Справа № 463/9495/24
УХВАЛА

11 листопада 2024 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Постигач О.Б., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про скасування незаконних нарахувань

встановила:

Позивач звернувся до Личаківського районного суду м. Львова з позовом, в якому просить зобов`язати ЛМКП «Львівтеплоенерго» скасувати незаконно нараховану заборгованість за теплову енергію в загальному розмірі 4 225,43 грн по оплаті теплової енергії за опалення місць загального користування по квартирі АДРЕСА_1 .

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова дану справу передано до Залізничного районного суду м. Львова для розгляду за підсудністю.

У зв`язку з наведеним вище, справу передано для автоматизованого розподілу. У відповідності до вимог ст.33 ЦПК України, автоматизованою системою документообігу суду 05 листопада 2024 року було визначено суддю Постигач О.Б. для розгляду вказаної справи.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суддя приходить до висновку про направлення справи за виключною підсудністю, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.16 ст.28 ЦПК України, позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Вимоги ЦПК щодо виключної підсудності унеможливлюють застосування інших правил територіальної підсудності, крім тих, які встановлені процесуальним законом для відповідної категорії справ.

Виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Тому до спорів, предметом яких є стягнення, перерахунок або скасування заборгованості за надані комунальні послуги, поширюються процесуальні норми щодо виключної підсудності справ.

Аналогічна позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі №911/2390/18, а також у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 р. у справі № 638/1988/17.

Згідно з висновком Верховного суду, викладеним у постанові від 10 квітня 2019 року (справа № 638/1988/17, провадження № 61-30812св18), позов про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності, оскільки предметом позову є зобов`язання, які випливають з надання послуг централізованого постачання холодної води та водовідведення, які надаються за місцем знаходження нерухомого майна.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 лютого 2021 року у справі №911/2390/18 навела висновки про те, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення. Тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми про виключну підсудність.

Ухвала Личаківського районного суду м. Львова від 11 жовтня 2024 року мотивована тим, що зареєстрованим місцезнаходженням відповідача є Залізничний район м. Львова.

Однак суд звертає увагу, що предметом позову у даній справі є зобов`язання, які випливають з надання послуг з постачання теплової енергії, що надаються за місцем знаходження нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 , що не відноситься до територіальної юрисдикції (підсудності) Залізничного районного суду м. Львова.

Відтак, вищевказаний позов не є підсудним Залізничному районному суду м. Львова, оскільки має пред`являтися за місцем знаходження нерухомого майна, за правилами виключної підсудності.

Згідно з конституційними положеннями, у Законі України "Про судоустрій і статус суддів" визначено правові засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні, систему судів загальної юрисдикції і загальний порядок забезпечення діяльності судів та інші питання судоустрою і статусу суддів. Цим Законом, зокрема, закріплено положення щодо права на повноважний суд, відповідно до якого ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом. Вказана норма з`явилась саме завдяки впливу ст. 6 Конвенції, відповідно до якої в поняття "суд, встановлений законом", входить лише той суд, до підсудності якого віднесений розгляд тієї чи іншої справи.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги, що Личаківський районний суд м. Львова видавав судовий наказ №4623/5956/24 від 19.09.2024 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Львівтеплоенерго» заборгованості за спожиту теплову енергію та гарячу воду, Личаківський районний суд м. Львова постановив ухвалу №463/ 5956/24 від 07.10.2024 про скасування судового наказу, встановлені обставини стосовно територіальної підсудності справи, суд вважає за необхідне здійснити наступне повернення справи до належного суду, оскільки відкриття провадження порушить визначення розгляду справи належним судом, а також може бути наслідком порушення прав заявника по справі гарантованих ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, що є прерогативою суду.

Частиною 1 статті 378 ЦПК України визначено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Згідно положення п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Таким, чином у зв`язку з викладеними обставинами, суддя приходить до висновку, що цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ЛМКП «Львівтеплоенерго» скасування незаконних нарахувань слід повернути до Личаківського районного суду м. Львова.

Одночасно суд вважає, що такі дії є виправданими, оскільки усунення допущеної помилки, гарантує права та інтереси сторін на належний розгляд їх спору належним судом, встановленим законом, упродовж розумного строку, оскільки у разі скасування рішення суду за наслідком розгляду справи, з підстав на формальне відношення до визначених правил, може мати як наслідок затягування розгляду справи.

Керуючись статтями 27, 30, 31, 187, 353-354 ЦПК України, суд

постановив:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про скасування незаконних нарахувань - направити до Личаківського районного суду м. Львова, як помилково направлену (79007, м. Львів, вул. Б. Лепкого, 16).

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно. Оригінал ухвали міститься в матеріалах справи №432/9495/24. Ухвала 11.11.2024 набрала законної сили.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Копія виготовлена

Суддя: Постигач О.Б.