Провадження № 2/204/835/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2024 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська, у складі:

головуючого судді Приваліхіної А.І.,

за участю секретаря судового засідання Єрмак Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

11 жовтня 2023 року ТОВ «Авто Просто» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із вимогами про солідарне стягнення заборгованості. (а. с. 1-7).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 16 жовтня 2013 року між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_1 було укладено договір № 707325 та підписано додаток № 1 до нього, який є його невід`ємною частиною. Предметом угоди є надання послуг системи АвтоТак, спрямованих на придбання автомобіля ЗАЗ VIDA. Угода укладена в рамках створеної позивачем в Україні системи надання послуг з придбання автомобілів АвтоТак. Також вказано на те, що 02 червня 2011 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг», яким до Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» були внесені зміни до ч. 1 ст. 4 та вказану статтю було доповнено пунктом 111 такого змісту: Фінансовими послугами вважаються такі послуги: адміністрування фінансових активів для придбанім товарів у групах. Вказаний закон набув чинності 09 січня 2012 року. 19 січня 2012 року ТОВ «Авто Просто» було зареєстровано як фінансову установу та видано Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи серії НОМЕР_1 . 12 листопада 2012 року набуло чинності Розпорядження Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 09 жовтня 2012 року № 1676 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах». Після набрання чинності Розпорядженням від 09 жовтня 2012 року № 1676, на виконання умов Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг». Таким чином, послуги, що надаються ТОВ «Авто Просто», унормовані Законом України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг». При виконанні умов договорів, укладених з учасниками в рамках системи АвтоТак, позивач надає учасникам послуги, спрямовані на придбання ними автомобіля на основі системи АвтоТак. Ці послуги полягають у формуванні груп учасників, організації і проведенні в групах Розподілу товару, а також інших послуг, передбачених Договором, які гарантують придбання автомобіля кожним учасником системи АвтоТак. Зазначає, що в забезпечення виконання ОСОБА_1 умов вищевказаного договору між позивачем та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 було укладено договір поруки, за яким останні зобов`язалися відповідати перед кредитором у разі невиконання ОСОБА_1 зобов`язань за договором. Стверджує, що 26 березня 2014 року, на виконання умов договору, ОСОБА_1 отримав у власність автомобіль ЗАЗ VIDA, 2013 року випуску (кузов НОМЕР_2 ) та здійснив реєстрацію вказаного автомобіля на своє ім`я за реєстраційним номером НОМЕР_3 . В свою чергу ОСОБА_1 зобов`язався оплатити відсоткову вартість автомобіля (100% поточної ціни автомобіля) та вартість наданих йому послуг шляхом сплати 84 щомісячних внесків, останній з яких мав бути здійснений до 31 жовтня 2020 року. Однак, після отримання автомобіля ОСОБА_1 скористався наданим йому п. 3.4 ст. 3 Розділу ІІ договору правом і звернувся до позивача із заявою від 10 лютого 2015 року про розподіл сплачених авансових внесків на всі наступні періодичні платежі разом із щомісячною винагородою з метою пропорційного зменшення розміру періодичних платежів разом із щомісячною винагородою, які залишилися до завершення графіку внесків. Внаслідок розподілення 14 авансових внесків на 69 періодичних платежів разом з щомісячною винагородою , що залишилися згідно з графіком внесків, всі наступні періодичні платежі разом із щомісячною винагородою були зменшені на 20,2998 % (14 авансових платежів/69 несплачених періодичних платежів разом з щомісячною винагородою*100) та склали 79,7102 % від розміру періодичного платежу разом із щомісячною винагородою, визначеною у додатку № 1 до договору (100%-20,2898 %). Відповідно розмір щомісячної винагороди, після здійснення процедури розподілення авансових внесків зменшився та складає 0,33079 % (0,415 % *(79,7102%/100%)) від поточної ціни автомобіля з ПДВ, а розмір періодичного платежу склав 1,15686 % від поточної ціни автомобіля. Таким чином, розмір періодичного платежу зменшився та становить 0,9737 % замість 1,1905 %. Разом з цим, зазначає, що при підписанні договору сторони передбачили випадок, коли через якісь причини постачальник автомобілів припинить виробляти, здійснить заміну або припинить імпортувати автомобіль, модель та марка якого зазначені у додатку № 1 до даного договору. Так, листом від 31 жовтня 2017 року № 297 постачальник автомобіля ЗАЗ DIVA повідомив ТОВ «Авто Просто» про припинення виробництва та постачання вказаного автомобіля, тому, керуючись п. 9.2 ст. 9 Розділу ІІ договору, у листопада 2017 року позивач здійснив заміну автомобіля ЗАЗ DIVA на автомобіль RAVON Gentra. При цьому зазначає, що остання відома ціна автомобіля ЗАЗ DIVA становила 228950 гривень, а ціна автомобіля RAVON Gentra 266800 гривень. Коефіцієнт для визначення поточної ціни автомобіля становить 0,8581334 (228950/266800). Листом № 37 від 27 вересня 2018 року постачальник автомобілів RAVON (ТОВ «Укр-УзАвто») повідомив ТОВ «Авто Просто» про відсутність в його мережі автомобілів марки RAVON, тому у жовтні позивач здійснив заміну автомобіля RAVON Gentra на автомобіль JAC S2. Зазначає, що остання відома ціна автомобіля RAVON Gentra станом на жовтень 2018 року, становила 298935 гривень, а автомобіля JAC S2 329900 гривень. Тому коефіцієнт для визначення поточної вартості автомобіля становить 0,9061382 (298935/329900). Зазначає, що станом на дату звернення з вказаним позовом до суду, поточна ціна автомобіля згідно з договором № 707325 з урахуванням коефіцієнта зниження вартості становить 265934 гривні 90 копійок. ОСОБА_1 на виконання вимог договору було сплачено 84 внески в оплату щомісячної винагороди товариства та 83,5997 % в оплату періодичних платежів. Відповідно розмір невиконаних зобов`язань за договором становить 16,4003 % періодичних платежів (100%-83,5997%). З урахуванням поточної ціни автомобіля заборгованість ОСОБА_1 за договором в грошовому еквіваленті становить 43614 гривень 12 копійок періодичних платежів (265934,90*16,4003). Разом з цим, зазначає, що оскільки ОСОБА_1 відповідно до умов договору зобов`язався до 31 жовтня 2020 року здійснити всі оплати за договором, однак належним чином вказані зобов`язання не виконав, то позивач прохає суд стягнути солідарно з відповідачів вищевказану суму заборгованості за договором № 707325, разом із інфляційними витратами у сумі 42396 гривень 30 копійок та 3 % річних у сумі 7944 гривні 03 копійки, а всього разом 93954 гривні 45 копійок та судовими витратами у розмірі 2684 гривні (по 894 гривні 67 копійок з кожного).

Ухвалою суду від 16 жовтня 2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 13 годину 30 хвилин 29 листопада 2023 року (а.с . 32), копія якої надіслана учасникам справи 16 жовтня 2023 року за вихідним № 33515/23-вих/2/204/4058/23 (а. с. 33).

29 листопада 2023 року на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Ліфлянчика С.І. (а. с. 46 та на звороті), про надання додаткового строку для подання обґрунтованого відзиву на позовну заяву, в якому, з-поміж іншого, прохає суд у задоволенні позовної заяви відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку зазначає про те, що відповідач звернувся за правовою допомогою до іншого адвоката 15 листопада 2023 року, який ознайомився з матеріалами справи 20 листопада 2023 року, натомість судом відповідачу було встановлено строк для надання відзиву протягом 15 днів з моменту отримання ухвали суду про відкриття провадження. Вказує, що оскільки строк на надання відзиву спливає, а він з матеріалами справи не ознайомлений, то прохає суду надати додатковий строк для подання обґрунтованого відзиву на позовну заяву.

11 грудня 2023 року на адресу суду надійшли додаткові письмові пояснення представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Ліфлянчика С.І., які по суті є відзивом на позовну заяву (а. с. 74-79 та на звороті), в яких він позовні вимоги не визнає, проти задоволення позовних вимог заперечує.

Так, в поясненнях зазначено, що 16 жовтня 2013 року між ОСОБА_1 та позивачем було укладено договір № 707325. Відповідно до вимог ст. 1 даного договору, предметом договору є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи через систему АвтоТак. Договір укладається шляхом його підписання та підписання Додатка № 1, який є невід`ємною частиною договору. Так, зазначає, що відповідно до додатку № 1 до договору, сторонами визначено, що ОСОБА_1 має отримати автомобіль ЗАЗ, за поточною ціною 87800 гривень. Пізніше, 16 листопада 2013 року між сторонами було укладено Додаток № 2 до договору, відповідно до якого учасник, який протягом строку дії договору належним чином та у встановлений договором строк виконував усі свої зобов`язання зі сплати періодичних платежів разом із щомісячною винагородою вирішив сплатити авансові внески, має право на сплату 50% від розміру щомісячної винагороди у складі кожного сплаченого авансового внеску. 27 лютого 2014 року між сторонами укладено додатковий договір, що свідчить про стан розрахунків за договором про адміністрування на дату надання права на отримання автомобіля, відповідно до якого сторонами було визнано, загальний розмір грошових зобов`язань у розмірі 144573 гривні 65 копійок, з яких ОСОБА_1 сплачено 23892 гривні 94 копійки, тому розмір загальної заборгованості складає 120680 гривень 71 копійка. При цьому, строк дії договору визначений датою 31 жовтня 2020 року. Вважає, що оскільки сторонами було визнано розмір заборгованості станом на 27 лютого 2014 року в розмірі 120680 гривень 71 копійка, то саме ця сума й підлягала сплаті ОСОБА_1 надалі. Вказує, що 26 березня 2014 року ОСОБА_1 отримав автомобіль та зареєстрував його за собою, а станом на листопад 2017 року останнім на користь позивача було сплачено 121440 гривень 76 копійок. Тому вважає, що ОСОБА_1 повністю виплачено позивачу погоджену вартість за договором № 707325 від 16 жовтня 2013 року, а відтак останній у повному обсязі виконав вимоги договору. Більше того, вважає, що ОСОБА_1 виконав свої зобов`язання за угодою достроково. Натомість, не дивлячись на ту обставину, що зобов`язання ОСОБА_1 перед позивачем були виконані в повному об`ємі, застава автомобіля та порука так і не були припинені. Крім того, зазначає, що позивач продовжує стверджувати, що ОСОБА_1 не виконав перед ним грошових зобов`язань і кожного місяця вимагає від нього та його поручителів нові нічим не обґрунтовані суми. Натомість, останнім на користь позивача вже сплачено 226423 гривні 56 копійок. Вважає, що відповідач не повинен сплачували грошові кошти лише тому, що позивач отримав листи про те, що отриманий ОСОБА_1 автомобіль більше не випускається. Більш того, зазначає, що здійснення заміни позивачем автомобілів з ЗАЗ VIDA на автомобіль RANOV Gentra, а потім на JAC S2, відбулося без будь-якого пояснення, яким саме методом позивач здійснював цю заміну та, чим ЗАЗ VIDA схожа за комплектацією на RANOV Gentra. Разом з цим, вказує на те, що саме договір № 707325 від 16 жовтня 2013 року, його додатки № 1, 2 та додатковий договір від 27 лютого 2014 року є документами, що засвідчують єдиний правочин, який за своєю природою, є лізингом. Вказує, що сума заборгованості була збільшена позивачем одноособово, через здійснення заміни автомобіля, який було придбано ще о 2014 році. Однак, за умовами договору та діючого законодавства України сторонам заборонено змінювати умови правочинів в односторонньому порядку, якщо інше не передбачено чинним законодавством України. Крім того, зазначає, що відповідно до вимог ст. 8 вищенаведеної Угоди, ця угода може бути змінена лише за згодою сторін шляхом укладання Додаткової угоди. Так, відповідно до вимог п. 1 Додаткового договору загальна сума грошових зобов`язань Учасника (Відповідача 1) станом на день підписання цього Додаткового договору становить 144573 гривні 65 копійок. При цьому, зазначає, що вимогами п. 3 Додаткового договору, сума заборгованості Учасника (Відповідача 1) станом на день підписання цього Додаткового договору складає 120680 гривень 71 копійка. Вважає, що для того, що б розмір грошових зобов`язань ОСОБА_1 перед позивачем збільшився, сторони повинні були укласти між собою відповідну додаткову угоду, чи хоча б обмінятись листами, здійснивши акцепт правочину. Проте, жодного документа щодо законної зміни ціни, у сторін немає. Також, зазначає, що не дивлячись на те, що ОСОБА_1 отримав автомобіль, та сплатив всю заборгованість за Договором, він має платити грошові кошти за збільшеною вартістю на рівні з іншими учасниками групи, які отримають іншу модель автомобіля, що порушує принципи рівності сторін. Стверджує, що ОСОБА_1 сплачено позивачу 226423 гривні 56 копійок, однак позивачем вказана сума зазначена меншою. Разом з цим, зазначає про те, що на вищевказані правочини розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів», за яким продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Також, зазначає, що відповідно до п. 18 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Тому вважає, що позивач не має права нараховувати штрафи, пені, 3 % річних, інфляційні втрати або накладати інші види відповідальності в разі прострочення внесення платежів. Прохає суду у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

24 січня 2024 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив представника ТОВ «Авто Просто» - адвоката Мельника В.В. (а. с. 148-153 та на звороті), в яких він зазначає про те, що відповідач неправильно сприймає взяті на себе зобов`язання до договором.

В обґрунтування відповіді на відзив вказує, що заміна автомобіля, визначена ст. 9 розділу 2 Договору, є саме обов`язком позивача, а сам порядок застосування ст. 9, зокрема визначення ціни при здійсненні заміни погоджено між сторонами Договору № 707325. При цьому, зазначає, що пункт 9.2.2 ст. 9 розділу 2 Договору стосується відсоткового розміру кожного наступного періодичного платежу разом із щомісячною винагородою, який (відсотковий розмір) не змінювався. Натомість пункт 9.4 ст. 9 розділу 2 Договору регулює правовідносини у випадку здійснення заміни базової комплектації на іншу, якої також не відбулося. Звертає увагу на те, що споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції, натомість Умови Договору № 707325 не передбачають обов`язок ТОВ «Авто Просто» надати ОСОБА_1 кошти (кредит), а у ОСОБА_1 відсутній обов`язок повернути кредит та сплатити проценти. Предметом договору є надання послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів (автомобілів) в групах. Це самостійний вид фінансової послуги, який не охоплюється інститутом кредитування та не містить в собі елементів кредиту. Таким чином до правовідносин за Договором не можуть бути застосовані положення ЦК України, які регулюють кредитні правовідносини, в тому числі положення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а також вимоги Закону України «Про захист прав споживачів». Вказує на те, що ТОВ «Авто Просто» не є лізинговою компанією та не надає автомобілі в лізинг, а тому договір, що укладений між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_1 , не є договором лізингу. Стверджує, що вказаний договір за своєю правовою природою є угодою з адміністрування фінансових активів для придбання товарів в групах, а не договором фінансового лізингу, як помилково зазначає представник ОСОБА_1 . Тому, вважає, що до правовідносин за Договором від 16 жовтня 2013 року № 707325 неможливо застосувати норми Законодавства, які регулюють правовідносини у сфері лізингу. Також зазначає про те, що викладені представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Ліфлянчиком С.І., припущення щодо фіксації ціни автомобіля, так само і про фіксацію розміру невиконаного зобов`язання, не відповідають дійсності та спростовуються умовами договору. З огляду на викладене, прохає суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а. с. 185), в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та прохав суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Ліфлянчик С.І., в судове засідання не з`явилися, про дату, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином (а. с. 173,175, 177, 183), причини неявки суду не відомі.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, про дату, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином (а. с. 174,182, 184), причини неявки суду не відомі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 16 жовтня 2013 року між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_1 (учасник) було укладено Договір № 707325 (а. с. 8-12) та підписано Додаток № 1 до неї (а. с. 9), які є невід`ємними частинами Угоди, предметом якої є надання учаснику послуги по придбанню автомобіля через систему придбання у групах АвтоТак. На момент укладання угоди вартість автомобіля марки ЗАЗ VIDA складала 87800 гривень.

Статтею 2 Розділу І Договору передбачено зобов`язання ТОВ «Авто Просто» щодо організації та створення умов для придбання автомобілів учасниками програми «АвтоТак» здійснення адміністративних процедур, необхідних для сплати та передачі автомобіля учаснику.

Згідно з вимогами п. 2.1 та п. 2.3 Розділу ІІ Договору, поточна ціна автомобіля є критерієм-основою для розрахунку розміру періодичних платежів, винагороди товариства та інших платежів, передбачених договором, протягом всього строку існування групи, та повідомляється Авто Просто Постачальником. Учасник зобов`язаний повністю сплатити періодичні платежі та щомісячну винагороду згідно з Графіком внесків. Учасник зобов`язаний сплачувати періодичний платіж разом із щомісячною винагородою протягом перших 15 (п`ятнадцяти) календарних днів місяця. Авто Просто щомісяця надсилає рахунки на сплату періодичного платежу разом із щомісячною винагородою за адресою, вказаною Учасником в Договорі. Неотримання рахунка на сплату за вказаною адресою не звільняє Учасника від обов`язку вчасно сплачувати періодичний платіж разом із щомісячною винагородою на банківський рахунок Авто Просто.

Відповідно до умов договору, періодичний платіж грошові кошти, що періодично (щомісяця) вносяться учасником групи на окремий рахунок Товариства в банку для оплати поточної ціни автомобіля та використовується для формування фону групи відповідно до умов договору адміністрування та внутрішніх правил. Розмір періодичних платежів визначається Товариством щомісяця шляхом ділення поточної ціни автомобіля на загальну кількість періодичних платежів.

Поточна Ціна автомобіля це ціна автомобіля, яка встановлюється Постачальником кожного місяця в останній робочий день місяця та є основою для розрахунку грошового розміру періодичних платежів та винагороди товариства, передбачених договором. Поточна ціна автомобіля може змінюватися протягом строку дії договору про адміністрування, що,відповідно, зумовлює зміну грошового розміру періодичних платежів та винагороди товариства.

Так, ст. 4 Розділу І договору передбачено, що учасник зобов`язується виконувати зобов`язання, передбачені договором, в порядку та строки, визначені договором: сплатити винагороду за послуги, пов`язані з включенням договору до системи АвтоТак та формування групи протягом 10 (десяти)днів після повідомлення товариством Учаснику номера групи, до якої він належить, та дати створення групи; сплатити винагороду за послуги, пов`язанні з передачею автомобіля учаснику, після надання права на отримання автомобіля; щомісячно, не пізніше 15 числа кожного місяця сплачувати періодичні платежі разом із щомісячною винагородою; надати визначені договором про адміністрування засоби забезпечення зобов`язань за договором, зокрема договір поруки та договір застави; укласти договір страхування КАСКО отриманого автомобіля, який передбачатиме виплату страхового відшкодування на користь Авто Просто у межах суми, розмір якої не перевищуватиме розміру загальної заборгованості учасника за договором про адміністрування; укласти договір обов`язкового страхування цивільної відповідальності власника автомобіля, отриманого за системою АвтоТак; отримати автомобіль згідно з умовами договору; підписати акт із ТОВ «Авто Просто», що свідчить про виконання зобов`язань за договором; за вимогою Авто Просто надавати копії квитанцій про здійснення сплати за договором; виконувати інші зобов`язання, передбачені договором.

Система придбання у групах або система або система АвтоТак, що передбачена укладеним Договором, це система, яка полягає у наданні фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобілів, створенні групи покупців (Учасників групи), метою яких є придбання автомобілів за рахунок об`єднаних грошових коштів учасників групи у порядку та на умовах, передбачених договором про адміністрування.

Як вбачається з додатку № 1, ОСОБА_1 зобов`язався оплатити стовідсоткову вартість автомобіля та вартість наданих йому послуг шляхом сплати 84 щомісячних періодичних платежів та щомісячної винагороди (а. с. 13).

При цьому, додатком № 1 (а. с. 13), з-поміж іншого, встановлено, що винагорода за послуги, пов`язані з включенням договору до системи АвтоТак та формування групи 3 % + ПДВ (у гривні 3160 гривень 80 копійок); періодичний платіж становить 1,1905 %; щомісячна винагорода становить 0,415 % + ПДВ; винагорода за послуги, пов`язані з передачею автомобіля учаснику становить 3% + ПДВ.

Разом з цим, вимогами ст. 9 Розділу ІІ вищевказаного договору визначено, порядок зміни, припинення випуску або припинення продажу марки та/або моделі автомобіля, зазначених в договорі.

Так, зокрема, п. 9.1 ст. 9 Розділу ІІ договору визначено, що якщо протягом строку дії договору, постачальник здійснить заміну або припинить імпортувати або виробляти, або продавати марку та/або модель автомобіля зазначеного в додатку № 1 до договору, Авто Просто зобов`язується здійснити заміну на іншу марку та/або модель автомобіля. Поточна ціна нової марки та/або моделі буде застосовуватися для розрахунку складових періодичних платежів та винагороди товариства для всіх учасників групи і така нова марка та/або модель буде передаватися учасникам, які не отримали попередню модель/марку. Якщо поточна ціна нової марки та/або моделі автомобіля є щонайбільше на 10 % вищою за останню відому поточну ціну автомобіля, нова поточна ціна буде дійсною для розрахунку періодичних платежів та винагороди товариства, які мають сплачувати всі учасники групи.

Приписами п. 9.2 вказаної статті визначено, що якщо поточна ціна нової марки та/або моделі автомобіля більш ніж на 10 % перевищує останню відому поточну ціну автомобіля, зазначеного в додатку № 1 до договору, застосовується наступний механізм: учасники, які ще не одержали автомобіль, сплачуватимуть кожен наступний періодичний платіж разом із щомісячною винагородою у розмірі у відсотках, який збільшиться на різницю в ціні зазначених марок та/або моделей автомобіля, поділену на загальну кількість несплачених періодичних платежів разом із щомісячною винагородою відповідно до графіка внесків учасника (п. 9.2.1); поточна ціна для розрахунку періодичних платежів разом із щомісячною винагородою буде пропорційно змінюватися відповідно до зміни поточної ціни нової марки та/або моделі автомобіля (п. 9.2.1.1); розмір у відсотках кожного наступного періодичного платежу разом із щомісячною винагородою учасника, який вже отримав автомобіль, не змінюватиметься (9.2.2); поточна ціна для розрахунку періодичних платежів разом із щомісячною винагородою буде пропорційно змінюватися відповідно до зміни поточної ціни нової марки та/або моделі автомобіля (п. 9.2.2.1).

14 березня 2014 року між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , в забезпечення виконання ОСОБА_1 вимог договору про адміністрування № 707325 від 16 жовтня 2013 року, було укладено договір поруки (а. с. 14-15 та на звороті), який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Поветкіною Н.М. за реєстровим № 268.

Так, пунктом 2.4 вказаного договору, з-поміж іншого, визначено, що на момент підписання договору поруки розмір забезпечених вимог складає 120680 гривень 71 копійка. Разом з цим зазначено, що вказана заборгованість може бути змінена в порядку, передбаченому в ст. 2 та ст. 9 розділу ІІ договору № 707325 від 16 березня 2013 року.

У пункті 4.4 цього договору сторони погодили, що строк дії даного договору поруки становить 9 років з дня його підписання.

27 березня 2014 року між ОСОБА_1 (заставодавець) та ТОВ «Авто Просто» (заставодержатель) укладено договір застави (а. с. 16 та на звороті) для забезпечення вимог заставодержателя до заставодавця щодо виконання останнім свої зобов`язань, передбачених договором № 707325 від 16 жовтня 2013 року, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Поветкіною Н.М. за реєстровим № 295.

26 березня 2014 року ОСОБА_1 зареєстрував за собою право власності на транспортний засіб ЗАЗ VIDA, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 (седан-В легковий, номер шасі НОМЕР_2 , синього кольору), що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 (а. с. 17).

10 липня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до позивача із заявою про розподіл авансових платежів, що сплачені ним раніше, в рахунок майбутніх оплат відповідного до графіку платежів, починаючи з 01 лютого 2015 року (а. с. 18).

31 жовтня 2017 року генеральним директором ТОВ «СІ ЕЙ АВТОМОТІВ» Чубар С.О. листом № 297 від 31 жовтня 2017 року повідомлено голову правління ТОВ «Авто Просто» ОСОБА_4 , з-поміж іншого про те, що виробництво автомобілів ЗАЗ VIDA до кінця року не заплановане (а. с. 19).

З реєстру № 31102017/1 роздрібних цін на автомобілі ТОВ «Автоцентр на Столичному» для ТОВ «Авто Просто» (а. с. 20) вбачається, що остання відома дрібна ціна ЗАЗ VIDA (С.О.С. код SF69Y0-20) становить 228950 гривень (з ПДВ).

З реєстру № 30/11-2017 роздрібних цін на автомобілі ТОВ «Укр-УзАвто» для ТОВ «Авто Просто» (а. с. 21) вбачається, що від 30 листопада 2017 року ціна на автомобіль Ravon Gentra Comfort MT становить 266800 гривень (з ПДВ).

27 вересня 2018 року генеральним директором ТОВ «Укр-УзАвто» Абдуваєєвим Ф.Г. листом № 37 від 27 вересня 2018 року повідомлено голову правління ТОВ «Авто Просто» ОСОБА_4 , з-поміж іншого про те, що в дилерській мережі ТОВ «Укр-УзАвто», станом на 27 вересня 2018 року, відсутні автомобілі марки Ravon, оскільки питання поновлення поставок автомобілів марки Ravon в Україну лишається відкритим.

З реєстру № 5 роздрібних цін на автомобілі ТОВ «Укр-УзАвто» для ТОВ «Авто Просто» (а. с. 23) вбачається, що остання відома дрібна ціна Ravon Gentra Comfort MT (2018 року випуску) становить 298935 гривень (з ПДВ).

З реєстру № 31/10-2018 роздрібних цін на автомобілі ТОВ «Техно Кар» для ТОВ «Авто Просто» (а. с. 24) вбачається, що від 31 жовтня 2018 року ціна на автомобіль JAC S2 (2018 року випуску) становить 329900 гривень (з ПДВ).

З реєстру № 31/10-2020 роздрібних цін на автомобілі ТОВ «Техно Кар» для ТОВ «Авто Просто» (а. с. 25) вбачається, що від 30 жовтня 2020 року ціна на автомобіль JAC S2 (2020 року випуску) становить 342000 гривень (з ПДВ).

Відповідачем ОСОБА_1 на виконання вимог договору про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі № 707325 від 16 жовтня 2013 року на користь позивача сплачено 185529 гривень 77 копійок, що підтверджується відповідними квитанціями (а. с. 80-122).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Разом з цим, приписами ст. ст. 15, 16 ЦК України визначено, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Стаття 20 ЦК України встановлює, що право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Нормами ч. 3 ст. 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Приписами ст. 5 ЦК України визначено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Нормами ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтями 77, 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Приписами статей 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України визначено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Щодо доводів про правову природу договору, суд зазначає наступне.

Так, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Ліфлянчик С.І., вважає, що спірний договір є договором лізингу, який за своєю правовою суттю є договором позики з відмінністю, а саме не надання грошових коштів в позику, а надання майна з подальшим набуттям права власності, однак суд не може погодитися з вказаним, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з вимогами ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Приписами ч. 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ст. 806 ЦК України, за договором лізингу, одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Так, за змістом вказаної норми права вбачається, що в лізинг лізингодавець передає лізингоодержувачу майно у користування, яке належить йому на праві власності або спеціально придбане ним для такої передачі. У будь-якому випадку предмет лізингу перед передачею лізингоодержувачу має належати лізингодавцю на праві власності, і передається лізингоодержувачу саме у користування на певний строк, з можливістю подальшого набуття права власності.

Предметом договору, укладеного сторонами, є надання фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи через систему «АвтоТак».

Так, у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 675/695/20, суд, з-поміж іншого, зробив висновок про те, що адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою, а не договором лізингу.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі № 126/1105/16-ц (провадження № 61-8674св18), від 22 квітня 2020 року у справі № 570/43958/18 (провадження № 61-11866св19), від 08 квітня 2021 року у справі № 580/379/19 (провадження № 61-7218св20). Підстави для відступу від зазначених висновків відсутні.

Крім того, вимогами ст. 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Натомість, спірним договором передбачено, що ТОВ «Авто Просто» надає послуги, предметом яких є придбання автомобілів учасниками через систему придбання в групах. Тобто, за умови виконання сторонами всіх договірних зобов`язань, учасник від третьої особи, а не від позивача, набуває право власності на замовлений ним автомобіль, а не тимчасового користування, як це передбачено договором лізингу чи з обов`язком повернення, як це передбачено договором позики.

З огляду на викладене, з урахуванням того, що предметом оспорюваного договору є надання фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання автомобілів за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників справи, що за своєю суттю не є ані договором фінансового лізингу, ані договором позику, суд доходить висновку, що до спірних правовідносин не можуть бути застосовані вказані норми цивільного законодавства України.

Щодо доводів про незаконне збільшення ціни автомобіля та несправедливість умов суд зазначає наступне.

Так, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Ліфлянчик С.І., вважає, що позивачем незаконно збільшено суму заборгованості відповідача за основним договором, шляхом безпідставної заміни автомобіля із посиланням на ст. 9 договору, яка порушує принцип рівності сторін, однак вказане спростовується умовами договору.

Умовами договору № 707325 від 16 жовтня 2013 року визначено, що Поточна Ціна автомобіля це ціна автомобіля, яка встановлюється Постачальником кожного місяця в останній робочий день місяця та є основою для розрахунку грошового розміру періодичних платежів та винагороди товариства, передбачених договором. Поточна ціна автомобіля може змінюватися протягом строку дії договору про адміністрування, що, відповідно, зумовлює зміну грошового розміру періодичних платежів та винагороди товариства.

Відповідно до правовідносин, які виникли між сторонами, ОСОБА_1 отримав у власність обраний ним автомобіль до виплати його повної вартості, отже, за кошти, сплачені іншими учасниками системи, які ще не отримали автомобілі, проте мають потенційне право на це. Оскільки такі автомобілі можна викупити лише за дійсною вартістю на момент викупу, яка в залежності від ринкових тенденцій може відрізнятися від вартості автомобіля, виданого відповідачу ОСОБА_1 раніше, визначення періодичних платежів та винагороди товариства у відповідності до поточної ціни автомобіля, встановленої постачальником в останній день кожного місяця, не призводить до дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживача та відповідає умовам ринку, обраному відповідачем ОСОБА_1 порядку придбання автомобіля та інтересам інших учасників системи, а тому не є несправедливими умовами у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 17 квітня 2019 року в справі № 357/13841/16-ц, від 22 травня 2019 року в справі № 285/1777/17, від 30 жовтня 2019 року в справі № 141/480/17 від 21 січня 2020 року в справі № 590/1087/17, від 15 липня 2020 року в справі № 204/7352/17 , від 04 лютого 2021 року в справі № 128/2478/17, від 03 березня 2021 року в справі № 370/1347/17, від 29 вересня 2021 року в справі 676/7845/19.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що доводи відповідача про безпідставне застосування нової ціни автомобіля в розрахунках, після фактичного отримання його у власність, є безпідставними та такими, що спростовані обставинами справи.

Крім того, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, а відповідачем не спростовано того, що він неодноразово порушував умови Договору щодо регулярності та повноти сплати періодичних платежів.

Станом на момент звернення позивача з вказаною заявою ОСОБА_1 було сплачено: 15 - періодичні платежі разом з щомісячною винагородою, 14 авансових внесків; 69 періодичних платежів разом із щомісячною винагородою, які залишилися сплатити до завершення графіку внесків (84 (за графіком) 15 (сплачених періодичних платежів разом з щомісячною винагородою) = 69).

Внаслідок розподілення 14 авансових внесків на 69 періодичних платежів разом з щомісячною винагородою, що залишалися згідно з графіком внесків, всі наступні періодичні платежі разом із щомісячною винагородою були зменшені на 20,2898 % (14 авансових внесків / 69 несплачених періодичних платежів разом з щомісячною винагородою х 100 %), і відповідно, склали 79,7102 % від розміру періодичного платежу разом з щомісячною винагородою, визначеного у додатку № 1 до договору (100 % - 20,2898 %).

Відповідно розмір внеску зі сплати щомісячної винагороди, після здійснення процедури розподілення авансових внесків, складає: 0,33079 % * (0,415 * (79,7102 % / 100 %)) від поточної ціни автомобіля + ПДВ.

Відповідно до вимог п. 3.2. ст. 3 Розділу II Договору розмір наступних періодичних платежів було пропорційно зменшено і розмір періодичного платежу склав 1,15686 % від поточної ціни автомобіля, із розрахунку: підлягає сплаті чистих внесків, % - 100 % в складі 84-х періодичних платежів; сплачено періодичних платежів на 10.02.2015 % -32,8137 % в складі 15-ти періодичних платежів та 14 авансових внески; залишок періодичних платежів на 10.02.2015 % - 67,1863 % (100 % - 32,8137 %); сплачено періодичних платежів на 10.02.2015 - 15 періодичних платежі; залишок періодичних платежів на 10.02.2015 - 69 періодичних платежів, таким чином 67,1863 % підлягає розподілу (оплаті) на (за) 69 періодичних платежі; а розмір розподіленого періодичного платежу у відсотках становить 0,9737 %, виходячи із розрахунку 67,1863 % / 69.

Відповідно розмір періодичного платежу зменшився та становить 0,9737 % замість 1,1905%.

На виконання вимог договору ОСОБА_1 було сплачено 84 - внески в оплату щомісячної винагороди позивача та 83,5997 % - в оплату періодичних платежів, а отже розмір невиконаних зобов`язань за договором становить 16,4003 % періодичних платежів (100 % - 83,5997 %), що становить 43614 гривень 12 копійок, виходячи із розрахунку (265934 гривні 90 копійок *16,4003 %).

Відповідно до умов укладеного сторонами договору ОСОБА_1 зобов`язався сплатити повну вартість ціни автомобіля та послуг позивача шляхом оплати внесків в порядку та розмірі, передбаченому умовами угоди та додатків до неї.

Натомість відповідач ОСОБА_1 не спростував обставин, викладених у позові, в тому числі не надав суду належних доказів на підтвердження того, що ним у повному обсязі виконані взяті на себе зобов`язання за Договором, укладеним з ТОВ «Авто Просто», відповідно до графіку внесків учасника щодо внесення платежів.

З огляду на викладене, враховуючи те, що відповідачем ОСОБА_1 систематично порушувалися зобов`язання щодо повноти оплати періодичних платежів, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість у розмірі 16,4003 % від поточної ціни автомобіля, що становить 43614 гривень 12 копійок, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги в цій частині підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами, а отже підлягають задоволенню в повному обсязі.

Разом з цим, суд зазначає, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Статтею 554 ЦК України встановлено, що в разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Як зазначав суд вище, укладеним договором поруки передбачена солідарна відповідальність перед позивачем.

Приписами ч. 2 ст. 554 ЦК України визначено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, порука є спеціальним додатковим майновим заходом впливу, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.

Із договору поруки, укладеного між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 від 14 березня 2014 року (а. с. 14-15 та на звороті) вбачається, що оскільки між кредитором і боржником ОСОБА_1 укладено Договір про адміністрування № 707325 від 16 жовтня 2013 року, згідно з яким кредитор надав боржнику фінансову послугу з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля в групі через систему «АвтоТак», а боржник зобов`язався сплачувати передбачені Договором про адміністрування та Додатками до нього платежі; за результатами проведеного кредитором розподілу товару боржник одержав право на отримання автомобіля на умовах, передбачених Договором про адміністрування № 707325 від 16 жовтня 2013 року; у відповідності до умов договору боржник після отримання автомобіля зобов`язаний продовжувати сплату передбачених основним зобов`язанням періодичних платежів та щомісячної винагороди; поручитель ознайомлений та має належне уявлення про зміст зобов`язань Боржника, що виникають з основного зобов`язання та погоджується відповідати перед кредитором за їх виконання боржником, тому кредитор і поручитель домовилися укласти цей договір поруки на нижчевикладених умовах.

Так, пунктом 2.4 вказаного договору, з-поміж іншого, визначено, що на момент підписання договору поруки розмір забезпечених вимог складає 120680 гривень 71 копійка. Разом з цим зазначено, що вказана заборгованість може бути змінена в порядку, передбаченому в ст. 2 та ст. 9 розділу ІІ договору № 707325 від 16 березня 2013 року. Зміна розміру заборгованості на підставі вказаних положень основного зобов`язання не є збільшенням обсягу відповідальності.

Відповідно до вимог п. 3.1. статті 3 Договору поруки в разі невиконання боржником зобов`язань по сплаті одного або більше періодичних платежів разом із щомісячною винагородою, поручитель зобов`язується сплатити кредиторові грошові кошти в розмірі всіх несплачених періодичних платежів разом із щомісячною винагородою, передбачених Договором про адміністрування № 707325 від 16 жовтня 2013 року.

Пунктом 2.5 договору поруки сторони погодили, що протягом дії договору поруки у випадках зміни умов Основного зобов`язання, якщо можливість цих змін прямо передбачена Основним зобов`язанням, у випадках зміни розміру зобов`язань, забезпечених порукою та/або зміни строків виконання зобов`язань, якщо такі зміни здійснюються на підставах, передбачених основним зобов`язанням, відповідні зміни вносяться лише до Основного зобов`язання, і не потребують внесення змін до цього договору. На внесення передбачених цим пунктом змін поручитель надає згоду під час підписання цього договору поруки.

Крім того, вимогами п. 2.7 вказаного договору поруки визначено, що поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, як і боржник, зокрема відповідає за відшкодування збитків, а також за сплату процентів і неустойки , що передбачені основним зобов`язанням.

Зазначені умови договору поруки є результатом досягнення домовленості між сторонами, які є вільними у визначенні змісту зобов`язань за договором та будь-яких інших умов своїх взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Зміни поточної вартості автомобіля передбачені умовами договору і обумовлені зміною вартості автомобіля протягом дії договору, а тому вони не призвели до зміни обсягу відповідальності поручителів і припинення поруки, оскільки поручителі, підписавши договір поруки, на такі зміни надали свою згоду.

З огляду на викладене, враховуючи те, що відповідачем ОСОБА_1 не в повному обсязі виконано взяті на себе зобов`язання щодо сплати періодичних платежів, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість у розмірі 16,4003 % від поточної ціни автомобіля, що становить 43614 гривень 12 копійок, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги в цій частині підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами, а отже підлягають задоволенню в повному обсязі, а вказана сума заборгованості підлягає солідарному стягненню з відповідачів на користь позивача.

Щодо стягнення інфляційних витрат та 3 % річних суд зазначає наступне.

Так, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Ліфлянчик С.І., вважає, що позивач не має права нараховувати штрафи, пені, 3 % річних або накладати інші види відповідальності в разі прострочення внесення платежів, оскільки з 24 лютого 2022 року в Україні Указом Президента введено воєнний стан, а приписами п. 18 прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, однак суд не погоджується з вказаними доводами, з огляду на наступне.

Так, дійсно, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до вимог п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та, який діє і понині.

При цьому, пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

При цьому, суд зазначає, що законодавець в пункті 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не передбачив особливостей в регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) грошового зобов`язання щодо сплати періодичних платежів за договором адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

В свою чергу, під індексом інфляції розуміється показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, отже норма ЦК України, яка регламентує сплату індексу інфляції за прострочення виконання грошового зобов`язання, поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється у розмірі 101 %.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що нарахування трьох процентів річних та індексу інфляції не є штрафними санкціями, а засобом захисту коштів кредитора від знецінення, оскільки передбачена законом, а не договором.

Крім того, за змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних та індексу інфляції входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, бо виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц, провадження №14-16цс18.

З огляду на викладене, враховуючи те, що законодавець в пункті 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) грошового зобов`язань за договором адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, суд доходить висновку, що підстави для застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України для вирішення спору в цій справі відсутні.

Аналогічна правова позиція викладене у постанові Верховного Суду від 31 січня 2024 року у справі № 183/7850/22.

У зв`язку з неналежним виконанням умов Договору розмір заборгованості відповідача ОСОБА_1 перед позивачем становив 43614 гривень 12 копійок.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, розмір інфляційних витрат складає 42396 гривень 30 копійок, виходячи із розрахунку 92328,12х 1,1,328,12; а розмір 3% річних складає 7944 гривні 03 копійки, виходячи із розрахунку 454,07 (за період з 02 листопада 2020 року по 31 грудня 2020 року)+7489,96 (за період з 01 січня 2021 року до 14 вересня 2023 року).

Суд погоджується з наданим з боку позивача розрахунком 3% річних та інфляційних страт.

З огляду на викладене, враховуючи те, що відповідачем ОСОБА_1 неналежним чином виконуються взяті на себе зобов`язання за договором № 707325 від 16 жовтня 2013 року щодо сплати періодичних платежів, у зв`язку з чим за ним утворилася заборгованість у розмірі 16,4003 % від поточної ціни автомобіля, що становить 43614 гривень 12 копійок, а відтак у позивача виникло законне право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, яке він реалізував, звернувшись з вказаною вимогою до суду, зважаючи на те, що вимогами п. 2.7 договору поруки визначено, що поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, як і боржник, зокрема відповідає за відшкодування збитків, а також за сплату процентів і неустойки, що передбачені основним зобов`язанням, суд доходить висновку, що позовні вимоги в цій частині підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі шляхом солідарного стягнення з відповідачів інфляційних витрат у розмірі 42396 гривень 30 копійок та 3% річних у сумі 7944 гривні 03 копійки.

Оцінюючи у сукупності усі інші доводи сторін, наведені ними в обґрунтування своїх вимог або заперечень, суд до уваги їх не бере, оскільки вони не відносяться до предмета спору та є явно необґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов переконливого висновку про те, що позовні вимоги ТОВ «Авто Просто» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості підлягають задоволенню в повному обсязі, шляхом солідарного стягнення з відповідачів заборгованості за договором № 707325 від 16 жовтня 2013 року у розмірі 43614 гривень 12 копійок, інфляційних витрат у розмірі 42396 гривень 30 копійок та 3% річних у сумі 7944 гривні 03 копійки, а всього разом 93954 гривні 45 копійок.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим.

Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідачів, а тому з останніх на користь позивача підлягає солідарному стягненню сума сплаченого судового збору по 894 гривні 67 копійок з кожного, виходячи із розрахунку 2684/3.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 10-11, 60, 76-80, 89, 128, 141, 213-215, 258, 265, 268, 354 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» (03045, м. Київ, Столичне шосе, буд. 90; ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_6 ) та ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_7 ) про солідарне стягнення заборгованості задовольнити в повному обсязі.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» заборгованість за договором № 707325 від 16 жовтня 2013 року у розмірі 43614 (сорок три тисячі шістсот чотирнадцять) гривень 12 (дванадцять) копійок, інфляційних витрат у розмірі 42396 (сорок дві тисячі триста дев`яносто шість) гривень 30 (тридцять) копійок та 3% річних у сумі 7944 (сім тисяч дев`ятсот сорок чотири) гривні 03 (три) копійки, а всього разом 93954 (дев`яносто три тисячі дев`ятсот п`ятдесят чотири) гривні 45 (сорок п`ять) копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю сплачений судовий збір у сумі 894 (вісімсот дев`яносто чотири) гривні 67 (шістдесят сім) копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю сплачений судовий збір у сумі 894 (вісімсот дев`яносто чотири) гривні 67 (шістдесят сім) копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю сплачений судовий збір у сумі 894 (вісімсот дев`яносто чотири) гривні 67 (шістдесят сім) копійок.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів зо дня його підписання суддею або протягом 30 днів зо дня отримання учасниками справи його копії.

Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів зо дня його підписання суддею або протягом 30 днів зо дня отримання учасниками справи його копії, якщо не буде оскаржено у встановленому законом порядку.

Суддя А.І. Приваліхіна