печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2024 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Бусик О. Л.

при секретарі судових засідань- Романенко Ю.О.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - Топчія П.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, у якому просить, в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, передати їй в особисту приватну власність:

частину майнових прав на житлове приміщення в гуртожитку, загальною площею 22,7 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 ;

компенсувати частину вилучених відповідачем грошових коштів в розмірі 1 361,50 грн.

В порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, передати в особисту приватну власність відповідачу ОСОБА_2 :

транспортний засіб марки «AUDI 80», 1989 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1 800 см?, вартість якого відповідно до цінової довідки станом на 11 липня 2024 року складає 59 308,00 грн;

залишити частину грошових коштів готівкою в розмірі 558 098,50 грн.

Просить відшкодувати витрати на оплату судового збору та оцінку майна.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 22 березня 2003 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 22 березня 2023 року.

18 січня 2007 року шлюб між сторонами було розірвано за рішенням суду, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу Серії НОМЕР_3 від 18 січня 2007 року.

Після розірвання шлюбу продовжували проживати разом, подружнім життям, без реєстрації шлюбу.

Мають двох спільних дітей: сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За час перебування у шлюбі ними було придбано наступне майно: житлове приміщення в гуртожитку, загальною площею 22, 7 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , ринкова вартість якого відповідно до звіту № К110724-1 становить 1 232 090,00 грн. Ринкова вартість частини житлового приміщення станом на 11 липня 2024 року складає 308 022,50 грн; транспортний засіб марки AUDI 80», 1989 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1 800 см?, вартість якого відповідно до цінової довідки станом на 11 липня 2024 року складає 59 308,00 грн; грошові кошти готівкою у розмірі 10 000,00 дол. США, 1 000,00 Євро та 100 000,00 грн, що на день подачі позову відповідно до курсу Національного банку України становить 559 460, 00 грн.

Оскільки зазначене вище майно було придбане позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 в період шлюбу, то воно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і позивачка має намір поділити це майно.

Відповідач 30 червня 2024 року після побутової сварки забрав всі готівкові грошові кошти, які знаходилися в квартирі на зберіганні, а саме 10 000,00 дол. США, 1 000, 00 Євро та 100 000,00 грн, що на день подачі позову відповідно до курсу Національного банку України становить 559 460,00 грн.

Відповідач відмовляється поділити зазначене майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, або отримати половину його вартості, а тому позивачка вважає за необхідне звернутися до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою судді від 05 серпня 2024 року відкрито провадження для розгляду за правилами загального позовного провадження.

У серпні 2024 року представник ОСОБА_2 - адвокат Топчій П. І. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позову відмовити, вважає його безпідставним та необґрунтованим. Указував на те, що у відповідності до вимог пункту 4 частини першої статті 57 СК України, частка приватної спільної часткової власності житлового приміщення у гуртожитку, загальна площа 22,7 кв.м., житлова площа 16,8 кв.м. набута внаслідок приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», є особистою приватною власністю відповідача ОСОБА_2 і не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, що може бути поділена на підставі статті 69 СК України.

Позивачка ОСОБА_1 безпідставно стверджує про те, що передала відповідачу ОСОБА_2 готівкові грошові кошти в сумі 10 000,00 дол. США, 1 000,00 Євро та 100 000,00 грн, що на день подачі позову відповідно до курсу Національного Банку України становить 559 460,00 грн, оскільки зазначене не відповідає фактичним обставинам. Готівкові грошові кошти ОСОБА_1 не передавала, перерахунок не проводився, будь-яких письмових доказів не надано.

Транспортний засіб марки «AUDI 80», 1989 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1 800 см? не є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки власником цього транспортного засобу є ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 від 07 серпня 2001 року.

Ухвалою суду від 09 вересня 2024 року закінчено підготовче провадження та призначено справу для розгляду по суті.

В судовому засіданні позивачка вимоги позову підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні вимоги позову не визнали та просили відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом положень глав 7 та 8 СК України власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Згідно із статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

Як встановлено судом, що 22 березня 2003 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 22 березня 2003 року.

18 січня 2007 року шлюб було розірвано за рішенням суду, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 від 18 січня 2007 року.

Суд також установив та це не заперечувалось сторонами, що після розірвання шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 продовжували мешкати разом в гуртожитку № НОМЕР_5 заводу «Арсенал» за адресою: АДРЕСА_2 .

Сторони мають двох спільних дітей: сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

14 січня 2014 року Печерська районна в м. Києві державна адміністрація видала ОСОБА_2 ордер на жилу площу в гуртожитку № НОМЕР_5 на право зайняття сім`єю на чотири особи жилої площі в гуртожитку по АДРЕСА_3 , розміром 16,7 кв.м. Склад сім`ї: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

У подальшому житлове приміщення в гуртожитку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 було приватизоване та належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 та членам його сім`ї: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в рівних частках, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 05 лютого 2016 року НОМЕР_7, виданим згідно з розпорядженням Органу приватизації державного житлового фонду Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 05 лютого 2016 року № 14.

Згідно з інформаційної довідки № 54344316 від 01 березня 2016 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна власником частки приватної спільної часткової власності житлового приміщення в гуртожитку, загальна площа 22,7 кв.м., житлова 16,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 .

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду";

Відповідно до статті 1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Таким чином, оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовна вимога ОСОБА_1 про визнання за нею в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, належної відповідачу частки у спірному житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , її особистою власністю, задоволенню не підлягає, оскільки вказана квартира приватизована відповідачем ОСОБА_2 , позивачкою ОСОБА_1 та їх дітьми: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , відповідно не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Щодо транспортного засобу марки AUDI 80», 1989 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_1 , суд зауважує, що позивачкою не доведено, що зазначений транспортний засіб придбаний в період перебування у шлюбі та за спільні кошти подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

При цьому, суд бере до уваги те, що вищевказаний транспортний засіб зареєстрований на праві приватної власності за третьою особою за, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 від 07 серпня 2001 року.

За таких обставин, доводи позивачки про належність спірного автомобіля до спільного сумісного майна подружжя не знайшли свого підтвердження, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Також не підлягають задоволенню позовні вимоги про виділ зі складу спільного майна в особисту приватну власність відповідачу грошових коштів 558 098,50 грн, а позивачці 1 361,50 грн, набутих під час спільного життя подружжя, оскільки суду не надано доказів розміру грошових коштів, набутих під час шлюбу, та не обґрунтовано необхідності їх розподілу у зазначеному позивачкою порядку.

У відповідності до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до пункту 4 частини другої статті 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень статтею 141 ЦПК України і в зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 57, 60, 65 СК України, Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», статтями 2, 4, 10-12, 76-82, 89, 95, 141, 209, 229, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 09 жовтня 2024 року.

Суддя О. Л. Бусик