Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/4606/24
Номер провадження 2-о/711/133/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2024 року Суддя Придніпровського районного суду міста Черкаси Казидуб О.Г. розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини її батьком,-

ВСТАНОВИВ :

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини її батьком.

Заява мотивована тим, що він має на своєму утриманні доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з ним.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 вересня 2019 року по справі № 711/3859/19 розірвано шлюб між ним та ОСОБА_3 .

З початком дії воєнного стану з 2022 року в Україні його донька разом з її мамою були змушені виїхати для тимчасового проживання за кордон (в Австрію). Протягом 6 місяців його донька проживала за межами їхньої країни, проте, через деякий час вона повернулася в Україну, оскільки, їй було важко адаптуватися та знайти друзів в країні, в якій всі спілкуються на іноземній, незрозумілій для дитини мові. Також, вплинув факт того, що він проживає далеко від доньки, вона дуже сумувала з цього приводу.

Мати доньки вже 2 роки і 3 місяці проживає та працює за кордоном в м. Лінц, Австрія. В період з 2023-2024 роки його донька ОСОБА_2 навчається в загальноосвітній школі № 17 м. Черкаси, на змішаній формі навчання та відвідує уроки за встановленим розкладом і перебуває на його повному утриманні.

Вказує, що останній раз його донька бачилася зі своєю мамою в січні 2024 року, коли ОСОБА_3 приїздила в Україну.

Зазначає, що дана заява подана ним з метою законодавчого закріплення рішення суду, факту самостійного утримання та виховання ним своєї малолітньої доньки для надання документального підтвердження у разі вимоги його пред`явлення уповноваженими та іншими органами України.

Крім того, зазначає, що він як військовозобов`язаний пройшов військово-лікарську комісію у 2022 році (отримував відтермінування) та двічі у 2023 році також отримував відтермінування (чинним законодавством України передбачено проходження ВЛК тричі, але не більше), на даний час довідка щодо проходження ним останньої ВЛК підписана головою ВЛК та направлена ІНФОРМАЦІЯ_2 в Міністерство оборони України для підтвердження та прийняття рішення про надання чергового відтермінування або виключення з військового обліку. Він проходив вже 4 рази у ЧТЦК, проте, відповіді ще немає. Коли буде надано відповідь стосовно його відтермінування чи виключення з військового обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 не знають і сказали йому чекати від них дзвінка, оскільки, це досить тривалий процес. Проте, щоразу він пересувається по місту чи області, по Україні та на кожному блок-пості до нього виникають питання чому він й досі не виключений з обліку і щоразу йому доводиться витрачати свій час та одне й те саме пояснювати працівникам ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також, він має намір у разі неотримання найближчим часом відповіді від ТЦК та СП про отримання відтермінування або виключення з військового обліку, подати копію рішення прийнятого по даній справі для надання йому відтермінування в зв`язку з тим, що він сам виховує та утримує малолітню доньку, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Просить встановити факт самостійного виховання та утримання ним доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до набуття його донькою повноліття, тобто, до 2029 року.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суддя приходить до наступного висновку.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частин 1, 3 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного, позовного та окремого провадження.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина 1 статті 293 ЦПК України).

Положеннями пункту 5 частини 2 статті 293 ЦПК України встановлено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК України).

З роз`яснень, що містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року за № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вбачається, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, однією з умов встановлення факту в рамках окремого провадження є відсутність спору про право, тобто якщо встановлення такого факту підтвердить наявність чи відсутність саме неоспорюваних прав.

У постанові від 13.10.2022 року у справі № 755/1938/22 Верховний Суд зазначив, що для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети ні. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Частиною 6 ст. 294 ЦПК України визначено, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду (ч. 4 ст. 315 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року за № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Отже, встановлення юридичного факту за рішенням суду безпосередньо породжує певні юридичні наслідки, тобто, від встановлення факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав громадян.

Вимоги до заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, поданої у порядку окремого провадження, встановлені у ст. 318 ЦПК України, згідно з якою у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини.

В свою чергу встановлення факту, про який просить заявник в своїй заяві створює правову підставу для пред`явлення особами зазначеним у ч. 1 ст. 165 СК України позову про позбавлення матері ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_2 .

У постанові від 13.06.2018 року за результатами розгляду справи № 822/2446/17 Верховним Судом викладено позицію про те, що розірвання шлюбу та встановлення місця проживання дитини з позивачем, що передбачає обов`язок батька щодо утримання та виховання дитини, не доводять факт відсутності участі у вихованні дитини.

А тому, лише рішення суду щодо позбавлення особи батьківських прав є підтвердженням факту самостійного виховання дитини одним з батьків.

Отже, вважаю, що встановлення факту про який просить суд заявник ОСОБА_1 в своїй заяві має преюдиціальний характер та нерозривно пов`язаний з самим правовим наслідком його встановлення позбавленням батьківських прав, що в свою чергу є спором, який підлягає вирішенню в порядку позовного провадження.

А тому, приходжу до висновку про відмову у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини її батьком.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.185-187, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини її батьком - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Черкаського апеляційного суду на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя: О. Г. Казидуб