Номер провадження: 22-ц/813/5304/24
Справа № 511/2359/23
Головуючий у першій інстанції Теренчук Ж. В.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Назарової М.В. (суддя-доповідач), Лозко Ю.П., Кострицького В.В.,

учасники справи: позивач Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 19 березня 2024 року,

ухвалене Роздільнянським районним судом Одеської області у складі: судді Теренчук Ж.В. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку"ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У серпні 2023 року позивач Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулось до суду з вказаним позовом, який мотивувало тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 16 липня 2013 року Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт.

Для користування кредитним картковим рахунком Відповідач отримав кредитні картки, номери який та термін дії зазначено у довідці про отримані картки, що додано до матеріалів справи. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 55000 грн, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Банк свої зобов`язання за договором виконав, а відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 17 липня 2023 року має заборгованість 53505,97 грн, з яких : 43321,62 грн - заборгованість за кредитом; 10184,35 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 0,00 грн - заборгованість за комісією; 0,00 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, яку позивач просив стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приват Банк» та судові витрати по оплаті судового збору.

Відповідач ОСОБА_1 позов в судовому засіданні визнав, просив його задовольнити, однак при винесенні рішення врахувати, що він є учасником бойових дій та звільнений від сплати судового збору.

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 19 березня 2024 року позов Акціонерного товариства комерційного банку "Приват Банк" про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 16.07.2013 у розмірі 53505,97 грн станом на 17.07.2023, яка складається з наступного: 43321,62 грн - заборгованість за кредитом; 10184,35 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 0,00 грн - заборгованість за комісією; 0,00 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині стягнення з нього судового збору в розмірі 2684 грн.

Доводами апеляційної скарги є те, що відповідач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням від 25.09.2020 серії НОМЕР_1 , яке було долучено до матеріалів справи з метою звільнення його від сплати судового збору, однак судом першої інстанції помилково не взято до уваги.

З твердженням суду першої інстанції, що відповідач не звільняється від сплати судового збору, виходячи із його процесуального статусу та предмету позову, скаржник не згоден, звертає увагу суду, що судова практика Верховного Суду містить випадки, коли учасник бойових дій звільнявся від сплати судового збору.

Вважає, що відсутність механізму чіткого трактування та розуміння дійсного змісту п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не повинна впливати на гарантовані державою пільги при сплаті судового збору, порушувати та обмежувати права відповідача як учасника бойових дій при зверненні до суду.

Аналогічні твердження містяться в постановах Верховного суду у справах 805/3957/17а від 17.10.2019, 640/4372/18 від 11.10.2018, 805/604/18а від 06.03.2019, №2-3901/08-ц від 10.07.2019, №753/6459/16 від 31.07.2019, №345/4389/16-ц від 07.08.2019 №761/6483/17.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці першому пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» та частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У третьому абзаці пункту 15 названої постанови Пленуму зазначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Предметом апеляційного перегляду справи є рішення суду в частині вирішення долі судових витрат та стягнення їх з відповідача на користь позивача.

Рішення суду в частині стягнення заборгованості за кредитним договором не оскаржується, тому відповідно до ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Згідно частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 19 березня 2024 року з ОСОБА_1 , окрім стягнення заборгованості за кредитним договором, стягнуто на користь позивача судовий збір в розмірі 2684 грн.

Відповідно до копії посвідчення, що приєднана до матеріалів справи (серія АБ 242443) ОСОБА_1 є учасником бойових дій (а.с. 149).

Вказана обставина ніким по справі не оспорюється.

Згідно із пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17 (провадження № 14-730цс19) зазначено, що «відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI учасники бойових дій під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються від сплати судового збору у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Разом з тим, зазначена норма має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору. Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У статті 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акта, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань. Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону.

Отже, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону №3674-VI суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону №3551-XII.

Подібну правову позицію щодо застосування та тлумачення пункту 13 частини першої статті 5 Закону №3674-VI викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі №9901/311/19 (провадження №11-795заі19), постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2020 року у справі № 240/934/20 та постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №490/8128/17 (провадження №К/9901/166/18, К/9901/30220/18)».

Аналіз пункту 13 частини першої статті 5 Закону «Про судовий збір» в сукупності з частиною другою статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» вказує на те, що учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору стосовно пільг, прав та гарантій, закріплених законодавством, саме через набуття такого статусу. Але статус учасника бойових дій не гарантує звільнення від сплати судового збору з усіх спорів.

ОСОБА_1 є відповідачем у цій справі, предметом позову є стягнення заборгованості, тобто позов у цій справі не стосується соціального і правового захисту учасників бойових дій.

Посилання позивача на те, що він звільнений від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» є помилковим.

Так, на розгляд Великої Палати Верховного Суду була передана справа № 567/79/23 для відступлення зокрема і від вищенаведених висновків щодо застосування пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», однак ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня2024 року справа № 567/79/23 була повернута на розгляд колегії суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Повертаючи справу № 567/79/23 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, зокрема, на таке:

«79. Згідно з відкритими та загальнодоступними даними Офіційного вебпорталу парламенту України, у березні 2020 року у Верховній Раді України зареєстрований проєкт Закону про внесення зміни до статті 5 Закону України «Про судовий збір» (щодо сплати судового збору при захисті прав учасників бойових дій, постраждалих учасників Революції Гідності та Героїв України).

80. До проєкту цього Закону було надано пояснювальну записку та висновки комітетів Верховної Ради України з яких вбачається, що метою цього законопроєкту було усунення суперечності, що буде сприяти приведенню законодавства України про права і свободи людини і громадянина у відповідність до вимог принципів верховенства права та правової визначеності. А саме запропоновано внести зміни до Закону України «Про судовий збір» в частині викладення пункту 13 частини першої статті 5 зазначеного Закону в такій редакції: «учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у всіх справах незалежно від характеру порушених прав».

81. Проте Верховна Рада України не прийняла Закон про внесення зміни до статті 5 Закону України «Про судовий збір» (щодо сплати судового збору при захисті прав учасників бойових дій, постраждалих учасників Революції Гідності та Героїв України).

82. Тобто законодавець чітко визначив свою позицію щодо спірного питання.

83. Отже, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що із часу прийняття нею 09 жовтня 2019 року постанови у справі № 9901/311/19, як і постанови від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17 із висновками щодо застосування пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI з урахуванням вимог статей 12 та 22 Закону № 3551-XII, відсутні підстави стверджувати, що відбулась зміна суспільних відносин чи нормативного регулювання, внаслідок чого цей висновок втратив зрозумілість, набув ознак неузгодженості, необґрунтованості, незбалансованості чи помилковості».

Таким чином, наразі позиція Великої Палати Верховного Суду щодо застосування пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» залишається усталеною та незмінною.

Предметом спору у розглядуваній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 є стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача.

Встановивши, що заявником не обґрунтовано та не підтверджено, що розглядувана справа пов`язана із захистом порушених прав відповідача саме як учасника бойових дій, то він повинен виконувати свій процесуальний обов`язок щодо сплати судового збору як сторона у спорі, рішення у справі за яким ухвалене не на його користь.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано у відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України про те, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а позов банку задоволений у повному обсязі і позивачем за подання позову сплачено 2684 грн, поклав обов`язок на відповідача ОСОБА_1 щодо сплати судового збору у порядку та розмірі, визначених Законом України «Про судовий збір»

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції були правильно застосовані норми матеріального та додержані норми процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду в оскаржуваній частині слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 19 березня 2024 року в оскаржуваній частині щодо стягнення судового збору залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Дата складення повного тексту постанови 05 листопада 2024 року.

Судді: М.В. Назарова

Ю.П. Лозко

В.В. Кострицький