УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 701/1129/23

провадження № 61-13689ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 10 жовтня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд постанови Черкаського апеляційного суду від 03 липня 2024 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання матері до досягнення дитиною шестирічного віку,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_2 , в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог просила стягнути на її користь додаткові витрати на дитину у розмірі 23 015,69 грн; стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шестирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Маньківський районний суд Черкаської області рішенням від 17 квітня

2024 року позов ОСОБА_1 задовольнив частково.

Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати

на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , викликані особливими обставинами в розмірі 15 343,80 грн за період

з 11 лютого 2023 року до 01 листопада 2023 року, що становить

1/2 (одну другу) частини від загальної суми понесених витрат у розмірі 30 687,59 грн.

Стягнув з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_1 у розмірі 1/8 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 20 листопада 2023 року і до 01 січня 2026 року. Стягнув з ОСОБА_2 судовий збір

у розмірі 1 211,20 грн.

У іншій частині позову відмовив.

Черкаський апеляційний суд постановою від 03 липня 2024 року рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 17 квітня 2024 року скасував в частині стягнення аліментів на утримання ОСОБА_1

у розмірі 1/8 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно та в частині стягнення судових витрат.

Відмовив в задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення аліментів на

її утримання.

У іншій частині рішення Маньківського районного суду Черкаської області

від 17 квітня 2024 року залишив без змін.

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до апеляційного суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Черкаського апеляційного суду від 03 липня 2024 року, посилаючись на те, що на момент розгляду справи в Черкаському апеляційному суді існували істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі їй на час розгляду справи, проте були відомі відповідачу ОСОБА_2 .

Звертає увагу суду, що фактично всі докази, які містяться у справі були надані нею, водночас відповідачем не було надано доказів на спростування тверджень, викладених в позовній заяві, про що вказано в самому тексті постанови апеляційного суду від 03 липня 2024 року.

Черкаський апеляційний суд ухвалою від 10 жовтня 2024 року відмовив

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Черкаського апеляційного суду від 03 липня

2024 року.

Постанову апеляційний суд мотивував тим, що вказані ОСОБА_1 обставини та надані документи не є нововиявленими обставинами

в розумінні статті 423 ЦПК України, є новими обставинами і не можуть бути підставою для перегляду судового рішення.

13 жовтня 2024 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд», подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати постанову Черкаського апеляційного суду від 10 жовтня 2024 року, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційну скаргу заявник мотивував тим, що апеляційний суд не врахував, що нововиявлені обставини за своєю суттю є фактичними даними, що

в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність й обґрунтованість ухваленого без їх врахування судового рішення.

Також заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції не врахував положення пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України, згідно з яким судове рішення може бути переглянуте на підставі істотних для справи обставин, що не були відомі, а не документів на підставі яких ці обставини були встановлені, не врахував правового висновку викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 січня 2019 року у справі № 127/10129/17 (провадження № 14-549зц18), від 03 лютого 2021 року

у справі № 826/20239/16, від 25 травня 2021 року у справі № 752/4995/17 (провадження № 14-41цс21), а також не застосував правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі

№ 726/938/18 (провадження № 61-14879св19).

Крім того, заявник зазначає, що суд апеляційної інстанції не врахував докази щодо майнового стану відповідача, які спростовують неспроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання позивача та навпаки підтверджують отримання стабільного доходу, а також не врахував обставини, що дружина відповідача є фізичною особою-підприємцем та

у квітні 2024 року відкрила салон краси, що спростовує факт знаходження останньої на утриманні відповідача. Зазначені обставини існували на час розгляду справи, проте не були відомі заявниці.

Перевіривши доводи касаційної скарги у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається

ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін

(частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням

чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (частина четверта, п`ята статті 423 ЦПК України).

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

За змістом наведених правових норм потрібними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування

у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки учасників справи. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом

у судовому рішенні, що переглядається.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими учасникам справи та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Судам потрібно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення.

Процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її в суді. Тобто перегляд справи у зв`язку

з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення в уже розглянутій справі

з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду

від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (пункти 7.4-7.5).

Не є нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці доказів, які вже оцінив суд у процесі розгляду справи. Крім того, судове рішення не можна переглядати у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі, якщо обставини, передбачені частиною другою статті 423 ЦПК України, відсутні,

а також якщо обставини, визначені частиною другою статті 423 ЦПК України, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи

(див. постанову Верховного Суду у справі № 127/10129/17 (пункти 27, 28).

Не належать до нововиявлених нові обставини, які виникли або змінилися після ухвалення судом рішення, новий доказ або нове обґрунтування позовних вимог чи заперечень проти позову. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які

вже оцінювали суди під час розгляду справи (див. постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 9901/819/18 від 14 квітня 2021 року

(пункт 6.38)».

Виникнення нових або зміна обставин після вирішення спору не можуть бути підставою для зміни або скасування судового рішення. He вважаються нововиявленими обставинами нові докази, які виявлені після постановлення рішення суду, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 травня 2019 року

в справі № 761/11351/16-ц (провадження № 61-38347св18), постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 лютого 2023 року в справі № 299/883/17 (провадження № 61-7687св22), постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 червня 2024 року в справі № 752/21538/20 (провадження № 61-5221св24).

Звертаючись до суду із заявою про перегляд рішення Черкаського апеляційного суду від 03 липня 2024 року за нововиявленими обставинами ОСОБА_1 зазначила про те, що під час розгляду справи відповідачем ОСОБА_2 не спростовано твердження, викладені в позовній заяві та не доведено його тяжкого майнового стану, який унеможливлює сплату ним аліментів.

Натомість ОСОБА_1 долучено докази реального майнового стану відповідача ОСОБА_2 , зокрема, докази наявності у його дружини салону краси, докази про отриманий ним дохід за листопад 2023 року - квітень 2024 року у розмірі 1 076 443,04 грн, докази користування відповідачем автомобілями марки «БМВ Х5» та марки «Тoyota Camry». Вказані докази встановлюють обставини, які є нововиявленими та свідчать про можливість ОСОБА_2 сплачувати аліменти на утримання ОСОБА_1 та оплачувати лікування дитини в тій сумі, яка була заявлена у позові.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Неналежне виконання сторонами своїх процесуальних обов`язків, в тому числі і неподання суду усіх доказів, збирання нових доказів після розгляду справи не є нововиявленими обставинами, а тому і не може бути підставою для перегляду судового рішення із зазначених підстав (постанова Верховного Суду від 19 червня 2024 року у справі № 372/4154/18).

За наведених обставин Верховний Суд погоджується із висновком суду апеляційної інстанції, що подані заявницею докази для підтвердження обставин, які вона вважає нововиявленими, є новими доказами у справі, які не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку

з нововиявленими обставинами.

Верховний Суд погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції та додатково зазначає, що сторони під час розгляду цієї справи реалізували свої процесуальні права на власний розсуд та надали такий обсяг доказів, який вважали достатнім для ухвалення судами рішень. Отже відомості, повідомлені заявницею не є нововиявленими обставинами у розумінні частини першої статті 423 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та фактично зводяться до незгоди ОСОБА_1

з постановою Черкаського апеляційного суду від 03 липня 2024 року по суті спору, що не є предметом касаційного перегляду.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 червня 2011 року у справі «Желтяков проти України» (заява № 4994/04) вказав, що одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоби, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення

у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру.

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура

є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись пунктом 2 частини першої, частиною другою статті 389, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського апеляційного суду

від 10 жовтня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд постанови Черкаського апеляційного суду від 03 липня 2024 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання матері до досягнення дитиною шестирічного віку.

Копію ухвали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко