Справа № 209/6434/24
Провадження № 2/209/1595/24
06 листопада 2024 року м. Кам`янське
Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - Левицької Н.В.,
за участі секретаря - Погрібної О.В.,
позивача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи на стороні позивача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання втратившим право користування житловим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи на стороні позивача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання втратившим право користування житловим приміщенням.
На обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 з 06 травня 1978 року до 23 серпня 2024 року, коли чоловік помер. Від шлюбу вони маю трьох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є відповідачем по справі. На склад їх багатодітної сім`ї на підставі ордера на житлове приміщення №824 від 14 червня 1990 року, виданого згідно рішення Заводського РВК №155 від 18 травня 1990 року, отримана квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Складається квартира із 4-ох ізольованих кімнат, житловою площею - 56,25 кв./м., загальна площа квартири складає 87,00 кв./м. З 22 червня 1990 року всі члени сім`ї були зареєстровані в квартирі, після народження у доньки ОСОБА_7 сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , він також був зареєстрований в квартирі. Відповідальним квартиронаймачем з моменту її отримання був мій чоловік. В січні 2014 року, молодший син ОСОБА_2 виїхав із м. Кам`янське до АР Крим, до своїх близьких друзів, при цьому забрав всі свої особисті речі, документи і більше до квартири, де вони мешкали однією сім`єю, з ціллю проживання ніколи не повертався. Позивач також зазначає, що їй стало відомо, що відповідач працевлаштувався за межами країни, створив сім`ю, де має вже трьох дітей, та повертатися до м. Кам`янське наміру не має. При спілкуванні телефоном, на пропозицію знятись з реєстраційного обліку в квартирі, відповідач погоджується, однак зробити цього фізично не має змоги в силу геополітичної ситуації в країні і тому вона вимушена в судовому порядку вирішувати це питання по захисту її інтересів, які пов`язані із довгостроковою його відсутністю за місцем реєстрації, що створює для сім`ї проблеми у вирішенні цивільно-правових питань. Відтак, просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстроване місто проживання: АДРЕСА_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , що дасть підстави для зняття його з реєстраційного обліку в органах Державної реєстрації фізичних осіб.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 01 жовтня 2024 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін про слухання справи на 17 жовтня 2024 року о 10.00 год.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 01 жовтня 2024 року судовий розгляд цивільної справи відкладено на 06 листопада 2024 року об 11 год. 00 хв.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала, просила їх задовільнити в повному обсязі. Пояснила суду, що її молодший син ОСОБА_2 дійсно в 2014 році виїхав до АР Крим та до зареєстрованого свого місця проживання до теперішнього часу не повертався.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст. 128, 131 ЦПК України, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулось на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 45, 55) та оголошенням на офіційному сайті суду (а.с. 39, 51). Заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило, відзиву на позов від відповідача також не надходило.
У відповідності до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може хвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов, як відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Третя особа на стороні позивача - ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про слухання справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував та просив їх задовільнити (а.с. 43).
Третя особа на стороні позивача - ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, надала заяву про слухання справи без її участі, позов просила задовольнити, так як непроживання брата ОСОБА_2 значний час в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , є підставою для визнання його втратившим право користування житловим приміщенням і є захистом інтересів членів сім`ї, які постійно мешкають в квартирі (а.с. 40).
Суд, заслухавши пояснення позивача та свідка, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 06 травня 1978 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується копією паспорта ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 виданого Заводським РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України в Дніпропетровській області 27 лютого 2001 року з відміткою про реєстрацію шлюбу (а.с. 7-8) та копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 виданого 27 серпня 2024 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (а.с. 26). Від шлюбу в них народилось троє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 19), ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 13, 15) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 20).
Позивач ОСОБА_1 зареєстрована та постійно проживає з 28.06.1990 року у квартирі АДРЕСА_3 . Також у цій квартирі на даний час зареєстровані: син ОСОБА_3 , дочка ОСОБА_4 , онук ОСОБА_10 та відповідач син ОСОБА_2 . Квартиронаймачем вищевказаної квартири був ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 . Квартира є неприватизованою. Вказане вище підтверджується копією ордера на житлове приміщення №824 від 14.06.1990 року виданого ОСОБА_5 на підставі рішення РВК № 155 від 18.05.1990 року (а.с. 21), довідкою № 001303947 про склад сім`ї ТОВ «Абонент ХХІ» від 14.08.2024 року (а.с. 22), довідкою № 001305579 про склад сім`ї ТОВ «Абонент ХХІ» від 30.08.2024 року (а.с. 23), копіями паспортів ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 (а.с. 7-8, 11, 16-17).
З 2014 року по теперішній час відповідач ОСОБА_2 добровільно не проживає у квартирі АДРЕСА_3 та не знявся з реєстрації за вказаною адресою без вчинення йому будь-яких перешкод, що підтверджується актом про не проживання № 549 від 14.08.2024 року, який складений на підставі свідчень мешканців квартири АДРЕСА_4 ( ОСОБА_11 ) та квартири АДРЕСА_5 ( ОСОБА_12 ) будинку АДРЕСА_6 , затверджений начальником юридичного відділу КП КМР «Добробут» ОСОБА_13 (а.с. 24) та листом відділення поліції № 1 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області від 28.10.2024 року вих. № 44.1/26-9215 (а.с. 54).
Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою позивачки та проживає в квартирі АДРЕСА_7 . Підтвердила, що син ОСОБА_14 дійсно до 2014 року проживав зі всією родиною в квартирі, але після 2014 року вона його більше не бачила.
Відповідно до частини 1 статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце перебування є житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги, а місце проживання є житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.
Згідно ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
У пункті 34 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року зазначено «Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою».
Вирішуючи спір між сторонами, суд враховує, що статтею 47 Конституції України та статтею 9 Житлового кодексу України гарантовано право громадянина на житло, відповідно до якого ніхто не може бути виселеним із займаного житла або обмежений у праві користування жилим приміщенням, не інакше як на підставі і у порядку, передбаченому законом.
Згідно зі статтею 64 Житлового кодексу України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.
Статтею 9 Житлового кодексу України передбачено, що ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.
Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Згідно ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Постановою Верховного Суду у справі № 756/5142/19 від 26 травня 2021 року вказано, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК Української PCP), необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутній понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які -фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).
У справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, на позивача покладається обов`язок із доведення відсутності відповідача у спірному приміщенні понад строк, із яким законом пов`язана можливість збереження права користування житлом за відсутнім наймачем(користувачем), а на відповідача, відповідно, покладається обов`язок із доведення поважності причин відсутності у спірному приміщенні понад встановлений законом строк.
Визначаючи наявність правових підстав для визнання відповідача ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_3 , суд враховує, що матеріали справи містять переконливі докази щодо не проживання та не користування відповідачем спірним житлом протягом строку із яким законом пов`язана можливість збереження права користування житлом за відсутнім наймачем (користувачем).
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що за змістом позовних вимог, які підтверджує основний квартиронаймач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 маючи реєстрацію не проживає в спірній квартирі понад шість місяців без поважних причин, при цьому не сплачує комунальні послуги, участі в утриманні житла не приймає та не цікавиться вказаним житловим приміщення, а тому його належить визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_3 .
Враховуючи відсутність висловленої позивачем вимоги щодо стягнення судового збору з відповідача, у відповідності до ст .13, 141 ЦПК України, суд відносить його на рахунок позивача.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 223, 258-259, 263-265, 274, 279, 280-284, 288-289 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_8 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_8 ), треті особи на стороні позивача: ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_8 ), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_8 ) про визнання втратившим право користування житловим приміщенням - задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпродзержинська, Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстроване місто проживання: АДРЕСА_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , що дасть підстави для зняття його з реєстраційного обліку в органах Державної реєстрації фізичних осіб.
Судові витрати залишити за позивачем.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному апеляційному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення 07 листопада 2024 року.

Суддя Н.В. Левицька