У Х В А Л А

06 листопада 2024 року

м. Київ

справа № 369/3346/22

провадження № 61-14309ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.

розглянув касаційну скаргу представника Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» - адвоката Рябченка Олександра Володимировича на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 вересня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 серпня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому, з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог, просив:

- поновити його на посаді головного фахівця з економічної безпеки в Акціонерному товаристві «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» (далі - АТ «ОГС «Київоблгаз»);

- стягнути з АТ «ОГС «Київоблгаз» середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 315 264,80 грн, 61 445,10 грн інфляційних збитків та

32 750,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Вказував, що 09 листопада 2021 року на підставі наказу АТ «ОГС «Київоблгаз» він прийнятий на роботу на посаду головного фахівця з економічної безпеки відділу економічної безпеки з посадовим окладом 32 750,00 грн.

31 березня 2022 року, після введення в Україні воєнного стану, відповідач видав наказ № 839 о/с про припинення простою та виведення на роботу працівників, однак він не був ознайомлений із цим наказом.

07 квітня 2022 року АТ «ОГС «Київоблгаз» направило йому наказ від 31 березня 2022 року № 839 о/с про виведення на роботу з простою.

Згідно зі змістом цього наказу виведення працівників з простою відбулося

з 01 квітня 2022 року.

07 квітня 2022 року йому також направлено листа-повідомлення про звільнення із займаної посади за прогули без поважних причин та про припинення трудового договору. Вказані документи були направлені йому за допомогою мобільного додатку «WhatsApp».

Такі дії роботодавця суперечать вимогам чинного законодавства, оскільки відповідач звільнив його, не повідомивши належним чином про припинення простою на підприємстві.

Він проживав у м. Ірпіні та після початку збройної агресії рф разом з родиною покинув небезпечний регіон і виїхав у безпечне місце, про що повідомив керівництво. Зв`язок з безпосереднім керівником підтримував за допомогою мобільного додатку «WhatsApp» та телефонного зв`язку. Починаючи

з 04 березня 2022 року він зарахований до лав добровольчого формування Тетіївської міської територіальної громади. Довідку Виконавчого комітету Тетіївської міської ради від 13 березня 2022 року № 02 на підтвердження цих обставин направляв на адресу відділу кадрів АТ «ОГС «Київоблгаз» та начальнику відділу економічної безпеки.

17 березня 2022 року він під тиском начальника відділу економічної безпеки направив відповідачу заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати з 18 до 31 березня 2022 року.

В подальшому він повідомив відповідальних службових осіб про добровільне підписання контракту добровольця територіальної оборони та долучення до оборони територій і захисту населення на визначеній місцевості.

Відповідач був зобов`язаний з`ясувати причину невиходу його на роботу, а враховуючи ситуацію із запровадженням воєнного стану, не міг звільняти працівників на підставі пункту 4 частини першої статті 40 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП України).

Незаконне звільнення, втрата постійного заробітку спричинили йому моральні страждання, які він оцінив у 32 750,00 грн, що фактично відповідає місячному рівню заробітної плати.

11 вересня 2023 року рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного фахівця з економічної безпеки відділу економічної безпеки АТ «ОГС «Київоблгаз», звільненого наказом АТ «ОГС «Київоблгаз» від 07 квітня 2022 року № 948-о/с.

Стягнуто з АТ «ОГС «Київоблгаз» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 342 641,76 грн та 1 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

28 серпня 2024 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу АТ «ОГС «Київоблгаз» залишено без задоволення, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 вересня 2023 року залишено без змін.

28 жовтня 2024 року представник АТ «ОГС «Київоблгаз» через систему «Електронний суд»- адвоката Рябченко О. В. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 вересня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 серпня 2024 року, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення в справі, що виникла з трудових відносин, з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Частина третя статті 389 ЦПК України визначає випадки, за яких рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанова суду апеляційної інстанції не підлягають касаційному оскарженню, а саме не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Частиною четвертою статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження, зокрема, призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Частина четверта статті 274 ЦПК України містить імперативну норму, що визначає перелік справ, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного провадження.

Цей перелік ґрунтується на класифікації справ за матеріально-правовою ознакою, тобто за характером спірних матеріально-правових відносин.

Згідно із частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Згідно з пунктом 2 частини четвертої 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ, що виникають з трудових відносин.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є:

1) справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства);

4) справи про розірвання шлюбу;

5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Додатково у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України конкретизовано випадки, за яких касаційне провадження має бути відкрите попри те, що справу визнано малозначною.

Такими випадками, зокрема, є наявність у касаційній скарзі питання права, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики (підпункт «а»); особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи (підпункт «б»); значний суспільний інтерес або винятковість її значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу (підпункт «в»); віднесення судом першої інстанції справи до категорії малозначних помилково (підпункт «г»).

У справі предметом позову є поновлення на роботі, виплата заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення інфляційних втрат в загальному розмірі 409 459,90 грн, що неперевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на день звернення з касаційною скаргою (757 000,00 грн).

Під час вирішення питання про відкриттякасаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) в справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

У касаційній скарзі не зазначено, що розгляд справи в касаційному суді має виняткове значення для відповідача.

Верховний Суд враховує предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, судову практику в такій категорії справ та вважає, що справа є незначної складності і не відноситься до переліку справ, передбаченого частиною четвертою статті 274 ЦПК України, та відсутні підстави, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Верховний Суд зауважує, що зазначення підстав касаційного оскарження є лише вимогою до форми та змісту касаційної скарги відповідно до цивільного процесуального закону, проте не є безумовною підставою для відкриття провадження у справі на рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням статусу Верховного Суду, в деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, так як розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».

Згідно з положеннями частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Такий висновок відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

Водночас, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

Заявник подав касаційну скаргу на судові рішення в справі, що виникла з трудових відносин, з ціною позову, яка не перевищує двісті п`ятдесятрозмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» - адвоката Рябченка Олександра Володимировича на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 вересня

2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 серпня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Ситнік

В. М. Ігнатенко

І. М. Фаловська