Провадження № 2/760/3768/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2024 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва

у складі головуючого - судді Аксьонової Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Тодосюк Г.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Борисенко О.В. звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до Департаменту патрульної поліції, третя особа - Державна казначейська служба України Головного, в якому просить суд стягнути з державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України з Єдиного казначейського рахунку на користь позивача 50000 грн на відшкодування моральної шкоди, а також понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 364364 складеного 13 грудня 2022 року в 11:00 годин в м. Києві по вул. Бориса Грінченка, 2 співробітниками поліції було складено протокол відносно ОСОБА_1 який 13 грудня 2022 року о 10:50 годині в м. Києві по вул. Бориса Грінченка, 2, як водій, керував автомобілем «КІА» державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп?яніння: запах алкоголю з ротової порожнини, нестійка хода, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стані сп?яніння в установленому законом порядку відмовився, чим порушив вимогу п.2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена за ч.1 ст.130 КУпАП.

10 лютого 2023 року постановою Шевченківського районного суду міста Києва №761/1612/23 за результатами розгляду матеріалів про притягнення до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 визнано, винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та застосовано до його адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян , що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп.

Постановою Київського апеляційного суду від 26 червня 2023 року №761/1612/23, провадження № 33/824/2250/2023 апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Борисенка О.В. задоволено. Постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 10 лютого 2023 року щодо ОСОБА_1 скасовано, а провадження по справі закрито за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Діями співробітників патрульної поліції, а саме внаслідок безпідставного складання відносно ОСОБА_1 , протоколу про адміністративне правопорушення за нібито порушення правил дорожнього руху та як наслідок безпідставне притягнення його на підставі складеного протоколу, судом першої інстанції до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, необхідністю доведення своєї невинувачості в суді апеляційної інстанції Позивачу було завдано моральної шкоди.

Внаслідок безпідставного притягнення Позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, ОСОБА_1 змушений був звертатися за захистом своїх порушених прав спочатку за наданням професійної правової допомоги, потім відстоювати свою невинуватість в суді першої інстанції, а потім доводити свою невинуватість в суді апеляційної інстанції в зв?язку з чим Позивачем було пережито стрес який складно виразити словами, так як при очевидних обставинах відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ст.130 КУпАП його, почали звинувачувати в керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп?яніння, у зв?язку з чим позивач до сих пір продовжує перебувати в стресовому стані. На грунті несправедливого притягнення його до відповідальності у позивача різко погіршились стосунки з своєю дружиною та близьким колом оточуючих людей, не розумінням такої ситуації з боку дітей і як наслідок падіння авторитету як батька в їх очах в зв?язку з неможливість вирішити дану ситуацію, нерозумінням дітьми чому їх батько повинен відвідувати безліч раз різні інстанції судових органів, звертатись за правовою (правничою) допомогою; коли людина котра не вчиняла адміністративного правопорушення, за відсутності будь-яких доказів наявності в його діях складу адміністративного правопорушення змушена прикладати безліч зусиль і часу щоб довести свою невинуватість в суді. При цьому позивач є ще і інвалідом ІІ групи та учасником бойових дій.

Все це відобразилось та продовжує відображатись на фізичному та психічному стані здоров?я позивача, таким чином, позивачу завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 50000 грн.

Крім того, позивач поніс судові втрати на адвоката в суді першої та апеляційної інстанції у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, які становлять 20000 грн.

Також, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у даній справі у розмірі 10000 грн.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 вересня 2023 року справу розподілено судді Аксьоновій Н.М.

Ухвалою суду від 13 вересня 2023 року справу прийнято до провадження та постановлено вищевказану справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

18 жовтня 2023 року від представника позивача до суду надійшло клопотання про долучення доказів на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

20 жовтня 2023 року до суду від Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник Департаменту просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, покликаючись на наступне. Вважає, що вимоги щодо стягнення на користь позивача моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів, які б підтвердили заподіяння позивачу сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю, інших витрат немайнового характеру. Крім того зазначає, що сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії а бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Вважає, що відсутні підстави для стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 30000 грн, оскільки такі витрати є недоведеними та документально не підтвердженими, а також значно завищеними.

24 жовтня 2023 року від Державної казначейської служби України до суду надійшли пояснення на позовну заяву, у яких представник просить відмовити у задоволенні позовних вимог, в яких зазначено, що позивачем не підтверджена наявність моральної шкоди, в чому саме вона полягає, а також відсутнє обґрунтування саме такого розміру моральної шкоди, що суперечить вимогами законодавства України.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши доводи та аргументи сторін, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити частково з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Києва 10 лютого 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 17000 грн з позбавленням права керувати транспортним засобом на 1 рік.

Постановою встановлено, що 13 грудня 2022 року о 10 год. 50 хв. у м. Києві по вул. Бориса Грінченка, 2 ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Kia Ceed», д.н.з. НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з ротової порожнини, нестійка хода, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду у встановленому законом порядку у лікаря водій відмовився, відмова зафіксована на бодікамеру №474031. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.5 ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Постановою Київського апеляційного суду від 26 червня 2023 року було скасовано постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 10 лютого 2023 року щодо ОСОБА_1 , а провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Представник позивача стверджує, що через незаконне накладення адміністративного стягнення ОСОБА_1 зазнав душевних страждань у зв`язку з незаконним притягненням до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, а тому звернувся до суду з указаним позовом, в якому просить суд стягнути з Державного бюджету України на користь позивача моральну шкоду в сумі 50000 грн.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційних та цивільно-правових нормах статті 56 Конституції України; статті 1173-1176 ЦК України, Закону України №266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР).

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

З позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що підставою для відшкодування шкоди є здійснення посадовою особою Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції відносно позивача адміністративного провадження за порушення Правил дорожнього руху, проте даних про застосування до нього адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна тощо не було установлено, тому до даних спірних правовідносин необхідно застосувати положення статті 1174 ЦК України.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 3 вересня 2019 року у справі №916/1423/17 (провадження №12-208гс18) вказано, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

На підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Вказані правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі №569/1799/16-ц (провадження №61-19000сво18).

Крім того, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі №753/11000/14-ц (провадження №61-11сво17) зазначено, що «преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта».

Як встановлено з постанови Київського апеляційного суду від 26 червня 2023 pоку у справі №761/1612/23 постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 10 лютого 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП скасовано, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Доводи представника відповідача про те, що жодним рішенням не встановлено протиправності дій працівників поліції, суд не приймає з огляду на те, що у постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі №953/6561/20 (провадження №61-922св21) зазначено, що: «у справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було сплачено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом».

Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права в подібних правовідносинах викладені, зокрема в постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі №686/16847/17 (провадження №61-11590св18), від 22 липня 2020 року у справі №303/7352/18 (провадження №61-20524св19), від 02 вересня 2020 року у справі №591/1001/17 (провадження №61-39927св18), від 09 червня 2021 року у справі №726/837/20 (провадження №61-2647св21) та від 07 вересня 2022 року у справі №289/2110/21 (провадження №61-5136св22).

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, може свідчити про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу та інше).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у відповідності до вимог статей 1167, 1174 ЦК України позивач вправі за рахунок коштів Державного бюджету України вимагати відшкодування моральної шкоди, яка виразилась у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього самого.

Сам по собі факт неправомірного притягнення до адміністративної відповідальності в розумінні норм статті 1174 ЦК України є підставою для відшкодування, заподіяної шкоди, та свідчить про безумовні душевні страждання та моральні переживання фізичної особи внаслідок таких дій посадової особи державного органу.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Обґрунтовуючи підстави для звернення до суду позивач посилається на те, що посадові особи відповідача вчинили протиправні дії щодо нього, що підтверджено рішенням суду.

Неправомірними діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Виходячи з наведеного та з урахуванням того, що позивач постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 10 лютого 2023 був притягнутий до адміністративної відповідальності безпідставно, суд вважає доведеним факт наявності моральної шкоди, що завдана позивачу провадженням у справі про адміністративне правопорушення, яка полягає у моральних переживаннях, почуття образи, емоційної напруги, знервованості та інших негативних переживань, викликаних незаконним притягненням до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, яке він не вчиняв.

Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Європейський суд з прав людини у справі «Тома проти Люксембурга» (2001 рік), використав принцип, по якому сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції.

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Крім того, за правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц (провадження №14-538цс19), визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Відтак, при визначенні розміру компенсації моральної шкоди, суд виходить із загальних засад розумності, справедливості, пропорційності та враховує тривалість судового розгляду адміністративної справи з оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення, необхідність зміни нормального життєвого стану, докладання додаткових зусиль, витрачання часу і коштів для доведеності своєї невинуватості, а тому вважає, що на користь позивача слід стягнути моральну шкоду у розмірі 1500 грн.

При вирішенні порядку відшкодування шкоди, суд враховує, що моральна шкода повинна стягуватися з Державного бюджету України, що відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року у справі №910/23967/16 (провадження №12-110гс18), в якій вказано, що резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання.

Водночас, з урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав.

Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України (далі - ДКСУ) чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не ДКСУ чи її територіальний орган.

Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 5 червня 2012 року №4901-VI, яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

ДКСУ та її територіальний орган можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, однак їх незалучення не може бути підставою для відмови у позові.

Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №242/4741/16-ц, у постановах Верховного Суду: від 24 березня 2020 року в справі №818/607/17, від 12 серпня 2020 року в справі №761/7165/17.

В силу частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява №17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява №20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява №20166/92, § 36).

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 1500 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Що стосується вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст.141 ЦПК України, у відповідності до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно ч.1-3 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч.4-6 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст.26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч.3 ст.27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно зі ст.30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09 червня 2020 року у справі №466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява №71660/11), п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява №72277/01), п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява №66561/01)).

Так, у позовній заяві представник позивача зазначив, що у зв`язку з безпідставним притягненням його до адміністративної відповідальності позивач поніс судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн, а також очікує понести витрати у розмірі 10000 грн. Докази будуть надані у встановлений законом строк.

Так, 18 жовтня 2024 року представник позивача подав клопотання про доручення доказів, в якому вказав, що всього ОСОБА_1 поніс витрати на отримання професійної правничої допомоги у розмірі 30000 грн. Для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу до клопотання додав наступні документи:

- копію договору про надання правової допомоги, укладеного 21 січня 2023 року між адвокатським бюро «Іванова» в особі керуючого - адвоката Іванова Р.М. та ОСОБА_1 ;

- копію додаткового договору №1 від 21 січня 2023 року до Договору про надання правової допомоги від 21 січня 2023 року;

- копію додаткового договору №2 від 03 березня 2023 року до Договору про надання правової допомоги від 21 січня 2023 року;

- копію акту виконаних робіт (наданих послуг) по наданню правової (правничої) допомоги ОСОБА_1 у зв`язку з притягненням його до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП 17 липня 2023 року;

- копію договору про надання правової допомоги, укладеного 30 серпня 2023 року між адвокатським бюро «Іванова» в особі керуючого - адвоката Іванова Р.М. та ОСОБА_1 ;

- копію додаткового договору №1 від 31 серпня 2023 року до Договору про надання правової допомоги від 30 серпня 2023 року;

- копію акту виконаних робіт (наданих послуг) по наданню правової (правничої) допомоги ОСОБА_1 у справі про відшкодування завданої моральної шкоди від 17 жовтня 2023 року;

- копії квитанцій до прибуткового касового ордера №1 від 21 січня 2023 року, №2 від 03 березня 2023 року, №3 від 31 серпня 2023 року.

Так, згідно договору про надання правової допомоги, укладеного 30 серпня 2023 року між адвокатським бюро «Іванова» в особі керуючого - адвоката Іванова Р.М. та ОСОБА_1 , адвокатське бюро прийняло на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу у справі про відшкодування моральної шкоди, що визначені даним договором

Відповідно до п.11.1, п.11.2 договору сторони погодили розмір гонорару, за надання послуг визначених в п. 2.1. Договору, який становить суму у розмірі 10 000 грн та який клієнт оплачує бюро в порядку, встановленому даним договором. До розміру гонорару входять наступні послуги:

- консультація з питань можливих шляхів вирішення питання клієнта пов`язаного з відшкодуванням моральної шкоди,

- звернення в інтересах клієнта з відповідними заявами, клопотаннями, скаргами тощо до органів Національної поліції України, прокуратур, судів, подання позовної заяви про відшкодування моральної шкоди,

- аналіз законодавства для складання позовної заяви,

- збір та підготовка документів для подання до суду,

- складання та подання до суду та учасникам справи всіх необхідних процесуальних документів та заяв по суті справи,

- представлення клієнта у судових засіданнях при розгляді справи,

- ознайомлення з матеріалами, що стосуються порушеного клієнтом питання відшкодування моральної шкоди в усіх органах та організаціях.

Клієнт сплачує всю суму гонорару під час укладання даного Договору.

Відповідно до додаткового договору №1 від 31 серпня 2023 року до Договору про надання правової допомоги від 30 серпня 2023 року сторони домовилися, що клієнт сплачує бюро за надання правової допомоги у відповідності до п.11.1. даного Договору у Солом`янському районному суді м. Києва та Київському апеляційному суді,

- звернення в інтересах клієнта з відповідними заявами, клопотаннями, скаргами тощо до органів Національної поліції У країни, прокуратур, судів,

- подання позовної заяви про відшкодування моральної шкоди,

- аналіз законодавства для складання позовної заяви,

- збір та підготовка документів для подання до суду,

- складання та подання до суду та учасникам справи всіх необхідних процесуальних документів та заяв по суті справи,

- представлення клієнта у судових засіданнях при розгляді справи,

- ознайомлення з матеріалами, що стосуються порушеного клієнтом питання відшкодування моральної шкоди в усіх органах та організаціях,

- отримання рішення суду та передача його клієнту гонорар в сумі 10 000 гривень та видатки на всю поштову кореспонденцію та оплату судового збору.

- складання та надсилання всіх інших заяв, скарг, запитів здійснюються за окремою домовленістю з клієнтом та оплачуються окремо.

Згідно копії квитанції до прибуткового касового ордера №3 від 31 серпня 2023 року ОСОБА_1 сплатив АБ «Іванова» 10000 грн.

Відтак, заявлені позивачем до відшкодування судові витрати у сумі 10000 грн підтверджені належними доказами.

Проте, витрати позивача згідно договору про надання правової допомоги від 21 січня 2023 року у сумі 20000 грн не є судовими витратами, пов`язаними із розглядом справи про відшкодування моральної шкоди №760/21711/23, оскільки стосуються справи про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, а тому відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи складність справи, наявність численної усталеної судової практики в аналогічних справах, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також часткове задоволення позовних вимог, суд прийшов до висновку, що на підставі ст.141 ЦПК України необхідно стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 300 гривень в рахунок відшкодування понесених позивачем судових витрат (пропорційно розміру задоволених позовних вимог - 3%).

Керуючись статтями 10, 12, 13, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 273, 280, 353, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 1500 (одну тисячу п`ятсот) гривень в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 300 (триста) гривень в рахунок відшкодування понесених позивачем судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо (ч.1 ст.355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч.1 ст.273 ЦПК України).

Відомості щодо учасників справи:

- позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

- відповідач - Департамент патрульної поліції, місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, ;

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - державна казначейська служба України, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, .

Суддя Солом`янського

районного суду міста Києва Н.М.Аксьонова