ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

30 жовтня 2024 року

м. Харків

справа № 638/12654/24

провадження № 22-ц/818/3390/24

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання: Львової С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви до суду, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі його представника ОСОБА_2 , на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 липня 2024 року, постановлену суддею Штих Т.В., -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви до суду.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 липня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , про забезпечення позову до подання позовної заяви до суду залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову про задоволеня заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що він є учасником ТОВ «РОЯЛ ПАК» (розмір частки 48% у статутному капіталі) та був директором ТОВ «РОЯЛ ПАК» в період з 01 серпня 2017 року до квітня 2023 року. Відповідач є учасником ТОВ «РОЯЛ ПАК» (розмір частки 52% у статутному капіталі). Зазначає, що ТОВ «РОЯЛ ПАК» здійснювало діяльність з виробництва із поліетилену. З початком військових дій в передмісті м. Харкова, виробництво поліетиленових виробів було припинено. В належних ТОВ «РОЯЛ ПАК» приміщеннях зберігалось належне ТОВ «РОЯЛ ПАК» на праві власності та на праві користування обладнання виробничі станки для виготовлення виробів із поліетилену. У зв`язку з наявною загрозою для життя та здоров`я, яка була обумовлена постійними обстрілами міста Харків, він вивіз дружину та дітей на захід України. Виробництво на ТОВ «РОЯЛ ПАК» було припинене, входи на огороджену територію, на якій знаходиться ТОВ «РОЯЛ ПАК», та до приміщень ТОВ «РОЯЛ-ПАК» були зачинені. Доступ до території та приміщень мав тільки він. З березня 2022, від Харківобленерго до нього надходили рахунки на оплату спожитої ТОВ «РОЯЛ ПАК» електроенергії (близько 5000,00грн. щомісячно). Починаючи з червня 2022, обсяг споживання електроенергії на ТОВ «РОЯЛ ПАК» згідно рахунків Харківобленерго зріс до 30-40 тисяч гривень на місяць (що відповідає обсягу споживання працюючого виробництва). У зв`язку з цим, він доручив своєму представнику адвокату Локтіонову Е.В., навідатись до ТОВ «РОЯЛ ПАК» та встановити, що там відбувається і чому споживається велика кількість електроенергії. Прибувши за адресою ТОВ «РОЯЛ-ПАК», ОСОБА_3 зустрів раніше незнайому йому особу на ім`я ОСОБА_4 . Дмитро пояснив, що він допомагає Відповідачу перевозити обладнання в інше місце. ОСОБА_3 виконав відеозапис виробничих приміщень ТОВ «РОЯЛ ПАК», на якому він виявив відсутність значної кількості виробничого обладнання, що належить (або орендується) ТОВ «РОЯЛ ПАК» та відсутність розхідних матеріалів, що використовувались у виробництві. До початку війни Відповідач не цікавився діяльністю ТОВ «РОЯЛ ПАК», він не мав доступу до майна та приміщень ТОВ «РОЯЛ ПАК», не мав права розпоряджатися і користуватися належним ТОВ «РОЯЛ ПАК» майном, не мав права відчужувати таке майно. Вважає, що відповідач та інші пов`язані з ним особи, здійснили незаконне захоплення ТОВ «РОЯЛ ПАК»: проникли на територію та в приміщення ТОВ «РОЯЛ ПАК» (шляхом зламу замків, пошкодження воріт), заволоділи належним ТОВ «РОЯЛ ПАК» майном та документами, пов`язаними з господарською діяльністю ТОВ «РОЯЛ ПАК», почали без законних на те підстав використовувати приміщення ТОВ «РОЯЛ ПАК» у своїх інтересах. У квітні 2023 року Відповідач без погодження з ним призначив на посаду директора ТОВ «РОЯЛ ПАК» свою довірену особу ОСОБА_5 . У зв`язку з обставинами зникнення з приміщень ТОВ «РОЯЛ ПАК» обладнання, було відкрите кримінальне провадження за фактом вчинення діяння, яке має ознаки складу кримінального правопорушення, що передбачений ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України. Така обставина підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 11 квітня 2023 року у кримінальному провадженні №0000863, відомості про яке внесені до ЄРДР 01 жовтня 2022 року. Йому відомо, що відповідач звертався із заявами до правоохоронних органів щодо шахрайських дій, вчинених нібито ним (позивачем по справі) з приводу заволодіння грошовими коштами. Крім того, йому стало відомо, що відповідач маючи на меті перешкодити йому у поновленні порушених майнових прав (позов про захист яких розглядався Господарським судом Харківської області у справі № 922/3528/23 про стягнення з ТОВ «РОЯЛ ПАК» на користь Позивача 1 989 761,18грн.), відповідач звернувся до ТОВ «РОЯЛ ПАК» з завідомо безпідставним позовом про визнання недійсними рішень загальних зборів учасників ТОВ «РОЯЛ ПАК» (якими вирішувались питання щодо укладення кредитних договорів та договорів застави майнових прав на забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «РОЯЛ ПАК») та надав керівнику ТОВ «РОЯЛ ПАК» (особа ОСОБА_5 ) вказівку визнати вищевказаний позов та надав керівнику ТОВ «РОЯЛ ПАК» вказівку визнати апеляційну скаргу Відповідача на рішення Господарського суду Харківської області від 25 12 2023 у справі № 922/3482/23.

Вважає, що дії відповідача спрямовані на захоплення майна та коштів ТОВ РОЯЛ ПАК , усунення його від участі в діяльності ТОВ «РОЯЛ ПАК». Вважає, що відповідач, після пред`явлення ним позову не буде зацікавленим у тому, щоб він зміг отримати ефективний судовий захист свого порушеного права. На його думку накладення арешту на належні відповідачу грошові кошти у межах суми 530 240,86грн., які знаходяться на банківських рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_6 є адекватним та співмірним заходом забезпечення позову, застосування якого сприятиме досягненню завдань судочинства. Вважає, що накладення арешту на належні Відповідачу грошові кошти у межах суми 530 240,86грн. створить для нього належні гарантії виконання можливого рішення суду, убезпечить його від дій Відповідача, спрямованих на приховування майна та коштів та на завдання шкоди майновим інтересам Позивача.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про залишення без задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що доводи заявника грунтуються лише на припущеннях.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Умовою застосування заходів для забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі, грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Відповідні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 19 квітня 2019 року у справі № 554/1893/17, від 26 квітня 2019 року у справі № 308/3824/16-ц, від 13 січня 2020 року у справі №922/2163/17, від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18.

Відповідно до частин 1, 2 статті 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі №753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Заявник вважає, що ОСОБА_6 неправомірно заволодів його грошовими коштами, а саме останнім на протязі 2017-2018 років безпідставно були отримані грошові кошти в сумі 258 812грн. які зберігалися на його рахунку відкритому у АТ КБ «ПриватБанк». ОСОБА_6 відмовляється добровільно повертати йому зазначені грошові кошти, а також доходи, які були отримані останнім на протязі 2017-2024 років. Вважає, що накладення арешту на належні Відповідачу грошові кошти у межах суми 530 240,86грн. створить для нього належні гарантії виконання можливого рішення суду, убезпечить його від дій Відповідача, спрямованих на приховування майна та коштів та на завдання шкоди його майновим інтересам.

Заяник ОСОБА_1 у заяві детально виклав суть конфлікту, що виник між ним та ОСОБА_6 щодо неправомірних, як на думку ОСОБА_1 дій ОСОБА_6 щодо заволодіння останнім майном ТОВ "РОЯЛ ПАК", засновниками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_6 .

Між тим обставин, за яких ОСОБА_1 були перераховані кошти ОСОБА_6 позивач не наводить.

Із наведеного ОСОБА_1 обгрунтування заяви не вбачається. що між ним та ОСОБА_6 дійсно виник спір щодо грошових коштів, ніби то перерахованих ОСОБА_1 на рахунок ОСОБА_6 .

Наявність між сторонами спорів з інших правовідносин не є підставою для накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_6 .

Враховуючи те, що ОСОБА_1 до заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви не надано суду доказів на підтвердження існування спору із ОСОБА_6 , з приводу отриманння ОСОБА_6 грошових коштів 530 240,86 грн., колегія суддів вважає, що підстави для задоволення заяви про забезпечення позову відсутні.

З урахуванням викладеного, суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду, яка постановлена з дотриманням вимог закону.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі його представника ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 07 листопада 2024 року.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова