Справа №461/7749/24
Провадження №2/461/3181/24
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 листопада 2024 року м.Львів
Галицький районний суд м. Львова у складі:
головуючого судді Кротової О.Б.,
секретар судового засідання Басараб Д.Е.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львові за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, третя особа: Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях, про зняття арешту з майна,
24.09.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області, третя особа: Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях, в якому просить скасувати арешт на автомобіль марки «CITROEN», модель С3, д.н.з. НОМЕР_1 , 2004 року випуску, VIN: НОМЕР_2 , зареєстрований за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ).
В обґрунтування поданого позову покликається на те, що в межах кримінальної справи №142-0953 постановою слідчого слідчої частини слідчого відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області Миджин М.І. було накладено арешт на автомобіль марки «CITROEN», модель СЗ, д.н.з. НОМЕР_1 , 2004 року випуску, VIN: НОМЕР_2 , зареєстрований за ОСОБА_1 . Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 15.06.2012 у справі №1/1312/250/12, кримінальну справу за ч.3 ст.358, ч.1 ст.190 КК України щодо ОСОБА_1 - закрито, ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. В той же час, питання про скасування арешту даним судовим рішенням не досліджувалось та не вирішувалось, а тому вказаний автомобіль все ще перебуває під арештом.
Ухвалою судді від 27.09.2024 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків.
09.10.2024 позивач ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали судді від 27.09.2024 подав до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви, а саме долучив до матеріалів справи квитанцію про сплату судового збору та клопотання про витребування доказів.
24.10.2024 представником Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях на виконання ухвали суду від 10.10.2024 долучено до матеріалів справи довідку з Єдиного державного реєстру транспортних засобів.
24.10.2024 представником третьої особи Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях Марком І.Г. подано пояснення на позовну заяву, в яких зазначив наступне. З огляду на те, що Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях (філія ГСЦ МВС), який є структурним підрозділом Головного сервісного центру МВС, не є юридичною особою, він не має процесуальної правоздатності, та не може брати участь у вказаній справі. Також зазначив, що відповідно до вимог п.9 розділу XI «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України №4651-IV від 13 квітня 2012 року, рішення про скасування арешту повинно було бути прийняте в порядку передбаченому КПК України, що діяв до набрання чинності КПК України від 13 квітня 2012 року №4651-VI.
28.10.2024 представник відповідача Головного управління Національної поліції у Львівській області Григоришин А.В. подала відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити з огляду на наступне. Вважає, що на правовідносини, пов`язані з розв`язанням питання про припинення арешту майна позивача, поширюються норми КПК України 1960 року. Згідно з інформацією, що була надана слідчим управлінням ГУНП у Львівській області, кримінальна справа №142-0953 постановою Личаківського районного суду м.Львова від 15.06.2012 щодо ОСОБА_1 закрита у зв`язку із закінченням строків давності і матеріали даної кримінальної справи повинні знаходитись в архіві Личаківського районного суду м.Львова, тому для скасування арешту на автомобіль позивачу необхідно звернутись в Личаківський районний суд м. Львова. Додатково просить суд взяти до уваги, що арешт було накладено слідчим слідчого управління ГУ МВС України у Львівській області, відтак ГУНП у Львівській області жодних протиправних дій щодо порушення законних прав та інтересів позивача не вчиняло. Зважаючи на наведене, ГУНП у Львівській області не є суб`єктом, який зможе відновити ймовірне, на думку позивача, порушене право власності, оскільки не вчиняв жодних дій, які б його порушували.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав, з підстав у такому наведених, просив задоволити в повному обсязі.
Представник відповідача Головного управління Національної поліції у Львівській області Лиса Н.В. проти задоволення позову заперечила з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву.
Представник третьої особи Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та з`ясувавши її дійсні обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , за ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , з 29.04.2009 зареєстрований транспортний засіб марки «CITROEN», модель СЗ, д.н.з. НОМЕР_1 , 2004 року випуску, VIN: НОМЕР_2 .
Згідно відомостей Єдиного державного реєстру транспортних засобів, на підставі постанови слідчого СЧ СВ ЛМУ ГУМВСУ у Л/О Миджин М.І. у кримінальній справі №142-0953 накладено арешт на автомобіль марки «CITROEN», модель СЗ, д.н.з. НОМЕР_1 , 2004 року випуску, VIN: НОМЕР_2 , зареєстрований за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата арешту: 30.03.2012.
Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 15.06.2012 у справі №1/1312/250/12, кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.3 ст.358, ч.1 ст.190 КК України закрито у зв`язку із закінченням строків давності. Звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за ч.3 ст.358, ч.1 ст.190 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Запобіжний захід ОСОБА_1 підписку про невиїзд скасовано.
У листі №31/28/12-9121-2024 від 22.10.2024 начальник Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях ОСОБА_3 зазначив, що надати копії документів, які стали підставою для накладення арешту на автомобіль марки «CITROEN», модель СЗ, д.н.з. НОМЕР_1 , 2004 року випуску, VIN: НОМЕР_2 , не надається можливим, у зв`язку з закінченням терміну зберігання таких документів, термін якого становить 3 роки, відповідно до Наказу МВС України №5/Дск від 10.01.2024.
У статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).
Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).
Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 не оспорює законність і обґрунтованість арешту майна, а лише покається на порушення його прав як власника майна та обмеження його у праві розпорядження належним йому майном через існування арешту, накладеного слідчим у кримінальній справі, провадження в якій закрито.
Суд зазначає, що з припиненням кримінальної справи арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Будь-які публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до закриття кримінального провадження (кримінальної справи), з моменту такого закриття втрачають кримінальний процесуальний характер. Арешт майна у такому разі із заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном.
Аналогічна позиція викладена також у постанові Верховного Суду від 24.01.2024 у справі №705/1188/21.
Щодо покликань представників відповідача Головного управління Національної поліції у Львівській області та третьої особи Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях на те, що дана справа повинна розглядатися в порядку кримінального судочинства за правилами КПК 1960 року, суд зазначає наступне.
Так, судом встановлено, що у даній справі позивач просить скасувати арешт на автомобіль, накладений у межах кримінальної справи за правилами КПК України 1960 року.
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, відповідним критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.
Відповідно до статті 126 КПК України 1960 року, чинного на час накладення слідчим арешту на майно позивача, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Як було визначено в цій же статті, накладений на майно арешт підлягав скасуванню органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.
Правова природа арешту майна не змінилася і з прийняттям чинного КПК України, норми якого більш докладно регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження.
Зокрема, згідно із статтею 170 КПК України завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження.
Після закриття кримінальної справи (в тому числі у зв`язку із скасуванням постанови про її порушення, винесеної за процедурою КПК України 1960 року) відповідне втручання у право власності фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення. Такі правомірні очікування ґрунтуються на закріпленому у статті 3 Конституції України головному обов`язку держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність, утверджувати й забезпечувати права і свободи та надавати людині ефективний засіб їх юридичного захисту.
Водночас способів захисту права власника або іншого володільця, порушеного внаслідок неприйняття після припинення кримінальної справи обов`язкового процесуального рішення про скасування арешту майна, у виниклих правовідносинах кримінальний процесуальний закон не передбачає.
Відповідно до пункту дев`ятого розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Ця норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.
З огляду на зазначене на правовідносини, пов`язані з розв`язанням питання про припинення арешту майна позивача, поширюються норми КПК України 1960 року.
Проте положеннями цього Кодексу передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі.
Шляхів виправлення помилки, допущеної слідчим, прокурором або судом у зв`язку з неприйняттям обов`язкового рішення про скасування арешту майна, після припинення кримінальної справи, КПК України 1960 року не встановлював.
Згідно із статтею 174 КПК України як підозрюваний, обвинувачений, їх захисник або законний представник, так і інший власник або володілець майна вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, в тому числі на тій підставі, що в подальшому застосуванні відповідного заходу відпала потреба.
З урахуванням наведеного, а також тривалого періоду часу, що минув після закриття кримінальної справи стосовно позивача, вирішення питання про припинення втручання у право власності ОСОБА_1 шляхом звернення до слідчого або прокурора на підставі КПК України 1960 року не буде ефективним способом захисту порушеного права.
За правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №372/2904/17-ц (провадження №14-496цс18), нормативна неврегульованість порядку захисту права людини, яке очевидно безпідставно обмежується, не може виправдовувати відмову в його захисті. Зволікання з наданням ефективного засобу юридичного захисту тягне погіршення правового становища людини, яка зазнає негативних наслідків від перешкод в отриманні реальної можливості виправити помилку, та перебуває у стані невизначеності тривалий час.
Судом кримінальної юрисдикції повинні розглядатися скарги на законність і обґрунтованість арешту майна, розв`язання яких потребує перевірки наявності підстав і дотримання процедури, встановлених кримінальним процесуальним законом, тобто вирішення по суті питань, які безпосередньо стосуються порядку здійснення кримінального провадження.
Скасування арешту майна, накладеного слідчим у кримінальній справі, яку припинено, не пов`язане з оцінкою правомірності застосування органом досудового слідства такого заходу, а необхідність прийняття відповідного рішення є безспірною й безальтернативною з огляду на припинення кримінальних процесуальних правовідносин.
За таких обставин вирішення цього питання судом у порядку цивільного судочинства не призведе до заміщення ним функцій суду кримінальної юстиції та не може завдати шкоди інтересам кримінального провадження.
У постанові від 30 червня 2020 року у справі №727/2878/19 (провадження № 14-516цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та незнятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи, слід розглядати за правилами цивільного судочинства.
Враховуючи наведене, покликання представників відповідача та третьої особи щодо того, що вказана справа не підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, суд вважає безпідставними.
З приводу покликань представника відповідача на те, що арешт було накладено слідчим СЧ СВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області, відтак Головне управління Національної поліції у Львівській області жодних протиправних дій щодо порушення законних прав та інтересів позивача не вчиняло.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року №730 «Про створення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» утворено як юридичну особу публічного права - Головне управління Національної поліції в Львівській області та ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ України в Львівській області.
Публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під яким розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому, обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права.
Отже, правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.
У Законі України «Про Національну поліцію» чи інших нормативно-правових актах не зазначено про відмову держави від виконання завдань та функцій, які були покладені на органи міліції, а відтак, в даному випадку фактично мала місце реорганізація зазначеного правоохоронного органу, оскільки відповідна функція держави ліквідована не була.
З метою встановлення факту публічного правонаступництва, у даному випадку, визначальним є наявність переходу повністю чи частково функцій (адміністративної компетенції) первісного суб`єкта - Управління Міністерства внутрішніх справ України в Львівській області області та його структурних підрозділів після його припинення до Головного управління Національної поліції в Львівській області.
У постанові від 30 вересня 2020 року в справі №826/6895/17 Верховним Судом вказано, що аналогічність завдань міліції та поліції встановлена ст.3 Закону України «Про міліцію» та ст.2 Закону України «Про Національну поліцію». Ліквідація управлінь Міністерства внутрішніх справ України з одночасним створенням аналогічних територіальних органів Національної поліції, використання органами Національної поліції в своїй діяльності нормативно-правових актів (наказів) Міністерства внутрішніх справ України свідчить про фактичну ліквідацію державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується.
Отже, ліквідація Управління Міністерства внутрішніх справ України в Львівській області та його структурних підрозділів з одночасним створенням іншого органу ГУНП, який частково виконує повноваження (завдання) органу, що ліквідується, надає суду можливість дійти висновку про те, що Головне управління Національної поліції у Львівській області, з огляду на правовий статус і обсяг повноважень, є фактичним правонаступником ліквідованого Управління Міністерства внутрішніх справ України в Львівській області, а отже залучення його відповідачем до розгляду справи щодо відновлення порушених прав ОСОБА_1 відповідає фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства.
Таким чином, враховуючи те, що за наявності арешту накладеного на майно, ОСОБА_1 позбавлений в повному обсязі розпоряджатися автомобілем, підстав для продовження обтяження на таке майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з зазначеного майна.
За наведених обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Керуючись ст.ст.2, 12, 13, 81, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,
позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, третя особа: Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях, про зняття арешту з майна - задовольнити.
Зняти арешт з автомобіля марки «CITROEN», модель С3, д.н.з. НОМЕР_1 , 2004 року випуску, VIN: НОМЕР_2 , зареєстрованого за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ), накладений відповідно до постанови слідчого СЧ СВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області Миджин М.І. у кримінальній справі №142-0953, дата арешту: 30.03.2012.
Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 07.11.2024.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , номер телефону: НОМЕР_5 ;

відповідач: Головне управління Національної поліції у Львівській області, 79007, м. Львів, пл. Генерала Григоренка, буд.3, , номер телефону: 032 258 6001, електронна пошта: ;

третя особа: Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях, 79040, м. Львів, вул. Данила Апостола, буд.11, номер телефону: 032 259 2077.

Суддя Кротова О.Б.