головуючий у суді І інстанції Єросова І.Ю.
провадження № 22-ц/824/2491/2024
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 травня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

за участі секретаря судового засідання Лазоренко Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» треті особи: Головне управління Держпродспоживслужба в місті Києві, Національний банк України, про захист прав споживача, -

в с т а н о в и в :

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду міста Києва з указаним позовом, у якому просив:

визнати незаконними дії АТ КБ «Приватбанк» щодо обмеження прав позивача на обслуговування в АТ КБ «ПриватБанк»;

зобов`язати відповідача зняти (скасувати) обмеження вільно розпоряджатися грошовими коштами, що знаходяться на поточному рахунку та обслуговуються карткою, шляхом розблокування рахунку та карти з забезпеченням можливості вільно користуватися та розпоряджатися грошовими коштами на ньому.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06 вересня 2017 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» укладений договір про надання банківських послуг, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил банку, та оформлена банківська карта на ім`я позивача.

Протягом деякого часу позивач користувався указаною картою, а в 2017 році банківський рахунок позивача та картка були заблоковані працівниками Приватбанку без повідомлення підстав та причин указаних дій.

17 березня 2023 року позивач подав електронний запит через електроні засоби комунікації відповідача про надання відповідного документу, на підставі якого було встановлено відмову в обслуговуванні або надання інформації щодо цих обставин.

23 березня 2023 року відповідач надав відповідь №20.1.0.0.0/7- 230319/138 про те, що банк припинив обслуговування платіжної картки позивача на підставі пункту 1.1.10.5.2 Умов і правил надання банківських послуг.

Також позивач вказує, що копія рішення, яким банк припинив обслуговування його платіжної карти, відсутня.

28 березня 2023 року позивачем повторно подано запит до відповідача щодо надання копії рішення про припинення обслуговування та доказів порушення ним Умов і Правил надання банківських послуг.

05 квітня 2023 року відповідач надав відповідь № 20.1.0.0.0/7- 230328/40747 про те, що банк припинив обслуговування моєї платіжної картки, відповідно до пункту 1.1.10.5.2 Умов і правил надання банківських послуг. Копію рішення, яким банк припинив обслуговування моєї платіжної карти та докази порушення надані не були.

Позивач вважає, що банк незаконно припинив обслуговування його як споживача, з огляду на відсутність доказів здійснення позивачем незаконних операцій.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що АТ КБ «ПриватБанк», здійснюючи свої функції фінансового моніторингу, покладені на нього в силу законодавства України, припинив договірні відносини з позивачем шляхом одностороннього розірвання договорів.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, оскільки не в повному обсязі дослідив обставини справи та не врахував доводи та заперечення сторін.

Апелянт вказує, що позивачем належним чином не обґрунтовано правомірність блокування карткового рахунку, не надано доказів порушення відповідачем вимог законодавства.

Зазначає, що правомірність блокування карткового рахунку можлива лише у випадку подальшого вчинення банком дій, визначених Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму».

Скаржник вказує, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження виконання відповідачем встановленого Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму» порядку та строків блокування картки користувача у разі виникнення підозри стосовно законності походження коштів, а також доказів в підтвердження того, що кошти на рахунок позивача надійшли злочинним шляхом та наявності рішення, прийнятого з цього питання правоохоронними органами.

Також відповідач не надав суду доказів про вчинення саме позивачем фінансових операцій, які містять ознаки шахрайства.

На думку апелянта, відповідачем не доведена правомірність обмеження права доступу позивача до власних коштів та вільного розпорядження ними, а суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про правомірність дій відповідача щодо блокування карткового рахунку позивача більше чотирьох років.

Позивач в апеляційній скарзі зазначає, що матеріали справи підтверджують те, що у відповідача відсутні будь-які дані про те, що дії позивача пов`язані із здійсненням терористичної діяльності або щодо нього застосовано міжнародні санкції. Тривалість періоду блокування його рахунку понад чотирьох років свідчить про протиправність дій відповідача.

Від АТ КБ «ПриватБанк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просив відмовити в її задоволенні, а рішення Святошинського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2023 року залишити без змін.

Від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд апеляційної скарги без його участі.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» - Хитрова Л.В. у судовому засіданні заперечувала проти вимог апеляційної скарги та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, дійшла висновку про таке.

Судом встановлено та з матеріалі справи вбачається, що 06 вересня 2017 року між ОСОБА_1 . ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк») укладений договір про надання банківських послуг шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил (а.с. 21).

Згідно відповіді АТ КБ «Приватбанк» від 05 квітня 2023 року правовою підставою для припинення обслуговування є п.1.1.10.5.2 Умов і Правил надання банківських послуг, яким встановлено, що у разі порушення клієнтом вимог чинного законодавства України та/або умов даного договору та/або у разі виникнення несанкціонованого овердрафту банк має право зупинити здійснення розрахунків за платіжною карткою та/або визнати її недійсною до моменту усунення зазначених порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань у цілому або у встановленій банком частині у разі невиконанням клієнтом своїх боргових зобов`язань та інших зобов`язань за цим договором (а.с. 14).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частинами 1, 3 статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрямки використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам (стаття 1067 ЦК України).

Відповідно до статті 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки.

Пунктом 14.8 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено, що банк та користувач укладають договір щодо порядку та умов використання електронного платіжного засобу.

Платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором (пункт 1.27 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).

Пунктом 14.13 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що право використовувати електронний платіжний засіб може бути призупинене або припинене емітентом відповідно до умов договору в разі порушення користувачем умов використання електронного платіжного засобу.

Згідно зі статтею 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Випадки обмеження прав клієнта щодо розпорядження коштами, які знаходяться на його рахунку, передбачені спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».

Закон України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» спрямований на захист прав та законних інтересів громадян, суспільства і держави, забезпечення національної безпеки шляхом визначення правового механізму протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, а також формування загальнодержавної багатоджерельної аналітичної бази даних для надання правоохоронним органам України та іноземних держав можливості виявляти, перевіряти і розслідувати злочини, пов`язані з відмиванням коштів та іншими незаконними фінансовими операціями.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право відмовитися від проведення фінансової операції у разі, якщо фінансова операція містить ознаки такої, що згідно з цим Законом підлягає фінансовому моніторингу; від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) або проведення фінансової операції у разі ненадання клієнтом необхідних для вивчення клієнтів документів чи відомостей або встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику.

У своєму позові ОСОБА_1 посилається на те, що у 2017 році його банківський рахунок, відкритий в АТ КБ «ПриватБанк», та картка були заблоковані працівниками банку без повідомлення підстав та причин указаних дій.

Однак з виписки за рахунками ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , відкритими в АТ КБ «ПриватБанк», вбачається, що у 2018 році ОСОБА_1 користувався указаними рахунками: здійснював перекази із картки, отримував стипендію, здійснював оплату в магазинах та ін. (а.с. 50-58).

Враховуючи здійснення ОСОБА_1 використання указаних рахунків після 2017 року, коли за його доводами рахунки були заблоковані, доводи позивача щодо обмеження прав позивача на обслуговування в АТ КБ «ПриватБанк» є необґрунтованими.

Будь-яких доводів щодо обмеження прав позивача на обслуговування банківських рахунків у більш пізній період (після 2018 року) позовна заява не містить.

Відповідно до довідки, виданої АТ КБ «Приватбанк» від 20 липня 2023 року, наданої карткові рахунки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 закрито 28 березня 2023 року, а карткові рахунки № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 закрито 16 липня 2023 року (а.с. 60).

Тобто станом на дату звернення ОСОБА_1 з указаним позовом (а.с. 07 липня 2024 року) три з п`яти банківських рахунків, відкритих на його ім`я в АТ КБ «Приватбанк», були вже закриті, а у подальшому були закриті і інші два рахунки.

У зв`язку з цим апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для зобов`язання АТ КБ «Приватбанк» зняти (скасувати) обмеження вільно розпоряджатися грошовими коштами, що знаходяться на поточному рахунку та обслуговуються карткою, шляхом розблокування рахунку та карти з забезпеченням можливості вільно користуватися та розпоряджатися грошовими коштами на ньому.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, правильності висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному судовому рішенні, вони не спростовують, а тому відхиляються апеляційним судом у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Підстави для скасування рішення суду першої інстанції у суду апеляційної інстанції відсутні.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 06 червня 2024 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська