Провадження № 2/524/95/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2024 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі головуючого судді Андрієць Д.Д., за участю секретаря Булаєнко С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м.Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зняття арешту з майна частини домоволодіння АДРЕСА_1 , накладений у ВП №11809822, номер обтяження 8876468, ухвалив таке рішення.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що на підставі рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 19.03.2016 за нею було визнано право власності на будинок АДРЕСА_1 . Їй стало відомо про те, що на вказане домоволодіння було накладено арешт на підставі постанови державного виконавця у виконавчому провадженні божником за яким був ОСОБА_2 .. Вважає, що арешт майна порушує її право власності, а тому він підлягає скасуванню.

ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА

Відповідач надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти задоволення позову не заперечував.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ ПО СПРАВІ

06 березня 2024 року закрито підготовче провадження та витребувано докази.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом встановлено, що 13.07.2009 за № 8876468 реєстратором: Полтавська філія державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України на підставі постанови головного держвиконавця Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ А.В.Гоголєвої про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження у ВП 11809822 від 13.07.2009 зареєстровано обтяження - арешт частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; власником майна зазначено ОСОБА_2 .

19.03.2010 Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області було ухвалено рішення по справі 2-2618/2010, яким в тому числі визнано право власності за ОСОБА_1 на домоволодіння АДРЕСА_1 .

26.05.2011 ВП 11809822 завершене на підставі п.2ч.1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку із повним фактичним виконанням рішення.

НОРМИ ПРАВА

У ст.41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

За змістом ч. 1 ст. 316, ч.ч.1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Стаття 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

В своєму рішенні від 23 січня 2014 року по справі «East/West Alliance Limited» проти України»(остаточне 02/06/2014) Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

ОЦІНКА СУДУ

Вирішуючи вимоги позивача, суд враховує, що ОСОБА_2 було виконано зобов`язання за вимогою про сплату боргу у ВП 11809822.

Крім того, суд приймає до уваги те, що за рішенням суду право власності визнано за ОСОБА_1 , як за одноосібним власником, а тому наявність арешту накладеного за зобов`язаннями ОСОБА_2 , на переконання суду, порушує права позивача.

Отже, враховуючи те, що у відділі ДВС відсутні відкриті виконавчі провадження, боржником в яких є позивач, а також приймаючи до уваги те, що борг за виконавчим документом було погашено, суд вважає за можливе задовольнити позов та скасувати арешт.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати суд покладає на позивача

Керуючись ст. 10, 12, 81, 141, 258, 259, 263 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зняття арешту з майна задовольнити.

Скасувати обтяження у виді арешту житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису про обтяження: 8876468, накладене на підставі постанови головного держвиконавця Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ А.В.Гоголєвої про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 11809822 від 13.07.2009

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Діна АНДРІЄЦЬ