Сарненський районний суд
_________________________________________________
Справа № 572/5260/23
Провадження № 2/572/366/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2024 року Сарненський районний суд Рівненської області

в складі:

головуючого судді - Ведяніної Т. О.

при секретарі - Шевні І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сарни справу № 572/5260/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ :

Представник позивача Базилевський С.Б. в інтересах ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 21256,28 грн. основного боргу, 7334,24 грн. інфляційних витрат, 1408,16 грн.- 3% відсотків річних та судові витрати .

Позов обґрунтовує тим, що 17 вересня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено усний договір підряду на виконання ремонтних робіт у квартирі АДРЕСА_1 . Договір підряду полягав у забезпеченні виконання ремонтних робіт щодо штукатурки стін у квартирі. 18.09.2021 року з боку позивача було сплачено кошти як попередню оплату робіт за договором в розмірі 14271,36 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 18.09.2021 року. В подальшому 19 вересня 2021 року з боку ОСОБА_1 було сплачено кошти на закупівлю матеріалу для виконання робіт за договором в розмірі 6984,92 грн., що також підтверджується платіжним дорученням. Таким чином, з боку замовника було сплачено на користь підрядника 21256,28 грн. за договором підряду, проте станом на сьогоднішній день роботи по штукатурці стін у квартирі АДРЕСА_2 не виконані, а грошові кошти не повернуті, так само як матеріалу, який мав закупити ОСОБА_2 замовнику передано не було. Відповідач на дзвінки не відповідає. 27.10.2023 року відповідачу позивачем було направлено вимогу про повернення грошових коштів, однак поштове відправлення було повернуто за письмовою заявою адресата. В зв`язку з тим, що відповідач не виконує грошове зобов`язання позивач просить також стягнути інфляційні втрати та 3% річних.

Від представника відповідача адвоката Дрожжин М.В. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнають повністю. У своєму відзиві представник відповідача посилається на те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору підряду в письмовій формі не укладався. Не визначався предмет договору, строки його виконання та ціна. Платіжні доручення про отримання грошових коштів на закупівлю матеріалу і попередню оплату робіт не є доказами існування договору підряду і його істотних умов, а тому не може бути підставою для задоволення позову.

29 квітня 2024 року від представника позивача адвоката Базилевського С.Б. надійшла відповідь на відзив відповідно до якого зазначає, що відповідач заперечуючи проти укладення письмового договору підряду , не заперечує факт отримання коштів, не пояснює підставу їх отримання та не надає доказів їх повернення після відкриття провадження у даній справі. Відповідач не визнає твердження позивача про укладення між сторонами договору підряду, проте не надає суду достовірних доказів на підтвердження правової підстави на збереження отриманих від позивача грошових коштів. Позивач вважає, що між сторонами виникли кондикційні зобов`язання на підставі норми цивільного законодавства, а саме ст.1212 ЦК України, яка може бути застосована судом за наслідками з`ясування усіх обставин справи.

Також від представника позивача 29 квітня 2024 року надійшла заява про відшкодування витрат за надану йому професійну правничу допомогу в розмірі 22000 грн.

Ухвалою Сарненського районного суду від 21 травня 2024 року з АТ КБ «Приватбанк» витребовувалася докази.

25 червня 2024 року від АТ КБ «ПриватБанк» надійшла інформація , яка витребовувалася ухвалою Сарненського районного суду.

Відповідно до заяви представник позивача позовні вимоги підтримав.

Відповідач та представник відповідача відповідно до заяв позовні вимоги не визнали.

Сторони по справі просили розглянути справу у їх відсутність.

Клопотання сторін судом задоволено.

Інших клопотань до суду не надійшло.

За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Відповідно ст.11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Із витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що ОСОБА_1 на праві власності має квартиру АДРЕСА_2 .

У матеріалах справи наявні квитанції про перерахування ОСОБА_1 на рахунок ОСОБА_2 18 вересня 2021 року 14271 грн.36 коп. та 19 вересня 2021 року ОСОБА_1 перераховано ОСОБА_2 - 6984,92 грн.

Згідно позовної заяви позивач вказував що ним було перераховано та передано кошти на загальну суму 21256,28 грн. ОСОБА_2 за виконання ним ремонтних робіт та на закупівлю матеріалу для виконання робіт.

27 жовтня 2023 року представник позивача надіслав ОСОБА_2 письмову вимогу про повернення коштів ОСОБА_1 , яку адресат відмовився отримувати.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Відповідно до частини першої статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України. У частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначено, що при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Наведені правила тлумачення умов договору відповідають правовим висновкам Верховного Суду щодо правил застосування статті 213 ЦК України, сформульованим у постанові від 15 червня 2021 року у справі № 447/559/18 (провадження № 61-5144св20).

У вказаній справі, можна зробити висновок про те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фактично склалися правовідносини, які випливають з договору підряду у спрощений спосіб.

Вказане підтверджується і з копій платіжних доручень, які підтверджують отримання ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 14271,36 та 6984,92 грн. саме після укладення договору підряду і тому суд дійшов висновку, що між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору підряду та відповідно укладено договір підряду в спрощений спосіб, саме між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ч. 2 ст. 837 Цивільного кодексу України).

Ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Стаття 846 Цивільного кодексу України визначає, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо в договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Договір, відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язaння або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Оскільки виконання зобов`язання, проведене належним чином, є однією із підстав його припинення (ст. 599 Цивільного кодексу України), то виконання боржником, у даному випадку відповідачем як підрядником за договором (зобов`язаною стороною за договором в частині виконання робіт), повинно бути підтверджено відповідачем належним чином.

З урахуванням наведеного, тягар доведення належного виконання відповідачем свого обов`язку за договором, а так само обставин, які перешкоджали його виконанню несе відповідач як боржник у цьому зобов`язанні.

Належних і допустимих доказів виконання підрядником (відповідачем) робіт за договором підряду укладеним у спрощений спосіб матеріали справи не містять.

При цьому, суд зазначає, що норми законодавства передбачають право замовника на відмову від договору підряду на підставі частини 2 статті 849 Цивільного кодексу України у разі порушення умов договору підряду та не встановлюють обов`язку позивача вручати заяву про відмову від договору безпосередньо підряднику чи перевіряти факт такого отримання.

Частиною 2 статті 849 Цивільного кодексу України визначено, що якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Суд зазначає, що відмовитись від договору підряду і вимагати відшкодувати збитки відповідно до положень частини 2 статті 849 Цивільного кодексу України є правом замовника в силу закону, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим.

Отже, договір підряду може бути розірваний в результаті односторонньої відмови від нього в повному обсязі, тобто в результаті вчинення замовником одностороннього правочину, який відповідно до частини 2 статті 653 Цивільного кодексу України тягне припинення зобов`язань його сторін.

У зв`язку з тим, що відповідач не виконував роботи по штукатурці стін у квартирі протягом тривалого часу, у письмовій вимозі про повернення сплачених ним коштів позивач повідомив підрядника про те, що він відмовляється від договору підряду та вважає, що у ОСОБА_2 виник обов`язок щодо повернення отриманих за договором коштів.

Оскільки у подальшому позивач звернувся до суду з позовом про повернення отриманих коштів, суд приходить до висновку, що ним фактично вчинено дії, які свідчать про його відмову від договору, оскільки його умови не виконані ОСОБА_2 .

Закон не містить переліку дій, що свідчать про визнання особою свого боргу або іншого обов`язку, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі дії мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов`язків. В цьому сенсі діями, спрямованими на визнання боргу, є дії боржника безпосередньо стосовно кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема повідомлення боржника на адресу кредитора, яким боржник підтверджує наявність в нього заборгованості перед кредитором, відповідь на претензію, підписання боржником акта звіряння розрахунків або іншого документа, в якому визначена його заборгованість.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 09 листопада 2018 року в справі № 911/3685/17.

Так, відповідач не заперечував, що отримав від позивача кошти в сумі 21256,28 грн. відповідно до переказів на його банківську картку.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

З огляду на те, що договірні зобов`язання між сторонами договору ОСОБА_1 та ОСОБА_2 припинились, розглядаючи справу у межах заявлених вимог, суд вважає обґрунтованими доводи, що з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 має бути стягнута сума в розмірі 21256,28 грн., сплачена ним за договором підряду, укладеним в спрощений спосіб, у зв`язку з чим позов у цій частині підлягає задоволенню.

Також представником позивача ставилось питання стягнення за період з 20.09.2021 року по 04.12.2023 року на підставі ст. 625 ЦК України інфляційних втрат, 3 % річних .

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в сумі 7334,24 грн. та 3% річних в сумі 1408,16 грн.

За змістом ст. 552, ч. 2 ст. 625 ЦК України, інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Так, згідно з розрахунком наданим позивачем: сума інфляційних втрат за прострочення відповідачем ОСОБА_2 виконання зобов`язань за період з 20.09.2021 року по 04.12.2023 року становить 7334,24 грн; сума 3% річних від простроченої суми за період з 20.09.2021 року по 04.12.2023 року становить 1408,16 грн.

Разом з тим, 24.02.2022р. Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного станув Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022р., який продовжувався Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022р., № 259/2022 від 18.04.2022р., № 341/2022 від 17.05.2022р., № 573/2022 від 12.08.2022р., № 757/2022 від 07.11.2022р., №58/2023 від 06.02.2023р., № 254/2023 від 01.05.2023р., він діє і дотепер.

Відповідно до Закону України від 15.03.2022 р. № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., № 40 - 44, ст. 356) доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022р. за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Отже, пунктом 2 частини 3 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України № 2120-IX передбачено, що цей Закон застосовується до відносин за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, що виникли у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Враховуючи те, що прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем ОСОБА_3 зі сплати заборгованості за кредитним договором № 3674858 від 15.02.2021 року виникло у період дії в Україні воєнного стану, суд вважає, що з відповідача не підлягають стягненню інфляційні втрати за період з 20.09.2021 року по 04.12.2023 року; сума 3% річних від простроченої суми за період з 20.09.2021 року по 04.12.2023 року, а тому, в цій частині позов не підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

За правилами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд звертає увагу, що до матеріалів справи надано докази, які підтверджують сплату позивачем судового збору в сумі 1073,60 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 24.08.2023 року та надання позивачу правової допомоги адвокатом Базилевським С.Б. в розмірі 22000 грн., що підтверджується договором про надання правової допомоги №03 серпня 2022 року, актом надання послуг та розрахунком понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Суд приходить до висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в даній справі не є співмірним зі складністю справи (справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, без участі сторін, невеликий обсяг досліджуваних доказів), та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, а тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що витрати на правничу допомогу мають складати 10000 грн.

Враховуючи, що судом позов задоволено частково, що становить 70,8% (21256,28х100%/29998,68=70,8), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 760,10 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог (1073,60х70,8%=760,10) та витрати на правову допомогу у розмірі 7080 грн (10000 х 70,8%=7080).

На підставі ст.ст. 625, 629, 760 ЦК України, керуючись ст. ст. 81, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення грошових коштів - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 21256 (двадцять одна тисяча двісті п`ятдесят шість) гривень 28 коп., а також 7840 (сім тисяч вісімсот сорок) грн. 10 коп. понесених судових витрат.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з моменту проголошення. У разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: