Провадження № 2/641/357/2024 Справа № 641/3450/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2024 року м. Харків

Комінтернівський районний суд міста Харкова

у складі : головуючого судді Музиченко В.О.,

за участю секретаря судового засідання Подосокорської А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини,-

встановив:

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом в якому просить суд: визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ).

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив вони з відповідачкою є батьками малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . На сьогоднішній день вони з відповідачкою сумісно не проживають, через що у них виник спір щодо місця проживання дитини. На даний час дитина проживає з матір`ю, однак виявляє бажання проживати разом з ним. Він сумлінно ставиться до своїх батьківських обов`язків, забезпечує усі необхідні та належні умови для всебічного розвитку та виховання дитини, не вчиняє будь-яких дій, які могли б зашкодити повноцінному розвитку дитини. Він офіційно працевлаштований та має позитивну характеристику з місця роботи, має стабільний дохід. Оскільки син виявляє проживати з ним він звернувся до суду з відповідним позовом.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19.06.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

19.07.2023 року відповідачем подано відзив на позовну заяву в якому зазначила, що визначення місця проживання дитини з батьком суперечить інтересам дитини.

03.08.2023 року позивачем подано відповідь на відзив, в якому зазначено, що відповідач у відзиві посилається на норми законодавства, які не підлягають застосуванню у даних правовідносинах. Він е погоджується з приводу позиції відповідача, що визначення місця проживання дитини разом з матір`ю насамперед відповідає її інтересам. Така думка відповідача не підтверджується жодними аргументами наведеними в тексі відзиву та жодними доказами. Саме по собі посилання на норми законодавства не може вважатися доведеними обставинами щодо визначення місця проживання дитини. На даний час їх син ОСОБА_4 проживає з відповідачем, де також проживають батьки відповідача, які є пенсіонерами, брат відповідача, а також її старша донька зі своїм чоловіком та новонародженою дитиною. ОСОБА_4 , який вже досягнув тринадцятирічного віку проживає з матір`ю в одній кімнаті, що негативно впливає на його розвиток. Також, з моменту народження сина, тобто понад 13 років, відповідач ніде не працює та не отримує жодного доходу. У квартирі де проживає відповідач існує велика заборгованість з комунальних послуг. Також син неодноразово скаржився йому, що мати частот не ночує вдома без пояснення причин таких дій. Просив звернути увагу на той факт, що дитина виявляє бажання проживати разом з ним.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03.08.2023 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду.

Позивач та його представник в останнє судове засідання не з`явились, позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, проти задоволення позовних вимог заперечувала.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надали заву про розгляд справи за їх відсутності, також надано висновок про доцільність проживання дитини разом з батьком.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Харкові, батьками зазначені: батько- ОСОБА_1 , мати ОСОБА_2 . Свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 .

Відповідно до частини 2 статті 160 Сімейного Кодексу України місце проживання дитини, яка досягла десяти років визначається за спільною згодою батьків та дитини.

Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

В постанові Верховного Суду від 22.04.2019 у справі №204/6905/17 зазначено, що тлумачення статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п.1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст. 3 Конвенції).

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При цьому суд також враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

Як вбачається з висновку Департаменту служб у справах дітей Виконавчого комітету Харківської міської ради № 441 від 19.12.2023 року, малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 мешкає разом з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , де створені умови для проживання та розвитку дитини. Житло знаходиться на 10 поверсі 16 поверхового будинку, складається з 4-х кімнат в яких проживають: малолітній ОСОБА_4 , мати дитини, старша сестра дитини, племінник, бабуся, дідусь та брат матері дитини. ОСОБА_1 мешкає за адресою: АДРЕСА_2 де створені умови для проживання та розвитку дитини. Житло знаходиться на 5 поверсі 5 поверхового будинку, складається з 2-х кімнат, в яких проживають: батько дитини та бабуся дитини. ОСОБА_1 матеріально забезпечений, працює на посаді клеяльника-обпресувальника у ФОП « ОСОБА_6 », за місцем роботи характеризується позитивно, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, на території України станом на 23.05.2023 до кримінальної відповідальності не притягувався, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває.

ОСОБА_2 на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, повідомила, що працює неофіційно та надала витяг з банківського рахунку щодо надходження коштів на рахунок, відкритий на ім`я ОСОБА_2 . Заперечує проти позовних вимог.

Згідно з інформацією адміністрації Харківського ліцею № 151, де малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 навчається з першого класу, батьки дитини займаються вихованням, матеріальним забезпеченням і розвитком дитини. І батько, і мати піклуються про свого сина, бувають на батьківських зборах, підтримують контакт з класним керівником та вчителями школи, цікавляться досягненнями ОСОБА_7 у навчанні.

Згідно з інформацією адміністрації КНП «Міська дитяча поліклініка № 12», де малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 перебуває на обліку під наглядом фахівців з народження, дитина відвідує поліклініку у супроводі матері та батька.

З малолітнім ОСОБА_4 двічі було проведено співбесіду. Співбесід проводились без присутності батьків.

04.10.2023 ОСОБА_7 не зміг визначитися з ким із батьків він бажає в подальшому проживати, оскільки дуже любить обох батьків та вважає, що своїм вибором образить другого з батьків, тому дитині було запропоновано зустрітися через місяць та висловити свою думку з приводу його вибору з ким із батьків він бажає проживати.

22.11.2023 була проведена повторна бесіда з дитиною, під час якої ОСОБА_7 повідомив, що бажає мешкати разом з батьком, про що надав письмову заяву.

Питання щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з батьком ОСОБА_1 було розглянуто на засіданні Комісії з питнь захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. Враховуючи надані документи, думку дитини, рекомендації Комісії, в інтересах дитини, Департамент служб, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з батьком ОСОБА_1 .

За ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що на момент розгляду справи ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , виповнилося 14 років, він вправі самостійно обирати своє місце проживання, тому суд позбавлений можливості визначати місце проживання особи, якій виповнилося 14 років, всупереч її волі, отже підстави для визначення судом місця проживання неповнолітнього відсутні.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визначення судом місця проживання сина позивача та відповідача ОСОБА_4 , тому у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 110-112, 141, 161 Сімейного кодексу України, ст.ст. 12,13,81,200, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради м. Харків вул. Чернишевська 55, .

Суддя В.О.Музиченко