ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2024 року місто Чернівці справа №727/12492/23

провадження №22-ц/822/546/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Височанської Н.К.,

суддів: Лисака І.Н., Перепелюк І.Б.

секретар Тодоряк Г.Д.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «МС Імперіал Буд»

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МС Імперіал Буд» на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 08 квітня 2024 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «МС Імперіал Буд» про захист прав споживачів, стягнення пені за прострочку виконання договірних зобов`язань, головуючий в суді першої інстанції суддя Калмикова Ю.О.,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «МС Імперіал Буд» про захист прав споживача, стягнення пені за прострочення виконання договірних зобов`язань.

Посилалася на те, що 31 травня 2016 року між нею та відповідачем було укладено попередній договір №А_055, посвідчений приватним нотаріусом, за умовами якого відповідач зобов`язався продати позивачці, а остання зобов`язувалася купити в термін до 1 кварталу 2018 року квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 90,08 кв.м. з обумовленим строком прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію кінець 4-го кварталу 2017 року.

Стверджує, що позивач на забезпечення виконання зобов`язань сплатила відповідачу забезпечувальний платіж в сумі 963 856,00 грн., що становить 100% орієнтовної вартості об`єкту нерухомості, яка була визначена сторонами у попередньому договорі.

Відповідач в повному обсязі не виконав за вказаним договором свої зобов`язання, не здав в експлуатацію об`єкт будівництва.

Звертає увагу, що за характером вказані правовідносини подібні до положень ст.875 ЦК України, а отже з урахуванням обставин можна дійти висновку, що між сторонами склалися правовідносини щодо послуг з будівництва житла.

З посиланням на норми права, які регулюють договірні відносини та відносини споживачів, зокрема ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», - просила позов задовольнити та стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення виконання зобов`язання за попереднім договором №А_055 від 31 травня 2016 року за період з 01 жовтня 2020 року по 01 жовтня 2022 року в сумі 21 137 362 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 08 квітня 2024 року задоволено частково позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «МС Імперіал Буд» про захист прав споживачів, стягнення пені за прострочку виконання договірних зобов`язань.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «МС Імперіал Буд» на користь позивача пеню за прострочення виконання зобов`язання за попереднім договором № А_055 від 31 травня 2016 року в сумі 800 000 (вісімсот тисяч) гривень 00 коп.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «МС Імперіал Буд» на користь держави судовий збір у сумі 8000 (вісім тисяч) грн. 00 коп.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги на рішення суду

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «МС Імперіал Буд» подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Посилалося на те, що судом першої інстанції не правильно визначено правовідносини, які склались між сторонами та не враховано, що укладений Попередній договір є саме Попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна, який не містить та не міг містити умов, що відповідач повинен за замовленням позивача збудувати об`єкт нерухомості, то відповідно позивач не являється споживачем Будівельних робіт (послуг).

Суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивачем не надано жодного допустимого доказу, який би вказував, що між сторонами укладено не Попередній договір купівлі-продажу, а будь який інший.

Звертає увагу на те, що передумовою для укладення Основного договору купівлі-продажу нерухомого майна було отримання відповідачем в майбутньому права власності на об`єкт будівництва, а не будівництво об`єкту відповідачем.

Вказує, що попереднім договором та квитанціями про оплату чітко встановлено, що сплачені позивачем кошти є забезпеченим платежем, який є видом забезпечення виконання зобов`язання з укладення основного договору, а не коштами за роботи, послуги чи майно. Крім того, на день укладення попереднього договору відповідач не мав в користуванні чи власності земельної ділянки, не мав будівельної ліцензії й дозволу на будівельні роботи, відповідно, не міг бути виконавцем будівельних робіт чи послуг, укладати договори підряду чи продажу майнових прав.

Суд першої інстанції в порушення вимог Закону своїм рішенням фактично перекваліфікував укладений між сторонами Попередній договір, без наявності спору щодо удаваності чи недійсності Попереднього договору (не зважаючи на те, що попередній договір не містить істотних умов, що притаманні інвестиційному договору (купівлі-продажу майнових прав).

Наголошує також на тому, що відповідно до ч.1 ст.598, ч.3 ст.635 ЦК України та п.21 Попереднього договору зобов`язання сторін по укладенню основного договору купівлі-продажу припинилося 31 березня 2018 року, а починаючи з 01 квітня 2018 року виникло зобов`язання повернути забезпечувальний платіж, в свою чергу, позивач не звертався із заявою про повернення такого.

Вважає, що зобов`язання відповідача перед позивачем не є простроченим, а є відстроченим, а відповідно позивач не має права на отримання пені по відстроченому зобов`язанню, а також нарахування пені поза межами шестимісячного строку є незаконним.

Щодо застосування до спірних правовідносин ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» - зазначає, що сторони за попереднім договором чітко врегулювали розмір штрафних санкцій за порушення зобов`язань, а тому пред`явлення вимог з вказаних підстав є незаконними та необґрунтованими.

Суд першої інстанції в порушення вимог Закону не дослідив та не надав належної оцінки пропуску строку позовної давності позивачем, про застосування строків якого відповідач заявив у відзиві на позовну заяву.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції проігнорував сталу судову практику Верховного суду в подібних правовідносинах та в порушення вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України не врахував висновки Верховного суду, які викладенні в наступних постановах Верховного Суду: підписуючи договір сторони погодились, що укладають саме попередній договір, а не договір підряду чи договір виконання робіт, та умовами вказаного договору не передбачено, що відповідач за завданням позивача має виконати роботу, як і не передбачено, що саме ТОВ «МС Імперіал Буд» мало збудувати об`єкт будівництва, а не третя особа.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходило.

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом встановлено, що 31 травня 2016 року між ТОВ «МС Імперіал Буд» (Сторона 1) та ОСОБА_1 (Сторона 2) було укладено попередній договір №А_055, який засвідчено нотаріально, відповідно до умов якого ТОВ «МС Імперіал Буд» зобов`язується продати ОСОБА_1 , а ОСОБА_1 зобов`язується купити в термін до кінця І кварталу 2018 року квартиру АДРЕСА_1 будівельна адреса за місцем знаходження земельної ділянки (далі - об`єкт нерухомості), з урахуванням того, що в майбутньому присвоєна поштова адреса об`єкту будівництва може відрізнятись від будівельної, загальною площею 90,08 кв.м., в тому числі житловою площею 58,99 кв.м., згідно умов, що визначені даним попереднім договором та укладеним у майбутньому договором купівлі-продажу. Зазначені площі квартири є проектними та уточняються після інвентаризації органами БТІ. Строк прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до кінця IV кварталу 2017 року. Сторона 1 має право в односторонньому порядку змінити строк будівництва, а також в односторонньому порядку змінити термін прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва на строк до трьох місяців, цей факт не буде вважатися порушенням умов договору (а.с.9-10).

Пунктом 1.1. вказаного договору визначено, що Сторона 1 зобов`язується оформити на своє ім`я правовстановлюючі документи та зареєструвати право власності на об`єкт нерухомості до моменту укладення договору купівлі-продажу об`єкту нерухомості.

ОСОБА_1 зобов`язується сплатити стороні 1 на момент підписання основного договору, до моменту його нотаріального посвідчення, повну вартість об`єкта нерухомості, яка орієнтовно складає 963 856 грн. (п.2.2 Договору).

Забезпечувальний платіж не є авансом чи поворотною фінансовою допомогою. Сторони встановили, що передбаченні в цьому пункті забезпечувальні платежі є іншим видом забезпечення виконання зобов`язання згідно ст.546 ЦК України та не є неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притиранням, завдатком.

Згідно пунктів 10-13 попереднього Договору сторонами обумовлено відповідальність за невиконання умов договору.

Пунктом 16 зазначеного Договору передбачено, що для укладення Основного договору СТОРОНА-2 зобов`язується особисто з`явитися за адресою та у час, повідомлений СТОРОНОЮ-1, представити усі документи, які необхідні для нотаріального посвідчення Основного договору (у разі потреби - згоду подружжя). У випадку, якщо підписання Основного договору від імені СТОРОНИ-2 буде проводитись представником, СТОРОНА-2 зобов`язується надати представнику оригінал належним чином оформленої довіреності на представництво його (їх) інтересів та укладення Основного договору.

Згідно пункту 17 Договору дата, час та місце підписання Основного договору повідомляється СТОРОНОЮ-1 СТОРОН1-2 не пізніше 11 години робочого дня, що передує дню укладення Основного договору, шляхом надсилання телеграми або телефонограми або в інший спосіб у письмовому вигляді.

В пункті 18 Договору сторони домовились, що усі заяви, повідомлення, які стосуються даного Договору, мають бути викладені в письмовій формі і вважаються доведеними до відома відповідної сторони, якщо вони відправлені цінним листом з повідомленням про вручення або телеграмою, а в пункті 21 обумовлено зобов`язання Сторін щодо підписання Основного договору, встановлені цим Попереднім договором, припиняються у випадку, якщо Основний договір не укладений протягом терміну, встановленого Попереднім договором.

У пунктах 21, 22 договору сторони погодили, що зобов`язання сторін щодо підписання основного договору, встановлені цим попереднім договором, припиняються у випадку, якщо основний договір не укладено протягом терміну, встановленого попереднім договором. Цей договір є попереднім договором, закріплює зобов`язання сторін укласти основний договір та не є правовстановлюючим документом на об`єкт нерухомості та не підтверджує право власності ОСОБА_1 на такий об`єкт.

Згідно з платіжним дорученням №1 від 01 червня 2016 року та довідки, виданої ТОВ «МС Імперіал буд» ОСОБА_1 внесла на рахунок відповідача 963 856 гривень ( а.с.11-12).

Щодо можливості розгляду справи за відсутності сторін

У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином у встановленому законом порядку (а.с.124-131).

Представник ТОВ «МС Імперіал буд» адвокат Капінус А.А. до початку розгляду справи спрямував до апеляційного суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутність (а.с.132).

Інші учасники справи про поважність причин неявки в судове засідання, апеляційний суд не повідомили.

Згідно із статтею 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 15 лютого 2024 року у справі №755/20287/21.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Отже, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, виклад позиції позивача в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції, вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права переглядаючи рішення суду

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням пункту 5.1 договору, у якому сторони погодили, що договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором, та виходячи з того, що відповідач умов договору та своїх зобов`язань не виконав, то строк виконання зобов`язання не закінчився, а отже доводи щодо пропуску строку позовної давності є безпідставними.

Позивач на виконання умов попереднього договору № А_055 від 31 травня 2016 сплатив 963 856, 00 грн. Розмір пені за невиконання умов попереднього договору А_055 від 31 травня 2016 року становить: 21137362 грн. 00 коп. (963856 грн. * 3%)* 731). Відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи розмір пені в сумі 21 137 362 грн. 00 коп., яку просить стягнути позивач є непропорційною та такою, що значно перевищує розмір сплачених коштів на виконання попереднього договору № А_055 від 31 травня 2016 року позивачем. З урахуванням вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України, суд першої інстанції дійшов висновку про зменшення нарахованої пені з 21 137 362 грн. 00 коп. до 800 000 гривень.

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду, виходячи з наступного.

Щодо правової природи укладеного сторонами попереднього договору

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента, визначені умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 635 ЦК України встановлено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення (частини друга, третя статті 635 ЦК України).

Попередній договір є одним із різновидів цивільних договорів, а тому йому властиві всі родові ознаки договорів. Так, попередній договір вважається укладеним з моменту, коли сторони досягли угоди з усіх істотних умов договору. При цьому для попереднього договору, поряд з іншими його умовами, повинні бути визначені ті, які є суттєвими для основного договору.

Тобто у попередньому договорі, крім основного зобов`язання, може бути передбачена відповідальність сторін з того чи іншого питання, зокрема за неналежне виконання зобов`язання у виді штрафних санкцій.

У справі, яка переглядається cудом, встановлено, що між ТОВ «МС Імперіал Буд» та ОСОБА_1 було укладено попередній договір від 31 травня 2016 року, в якому сторони висловили свій намір на майбутнє укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна.

В пункті 13 Попереднього договору від 31 травня 2016 року передбачена відповідальність за несвоєчасне укладення Основного договору. Зокрема зазначено, що у випадку, якщо Основний договір не буде укладений у термін, передбачений в п.1 цього Попереднього договору у зв`язку з необґрунтованими діями (бездіяльністю) Сторони-1, остання сплачує Стороні-2 штраф у розмірі 5% від загальної вартості Об`єкту нерухомості, протягом трьох календарних місяців з моменту отримання Стороною-1 відповідної вимоги від Сторони-2.

Встановлено, що позивач до ТОВ «МС Імперіал Буд» з відповідною вимогою не звертався, а з позовом до суду звернувся з іншим предметом та з інших підстав. Зокрема, не про стягнення штрафу за несвоєчасне укладення Основного договору у розмірі 5% від загальної вартості Об`єкту нерухомості, а про стягнення пені по Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім цього, відповідно до п.10, 11 Попереднього договору наслідком його невиконання може бути повернення ОСОБА_1 грошової суми в розмірі 963 856,00 грн., яка була сплачена на виконання вказаного попереднього договору.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у постанові від 13 грудня 2023 року у справі № 372/3773/20.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, не правильно надав оцінку положенням укладеного між сторонами попереднього договору.

У пункті 25 цього договору сторони підтвердили, що його зміст точно відповідає їхнім дійсним намірам, у них відсутні заперечення щодо кожної з умов договору, вони однаково розуміють значення умов договору та його правові наслідки для кожної зі сторін, укладення і виконання цього договору не суперечить нормам чинного законодавства України та відповідає його вимогам.

Позивачка не довела належними та допустимими доказами наявність між нею та товариством інших цивільно-правових відносин, окрім тих, які передбачені укладеним між ними попереднім договором, як і не довела, що у сторін попереднього договору виникли інші права та обов`язки, аніж ті, що передбачені цим попереднім договором.

Позивачка не пред`являла до суду позов про визнання попереднього договору недійсним, а тому відповідно до положень статті 204 ЦК України він є дійсним.

Також суд апеляційної інстанції враховує норми Закону України «Про інвестиційну діяльність», а також те, що предметом попереднього договору є укладення в майбутньому основного договору купівлі-продажу квартири, а ТОВ «МС Імперіал Буд» зобов`язується оформити на себе правовстановлюючі документи та зареєструвати право власності на об`єкт нерухомості до моменту укладення договору купівлі-продажу. Вказаний попередній договір не містить істотних умов, що притаманні інвестиційному договору (купівлі-продажу майнових прав).

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у постанові від 14 лютого 2024 року у справі №727/11573/22.

Щодо наслідків не укладення сторонами основного договору купівлі-продажу нерухомого майна

Відповідно до частини третьої статті 635 ЦК України зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку, встановленого попереднім договором.

Припинення зобов`язання з попереднього договору внаслідок не укладення основного договору протягом встановленого попереднім договором строку унеможливлює спонукання до укладення основного договору в судовому порядку, визнання такого договору дійсним, виконання обов`язку в натурі чи виникнення основного договірного зобов`язання як правової підстави для виникнення в набувача права власності на майно.

Укладення попереднього договору та виконання умов, які у ньому були передбачені, є лише передумовами для укладення основного договору, і не заміняє собою основний договір. Навпаки, внаслідок не укладення основного договору зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у постанові від 03 червня 2021 року у справі №522/970/18.

З матеріалів справи вбачається і це не заперечується сторонами, що між ними не був укладений основний договір купівлі-продажу квартири.

Згідно з частиною першою статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Отже, ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання.

На відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку невиконання зобов`язання.

Аванс не має забезпечувальної функції. Якщо основний договір не укладено з ініціативи будь-якої зі сторін, то аванс повертається його власникові.

Отже, наслідком невиконання умов попереднього договору може бути повернення ОСОБА_1 грошової суми в розмірі 963 856,00 гривень, яка була сплачена на виконання вказаного попереднього договору.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у постанові від 13 грудня 2023 року у справі № 372/3773/20.

Щодо обов`язку відповідача сплатити позивачу пеню

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що позивачка має право на стягнення пені у розмірі, встановленому частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті).

За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі.

За змістом статей 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Неустойка за своєю правовою природою володіє акцесорним характером і, будучи цивільно-правовою санкцією, у всіх випадках є елементом самого забезпеченого зобов`язання.

Такий висновок Верховний Суд зробив у постановах від 30 листопада 2023 року у справі № 501/2612/16-ц, від 8 листопада 2023 року у справі №2-3336/11.

Частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

З позовної заяви вбачається, що позивачка просить стягнути з відповідача пеню відповідно до правил частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у зв`язку з не виконанням умов попереднього договору щодо продажу їй квартири ТОВ «МС Імперіал Буд».

У даній справі судом встановлено, що основний договір між сторонами не був укладений, а тому у ТОВ «МС Імперіал Буд» не виникло обов`язку продати позивачці об`єкт нерухомості, що виключає порушення такого обов`язку та виникнення у позивачки права на пеню відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Помилковим є посилання позивачки на висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 4 лютого 2021 року у справі №607/1579/19 року.

У вказаній справі між сторонами був укладений договір, за умовами якого одна із сторін зобов`язалася здійснити будівництво однокімнатної квартири та передати іншій стороні вказане майно.

У даній справі був укладений лише попередній договір без укладення основного договору купівлі-продажу. Отже, висновки суду у справі №607/1579/19 є нерелевантними до правовідносин, що виникли у цій справі.

Щодо застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про захист прав споживачів»

Згідно з преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

За пунктами 3, 18, 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець - суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації; виконавець - суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Статтею 1-1 Закон України «Про захист прав споживачів» передбачено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

В пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» судам роз`яснено, що оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.

Таким чином, норми Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються до правовідносин фінансово-кредитних механізмів при будівництві житла та операціях з нерухомістю в частині, не врегульованій спеціальним законом.

Такий правовий висновок Верховний Суд виклав у постанові від 12 квітня 2023 року у справі № 757/24436/18.

У правовідносинах, що виникли між сторонами ТОВ «МС Імперіал Буд» не є виконавцем або продавцем, а ОСОБА_1 не є споживачем послуг в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», а тому положення даного Закону не можуть бути застосовані у даному випадку.

Щодо застосування положень закону щодо строку позовної давності

За змістом статей 256258 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).

Як вказано вище, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про відсутність порушеного права, яке просить захистити позивачка у своїй позовній заяві, а тому положення закону щодо строку позовної давності не підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Щодо розподілу витрат по сплаті судового збору

Відповідно до статті 382 ЦПК України, апеляційний суд при винесенні постанови вирішує питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», на яку посилається заявник апеляційної скарги, споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

З мотивувальної частини даної постанови вбачається, що апеляційний суд прийшов до висновку про те, що ОСОБА_1 не є споживачем у правовідносинах, які склалися між сторонами у даній справі.

Отже, позивачка не звільнена від сплати судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Підпунктом 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року, N 3674-VI (далі - Закону) встановлено судовий збір за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою підприємцем 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Підпунктом 6 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону встановлено судовий збір за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03 листопада 2022 року № 2710-IX установлено у 2023 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 1 січня 2023 року - 2684 гривні.

Звернувшись до суду з позовом майнового характеру у цій справі ОСОБА_1 мала сплатити судовий збір у розмірі 13 420 грн, оскільки ціна позову складала 21 137 362 грн., однак не сплачувала з підстав звернення до суду за захистом прав споживача, а саме на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому даний судовий збір підлягає стягненню з неї в дохід держави.

З мотивувальної частини рішення суду вбачається, що суд приходить до висновку про відмову в позові.

З квитанції про сплату від 07 травня 2024 року вбачається, що ТОВ «МС Імперіал буд» сплатило за подання до суду апеляційної скарги судовий збір в сумі 16 104 гривні.

Відповідно до частин першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 2) у разі відмови в позові на позивача.

Отже, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «МС Імперіал Буд» слід стягнути 16 104 гривні в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а в задоволенні позову ОСОБА_1 , слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МС Імперіал Буд», в інтересах якого діє ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 08 квітня 2024 року скасувати.

В позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «МС Імперіал Буд» про стягнення пені відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір за подання до суду позовної заяви в сумі 13 420 (тринадцять тисяч чотириста двадцять) гривень в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МС Імперіал Буд» 16 104 (шістнадцять тисяч сто чотири) гривні в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 06 червня 2024 року.

Головуючий: Н.К. Височанська

Судді: І.Н. Лисак

І.Б. Перепелюк