Справа № 490/842/21
Центральний районний суд м. Миколаєва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2024 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Шолох Л.М.,

при секретарі Горбань М.С.,

за відсутності сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

До Центрального районного суду м. Миколаєва надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у якому позивач просить стягнути з відповідачів на його користь: 36 393 грн 25 коп. майнової шкоди; 10 000 грн 00 коп. відшкодування моральної шкоди; судові витрати в сумі 4408 грн 00 коп.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 березня 2021 року відкрито провадження у справі 12 січня 2023 року.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 жовтня 2021 року задоволено клопотання представника ОСОБА_4 та витребувано у Регіональному сервісному центрі ГСЦ МВС в Миколаївській області докази.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 січня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

У судове засідання сторони не з`явилися, від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі. За такого, суд дійшов всиновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, які не з`явилися.

Дослідивши матеріали судом встановлено таке.

06 червня 2020 року мала місце ДТП за участі транспортного засобу BMW535I днз НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та транспортним засобом Hyundai Tucson днз НОМЕР_2 мала місце дорожньо транспортна пригода.

Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 вересня 2020 року ОСОБА_2 визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 340 грн 00 коп.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 вересня 2020 року виправлено допущені у постанові Заводського районного суду м. Миколаєва від 14.09.2020 року (487/3330/20) у справі про адміністративне правопорушення за матеріалами про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, вказавши у постанові «Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за скоєння правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП закрити в зв`язку закінченням строку накладення адміністративного стягнення» замість « ОСОБА_2 визнати винним в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та піддати адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 420,40 грн».

Відповідно до висновку № 210-20 від 06 червня 2020 року величина втрати товарної вартості автомобіля Hyundai Tucson днз НОМЕР_2 , власником якого є позивач ОСОБА_1 в результати його пошкодження на дату ДТП 05 червня 2020 року становить 27 694 грн 25 коп. Ця шкода є величиною втрати товарної вартості.

З наявного у справі платіжного доручення № 35076392 від 07 липня 2020 року слідує, що ПАТ «Страховка компанія «Арсенал Страхування» (з якою позивач уклала договір добровільного страхування наземного транспорту № 608/19-Тз/М від 12 грудня 2019 року) здійснила виплату позивачу у розмірі 140 482 грн 22 коп.

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (частина друга статі 22 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Статтею 22 Цивільного кодексу України визначено поняття збитків, яке поділяється на дві частини (види): реальні збитки і упущена вигода.

Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи; шкідливого результату такої поведінки (збитків), наявності та розміру понесених збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляду відшкодування збитків не наступає.

При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті особою щодо їх одержання.

Отже, для правильного вирішення спорів, пов`язаних з відшкодуванням шкоди, важливе значення має розподіл між сторонами обов`язку доказування, тобто визначення, які юридичні факти повинен довести позивач або відповідач.

Виходячи з цього, позивач повинен довести факт спричинення збитків, обґрунтувати їх розмір, довести безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням збитків і розмір відшкодування. Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою потерпілої сторони.

Враховуючи припис частини четвертої статті 623 Цивільного кодексу України, на кредитора покладений обов`язок довести розмір збитків, заподіяних йому порушенням зобов`язання. При цьому кредитор повинен не тільки точно підрахувати розмір збитків, але й підтвердити їх документально. При визначенні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум або інших цінностей, якби зобов`язання було виконано боржником належним чином.

Крім того, законодавець встановлює, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Якщо неодержання кредитором очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого кредитора, така упущена вигода не підлягатиме відшкодуванню. Отже, підставою для відшкодування упущеної вигоди є протиправні дії, які мали наслідком неотримання позивачем доходу, на який він розраховував.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Таким чином, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки.

Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зокрема, правила відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені у статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з пунктом 22.1. якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена в порядку, встановленому цим законом.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно зі статтями 29, 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Відтак, вартість втрати товарної вартості транспортного засобу у розмірі 27 694 грн 25 коп. підлягає відшкодуванню відповідачами.

Також позивач зазначає, що у зв`язку із пошкодженнями належного їй транспортного засобу у період з 25 червня до 07 серпня 2020 року вона була змушена користуватися послугами таксі та нести додаткові витрати, сума яких складає 6224 грн 00 коп., що підтверджується відповідними рахунками, копії яких наявні в матеріалах справи. Ця сума також підлягає стягненню на користь позивача.

Частина друга статті 1187 ЦК України визначає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення (чатсина четверта статті 1187 ЦК України).

З матеріалів справи слідує, що 05 червня 2020 року під час ДТП відповідач ОСОБА_2 керував транспортним засобом BMW535I днз НОМЕР_1 не мав права керувати транспортним засобом, про що складено відповідний протокол про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 126 КУпАП. Відтак, доводи позивача про те, що ОСОБА_5 як власник транспортного засобу, допустила недбалість, надавши свій транспортний засіб особі, яка не має права керування ним, є слушними.

З огляду на зазначене, суд погоджується з доводами позивача про те, що шкода завдана позивачу внаслідок ДТП має бути відшкодована відповідачами у солідарному порядку. З відповідачів на користь позивача слід стягнути сума матеріальних збитків 33 918 грн 25 коп. (27 694 грн 25 коп.+ 6224 грн 00 коп.).

У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Частиною другою статті 1166 ЦК України, згідно з якою особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини, закріплено дію презумпції моральної шкоди. Тобто, моральна шкода вважається завданою позивачу, якщо відповідачем не доведено належними доказами відсутність його вини у завданні такої шкоди.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 лютого 2021 року в справі №761/24143/19 (провадження № 61-17538св20).

Звертаючись до суду із позовом про стягнення моральної шкоди, позивач вказує на те, що вона зазнала душевних страждань у зв`язку із завданням її транспортному засобу матеріальної шкоди, що унеможливило користування ним та викликало необхідність користуватися послугами таксі.

Вивчивши доводи позивача, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та про необхідність їх часткового задоволення. З відповідачів на користь позивача слід стягнути моральну шкоду у розмірі 5000 грн 00 коп. на думку суду така сума є співмірною із завданою моральною шкодою.

Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідачів слід стягнути судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог. Всього сума понесених судових витрат становить 6883,00 грн (908,00 грн судового збору та 3500,00 витрат на правову допомогу, 2475,00 грн вартість проведення незалежної оцінки транспортного засобу). Так, з відповідачів на користь позивача слід стягнути по 3 441,50 грн судових витрат з кожного.

Керуючись статтями 76, 141, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у солідарному порядку на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 33 918 грн 25 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у солідарному порядку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5000 грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 по 3441 грн 50 коп. судових витрат з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про сторони:

Позивач ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

Відповідач ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 ;

Відповідач ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя Л.М. Шолох