Справа № 463/1733/23
Провадження № 2/459/409/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2024 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Жураковського А.І.

з участю секретаря судових засідань Ганас К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Шептицькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті незаконних дій слідчого судді Львівського апеляційного суду.

Згідно позовних вимог, просить стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України в його корить кошти в сумі 1000000 (один мільйон) гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті незаконних дій слідчого судді Львівського апеляційного суду Березюк О.Г., який, в порушення норм ст.ст.8 ,40, 55, п.8 ст.129 Конституції України шляхом постановлення незаконної ухвали від 11.08.2020 року по справі №462/4357/20, мав намір незаконно позбавити його доступу до правосуддя, що спричинило приниження честі, гідності, ділової репутації. У зв`язку з позбавленням прав було порушено нормальні життєві зв`язки через неможливість продовження активної діяльності, громадського життя, порушено стосунки з оточуючими людьми, так як всі родичі та знайомі глузують з нього повторюючи, що він, живучи та діючи в межах закону, не може довести свою правоту в судах, оскільки кожне рішення суду, яким відмовлено у задоволенні його вимог, свідчить, що його вимоги незаконні.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 20.03.2023 у справі №463/1733/23, відмовлено у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Львівського апеляційного суду про відшкодування моральної шкоди. Справу в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди передано на розгляд до Червоноградського міського суду Львівської області для прийняття до свого провадження та вирішення питання про відкриття провадження у справі.

13.07.2024 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

08.08.2023 представник відповідача Стегній А. подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову. Вказав, що позивачем безпідставно визначено спосіб відновлення порушеного, на його думку, права через стягнення з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України моральної шкоди, оскільки такий спосіб є не обгрунтованим і не відповідає встановленому законом способу захисту. Зазначив, що дії/бездіяльність посадових осіб органу державної влади не визнано незаконними, а тому відсутні будь-які правові підстави для відшкодування шкоди. Разом з тим, п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Пунктом 5 вказаної постанови передбачено, що обов`язковому з`ясуванні при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача вини останнього в її заподіянні. Позивач не вказує якими саме протиправними діями/ бездіяльністю Казначейства заподіяна моральна шкода. Заявник у свою чергу не обгрунтував та не надав належні докази на підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань, за яких обставин вони були заподіяні та в якій грошовій сумі чи матеріальній формі. Крім цього, позивач не надав обгрунтований розрахунок завданої моральної шкоди.

14.08.2024 позивач подав відповідь на відзив, в якій вказав, що відзив є необгрунтованим. Крім того, повторно навів обгрунтування аналогічні у позовній заяві. Також, додав, що на підставі постанови Верховного суду від 17.11.2020 по справі №461/4357/20 він звільнений від доказування.

27.09.2024 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду.

27.09.2024 сторони у судове засідання не з`явилися.

Позивач подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судові засідання 05.08.2024, 27.09.2024 не з`явився, заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності не подавав.

З огляду на зазначені обставини, суд у відповідності до ст. 247 ЦПК України судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до такого висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 подав до Галицького районного суду м. Львова скаргу, в якій просив визнати протиправними дії Прокуратури Львівської області щодо невнесення відомостей до ЄРДР та зобов`язати прокуратуру Львівської області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення кримінального правопорушення за його заявою від 05.05.2020 року та визнати Фермерське господарство ОСОБА_2 потерпілим у розпочатому кримінальному провадженні.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 01.06.2020 скаргу було задоволено частково. Зобов`язано уповноважених осіб Прокуратури Львівської області вчинити дії, передбачені ст. 214 КПК України, за результатами розгляду заяви ОСОБА_2 від 05.05.2020 року про вчинення кримінального правопорушення. В іншій частині скарги - було відмовлено.

Після чого, ОСОБА_1 звернувся до Галицького районного суду м. Львова із заявою, в якій просив слідчого суддю роз`яснити ухвалу від 01.06.2020 року у справі №461/4357/20 за скаргою ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Прокуратури Львівської області та зобов`язання до вчинення дій. Свої вимоги мотивував тим, що зміст ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 01.06.2020 року є йому незрозумілим, відтак просив роз`яснити, які саме дії зобов`язані вчинити уповноважені особи Прокуратури Львівської області за результатами розгляду заяви ОСОБА_2 від 05.05.2020 року.

На що, ухвалою цього ж суду від 13.07.2024 у задоволенні заяви про роз`яснення ухвали слідчого судді від 01.06.2020 йому було відмовлено.

Далі, позивач на вказану ухвалу слідчого судді подав апеляційну скаргу. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 11.08.2020 ОСОБА_1 було відмовлено у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 13.07.2020 про відмову в роз`ясненні ухвали слідчого судді.

Постановою Верховного суду від 17.11.2020 касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Львівського апеляційного суду від 11 серпня 2020 року, якою відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 13 липня 2020 року про відмову у роз`ясненні судового рішення, було задоволено. Ухвалу судді Львівського апеляційного суду від 11 серпня 2020 року, якою відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 13 липня 2020 року про відмову у роз`ясненні судового рішення скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Аналіз наведеної статті дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Частинами 1, 2 статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою в повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду виникає у випадках, передбачених законом.

Ці положення закріплені у пункті 1 статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Разом з тим, відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодування шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

Судом встановлено, що позивач порушує питання про відшкодування моральної шкоди, завданої йому, на його думку, суддею Львівського апеляційного суду Березюком О.Г. під час розгляду його апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 13.07.2020 про відмову в роз`ясненні ухвали слідчого судді та винесенні ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження за його скаргою.

Поряд з цим, як вбачається зі змісту статті 1, 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» та частини першої, другої статті 1176 ЦК України, дія вказаних законодавчих актів розповсюджується на вичерпний перелік процесуальних дій уповноважених органів в межах кримінальної справи, оперативно-розшукової справи чи справи про адміністративне правопорушення.

З матеріалів справи встановлено, що кримінальна справа стосовно ОСОБА_1 не порушувалася, до адміністративної відповідальності він не притягався, при цьому, не встановлено інших обставин, передбачених частиною першою статті 1176 ЦК України та статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», які дають підстави для відшкодування майнової та моральної шкоди, жодних неправомірних дій, які б потягли за собою негативні наслідки для позивача судом не вчинено.

Разом з тим, відповідно до частини шостої статті 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені частиною першою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов`язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях, тощо, можуть оскаржуватися у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб`єктами владних повноважень і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв`язку з розглядом судових справ. Скарги на дії, бездіяльність і рішення суддів мають розглядатися відповідно до процесуального законодавства.

Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.

Вчинені судом (суддею) у відповідній справі процесуальні дії й ухвалені у ній рішення не підлягають окремому судовому оскарженню шляхом ініціювання нового судового процесу.

У змісті постанови Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц (провадження № 14-399цс18) зазначено, що, здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Закони України не передбачають можливості розгляду в суді позовних вимог про визнання незаконними дій/бездіяльності іншого суду після отримання останнім позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду чи про зобов`язання іншого суду до вчинення процесуальних дій, оскільки такі дії/бездіяльність є пов`язаними з розглядом судової справи навіть після його завершення. Вирішення у суді спору за такими позовними вимогами буде втручанням у здійснення правосуддя іншим судом.

Оскарження дій суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ.

Вказаний правовий висновок відповідає також правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постановах від 08 травня 2018 року у справі № 521/18287/15-ц (провадження № 14-90цс18), від 29 травня 2019 року у справі № 489/5045/18 (провадження № 14-191цс19).

У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 197/1330/14-ц (провадження № 61-21956св19) вказано, що причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із цих складових є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом.

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження з нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен установити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, установити причинно-наслідковий зв`язок і визначити сумірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17 (провадження № К/9901/59673/18).

У постанові Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 641/5005/20 (провадження № 61-19219св21) зазначено, що суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності. Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. При цьому не будь-яке рішення слідчого судді свідчить про протиправність дій державних органів, а мають значення конкретні обставини, встановлені таким рішенням. При встановленні в порядку судового контролю слідчим суддею протиправності дій чи бездіяльності слідчих органів для вирішення питання про відшкодування шкоди необхідним є доведення заподіяння такими діями (бездіяльністю) моральної шкоди та, відповідно, наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями (бездіяльністю) та заподіяною шкодою.

Отже, для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність складових елементів цивільного правопорушення.

При цьому, як встановлено судом, ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між діями слідчого судді Львівського апеляційного суду Березюка О.Г. та моральною шкодою.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, вирішуючи спір, суд приходить висновку про те, що на підставі статті 56 Конституції України, посилання на яку міститься у змісті позову, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода, у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

При цьому, дії слідчого судді Львівського апеляційного суду Березюка О.Г. при розгляді скарги позивача не визнані незаконними, у той же час виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд, згідно із процесуальним законодавством.

Таким чином, з наданих позивачем доказів не вбачається, у чому полягає шкода, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір такої та якими доказами це підтверджується. Позивач в судове засідання не прибув та не подав доказів підтвердження факту заподіяння йому майнової шкоди та моральних страждань, чи втрат немайнового характеру, а відтак суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування позивачу шкоди.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 24 липня 2024 року у справі 454/2285/23 (провадження № 61-6816св24).

Суд звертає увагу позивача, що правовою підставою для відмови у задоволенні його позову є те, що в ході розгляду справи він не довів наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення, що відповідно до статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. Подібні висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 30 січня 2019 року у справі № 199/1478/17 (провадження провадження № 61-4779св18), від 08 вересня 2021 року у справі № 638/164/18 (провадження № 61-446св21), від 01 грудня 2021 року у справі № 638/3758/20 (провадження № 61-12540св21), від 28 лютого 2023 року у справі № 454/2468/21 (провадження № 61-20598св21), від 28 лютого 2024 року у справі № 454/2857/22 (провадження № 61-7142св23), від 09 серпня 2023 року у справі № 454/551/22 (провадження № 61-8643св23).

За правилами п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», ст. 14 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду» позивач був звільнений від сплати судового збору, відтак судові витрати з останнього стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 141, 259, 264, 265, 273, 280-282, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Держави України в особі Державної казначейської служби України (м. Київ, вул. Бастіонна, 6, ЄДРПОУ - 37567646) про відшкодування моральної шкоди відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 05.11.2024.

Суддя: А. І. Жураковський