Справа 688/3071/24
№ 2/688/912/24
Рішення

Іменем України

(заочне)

04 листопада 2024 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого - судді Козачук С.В.,

з участю секретаря судового засідання - Гошовської О.О.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Новачука Л.П. ,

представника третьої особи - Занов`яка І.С. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Шепетівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради Хмельницької області про позбавлення батьківських прав,

встановив:

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог, позиція позивача

09.07.2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_4 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору органу опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради Хмельницької області, про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позову посилається на те, що позивач ОСОБА_1 перебував із відповідачем ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 25.03.2019 року. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає разом із батьком, перебуває на його утриманні. Рішенням виконавчого комітету Шепетівської міської ради від 20.06.2024 року визначено місце проживання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 .

У 2019 році відповідач із двома дітьми від першого шлюбу переїхала, з того часу сина не провідує, участі в його житті та вихованні не приймає, батьківські збори не відвідує, не цікавиться його здоров`ям та фізичним розвитком, матеріально не допомагає. Орган опіки та піклування надав висновок про доцільність позбавлення матері ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . А тому з метою найбільш повного і всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, просить суд позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Новачук Л.П. у судовому засіданні позов підтримали з підстав, викладених у ньому, просили його задовольнити.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради Хмельницької області Занов`як І.С. позов та висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради в судовому засіданні підтримав. Зазначив, що відповідач ОСОБА_4 була присутня на засіданні комісії щодо вирішення питання про доцільність позбавлення її батьківських прав відносно сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та заперечила щодо цього.

Позиція відповідача

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилась, хоча про час, день та місце його проведення була повідомлена у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомила, відзив не подала.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі

Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 18.07.2024 року відкрито провадження в справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні на 10 год. 30 хв. 20.09.2024 року, яке за клопотанням представника позивача відкладено до 13 год. 00 хв. 18.10.2024 року.

Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 18.10.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14 год 00 хв 04.11.2024 року.

В зв`язку з неявкою відповідача у судове засідання, за згодою позивача суд у відповідності до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України 04.11.2024 року постановив ухвалу про заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення.

Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не надав, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Виклад встановлених судом обставин, зміст спірних правовідносин та докази на їх підтвердження

Між сторонами виникли правовідносини щодо виконання обов`язків по вихованню дитини, які регулюються нормами Сімейного кодексу України (далі СК України).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_4 з 16.09.2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Шепетівського місьрайонного суду Хмельницької області від 25.03.2019 року, яке набрало законної сили 25.04.2019 року.

Від шлюбу у сторін є малолітня дитина - син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується даними свідоцтва про його народження серії НОМЕР_1 , виданого 03.12.2012 року виконавчим комітетом Поляхівської сільської ради Теофіпольського району Хмельницької області.

Згідно довідки №89, виданої 07.05.2024 року Пліщинським старостинським округом виконавчого комітету Шепетівської міської ради, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 разом із батьком ОСОБА_1 .

З акту про факт не проживання від 07.05.2024 року, виданого Пліщинським старостинським округом виконавчого комітету Шепетівської міської ради, слідує, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - мати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована по АДРЕСА_1 , але більше як два роки не проживає на території с. Пліщин Шепетівського району Хмельницької області.

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов, затвердженого 12.05.2023 року начальником служби у справах дітей Шепетівської міської ради К. Купрацевич, малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , разом з своїм батьком ОСОБА_1 , та його співмешканкою ОСОБА_6 . Мати ОСОБА_4 , зі слів батька, з ними не проживає, вони розлучилися 4 роки тому. Родина проживає у будинку загальною площею 80 кв. м., який складається з 4 кімнат. В будинку проведена вода, опалення пічне, наявні меблі, побутова техніка, продукти харчування. ОСОБА_7 навчається у 4 класі Пліщинської гімназії, має окрему облаштовану кімнату, в якій є все необхідне для його навчання, відпочинку та повноцінного розвитку. Між батьком та сином спостерігаються доброзичливі відносини, батько належним чином виховує та утримує дитину. Комісія вважає, що умови проживання - задовільні.

Згідно довідки №84, виданої 08.05.2024 року Пліщинською гімназією з дошкільним підрозділом Шепетівської міської ради Хмельницької області, ОСОБА_5 навчається в 5 класі Пліщинської гімназії з дошкільним підрозділом. За роки навчання систематично відвує заняття в школі, не пропускає уроки без поважних причин. Дитина завжди охайна, доглянута, забезпечена шкільним приладдям та усім необхідним. У вихованні ОСОБА_8 бере участь тільки батько ОСОБА_1 , який постійно цікавиться освітнім процесом у школі, регулярно відвідує батьківські збори, спілкується з педагогами, які навчають дитину.

Із висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради №03-28/2214 від 17.06.2024 року слідує, що розглянувши заяву ОСОБА_1 про надання висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , орган опіки та піклування встановив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є батьками малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між батьками розірвано в 2019 році, малолітній ОСОБА_5 проживає з батьком ОСОБА_1 . Мати ОСОБА_4 з сином не проживає, участі у його вихованні не бере, матеріально не утримає. Враховуючи викладене, орган опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міьскої ради вважає доцільним позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно рішення виконавчого комітету Шепетівської міської ради №224 від 20.06.2024 року «Про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_9 », на підставі п. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, розглянувши заяву ОСОБА_1 про визначення місця проживання з ним малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , враховуючи те, що батьки дитини проживають окремо і дитина фактично проживає з батьком, а також те, що мати ОСОБА_4 не заперечує проти проживання дитини з батьком, керуючись ст. 34 ЗУ «Про місцеве самоврядування», виконавчий комітет міської ради вирішив визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 надала показання про те, що є сусідкою позивача ОСОБА_1 , а тому знає, що відповідач ОСОБА_4 з 2019 року не проживає разом із позивачем та своїм неповнолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вихованням сина займається батько. Зі слів односельчан знає, що відповідач зловживає алкогольними напоями. Інформацією щодо утримання та виховання відповідачем малолітнього сина не володіє.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні надав показання про те, що є односельчанином та знайомим ОСОБА_1 , а тому знає, що він самостійно виховує сина, матір дитини із ними не проживає. Інформацією щодо спілкування матері з сином та його утримання не володіє. Неодноразово бачив ОСОБА_4 в стані алкогольного сп`яніння.

Застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27вересня 1991 року (далі Конвенція про права дитини), яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

В силу статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з ч. 2, 3, 5 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, зокрема, один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування; медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення батьківських прав свідчить про його інтерес до дитини.

Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19).

У постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 643/7876/18 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Із положень статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» слідує, що суд застосовує при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Мамчур проти України» («Mamchur v. Ukraine», заява №10383/09, рішення від 16 липня 2015 року, пункт 100) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Мотиви та висновки суду

Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника третьої особи, показання свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку у задоволенні позову відмовити з огляду на таке.

Судом встановлено, що сторони є батьками малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу син залишився проживати з позивачем ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_4 проживає окремо. Рішенням виконавчого комітету Шепетівської міської ради №224 від 20.06.2024 року визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 .

Самі лише доводи позивача про те, що відповідач ОСОБА_4 не піклується про свого сина, зловживає алкогольними напоями, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не можуть бути достатніми підставами для позбавлення її батьківських прав. У матеріалах справи відсутні переконливі докази винної поведінки відповідача щодо ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітнього сина, тобто, відсутні докази, що відповідач свідомо, систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.

Звертаючись до суду з вказаним позовом позивач та його представник посилались на те, що відповідач на протязі тривалого часу зловживає алкогольними напоями. Проте суд вважає, що такі доводи не підтверджені належними та допустими доказами, а доказування в силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дійсно, згідно п. 4 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він є хронічними алкоголіками.

В той же час, відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» хронічний алкоголізм батьків має бути підтверджений відповідним медичним висновком.

Відповідно до ч. 4 ст. 164 СК України під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Суд зауважує, що у цій справі державні органи взагалі не розглядали інші менш радикальні заходи, передбачені законодавством (соціальний супровід, попередження про недопущення неналежного ставлення до виконання батьківських обов`язків тощо), а розглянувши 17.06.2024 року заяву ОСОБА_1 щодо позбавлення батьківських прав, незважаючи на заперечення відповідача ОСОБА_4 , прийняли висновок про доцільність позбавлення її батьківських прав.

ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

Дійсно, після розірвання шлюбу свої батьківські обов`язки відповідач поклала на батька ОСОБА_1 , який дбає про розвиток дитини, здоров`я, навчання та благополуччя вцілому.

Водночас ОСОБА_4 не виявляє негативної поведінки та не вчиняє протиправних дій щодо сина.

Доказів щодо ненадання відповідачем ОСОБА_4 матеріального утримання сину позивач не надав.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька, так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19), від 22 листопада 2023 року у справі № 1915/2789/12 (провадження № 61-14726св23), від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21 (провадження № 61-8918сво23).

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно з частинами першою та другою статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Згідно правової позиції Верховного Суду у постанові від 07 лютого 2024 року у справі № 455/307/22 провадження № 61-16965св23, що з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у питанні позбавлення своїх батьків чи одного із них батьківських прав.

Судом думка дитини не з`ясовувалась, враховуючи її вік, змагальність процесу та посилання позивача ОСОБА_5 на те, що заслуховування думки сина в судовому засіданні травматично позначиться на його психологічному стані, а тому він заперечує проти цього.

У постанові від 26.04.2023 року по справі № 520/17217/13-ц Верховний Суд вказав, що за положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок має рекомендаційний характер. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

А тому, суд не бере до уваги висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради Хмельницької області щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки вказаний висновок є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини на можливість збереження сімейних зв`язків з матір`ю, не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування ОСОБА_4 своїми обов`язками та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення її батьківських прав.

Окрім цього, представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради Хмельницької області Занов`як І.С. в судовому засіданні зазначив, що відповідач ОСОБА_4 була присутня на засіданні комісії щодо вирішення питання про доцільність позбавлення її батьківських прав відносно сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та, висловлючи свою думку, заперечувала щодо цього.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, який повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Врахувавши конкретні обставини справи, «як найкращі інтереси дитини», суд дійшов висновку про недоцільність застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення батьківських прав. На переконання суду позбавлення батьківських прав матері не призведе до безумовного покращення життя малолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Зважаючи, що позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом, необхідність застосування якого позивач та його представник не довели, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Розподіл судових витрат

У зв`язку з відмовою в задоволенні позову відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір сплачений ОСОБА_5 при зверненні до суду слід залишити за останнім.

На підставі ст.ст. 150, 164, 165 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 280-284, 289ЦПК України, суд -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради Хмельницької області про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_4 про необхідність змінити ставлення до виховання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , поклавши на орган опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради Хмельницької області контроль за виконанням нею своїх батьківських обов`язків.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасник справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована по АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради Хмельницької області, адреса місцезнаходження: вул. Соборності, 4, в м. Шепетівка Хмельницької області.

Повне заочне рішення складено 07 листопада 2024 року.

Суддя: Світлана КОЗАЧУК