Справа № 365/301/24
Номер провадження: 2/365/209/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12 червня 2024 року с-ще Згурівка

Згурівський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Хижного Р.В.

за участі секретаря судового засідання Носової О.О.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі засідань суду № 1 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Згурівської селищної ради про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Костенко О.М. звернувся до Згурівського районного суду Київської області з вище зазначеною позовною заявою, в якій просить визнати за позивачем право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами 1986 року побудови, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 28 березня 1987 року правлінням колгоспу імені ОСОБА_2 було надано у власність житлове приміщення в АДРЕСА_1 , що підтверджується протоколом № 4 засідання правління колгоспу ім. Леніна від 28.03.1987 року.

Починаючи з 28 березня 1987 року позивач ОСОБА_1 проживав у вказаному вище житловому будинку разом із своєю матір`ю ОСОБА_3 (померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ), вітчимом ОСОБА_4 (помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ), які зареєстрували шлюб 07 червня 1986 року, та рідним братом по лінії матері ОСОБА_5 (помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

Згідно інформації № 888/02-14 від 02.07.2021 року КП КОР «Київське обласне бюро технічної інвентаризації» повідомило про те, що відповідно до наявної інформації станом 01.01.2013 року, реєстрація права власності на житловий будинок за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відсутня.

Понад 17 років, з моменту смерті вітчима, позивач відкрито володіє житловим будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний житловий будинок є основним місцем проживання позивача. Позивач несе витрати з поліпшення будинку, зокрема проводить ремонти та оплачує всі комунальні послуги. Позивач зареєстрований у вказаному будинку з 20.04.1996 року. Позивач користується земельною ділянкою для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1200 га, яка розташована за вказаною адресою. Володіння позивачем будинком є відкритим та добросовісним.

В підготовче судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання були повідомлені у встановленому законом порядку, направили до суду заяви, в яких просили проводити розгляд справи у їх відсутність.

Представник позивача ОСОБА_6 позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача Згурівської селищної ради Мокронос В.І. позовні вимоги визнав в повному обсязі та просив суд прийняти визнання позову.

На підставі ст. 247 ЦПК України фіксування підготовчого судового засідання не проводилось.

Суд визнав можливим розглядати справу у відсутність учасників справи, оскільки у справі є достатньо матеріалів про права та правовідносини сторін та їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.

На підставі ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України суд вважає за можливе за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення про задоволення позову, враховуючи визнання позову відповідачем, яке прийняте судом.

Обставини, викладені у позовній заяві підтверджуються письмовими доказами по справі.

Дослідженими в ході судового розгляду письмовими доказами встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований з 20 квітня 1996 року та фактично з 28 березня 1987 року проживає в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач користується земельною ділянкою для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1200 га, яка розташована за вказаною адресою. Вказаний житловий будинок був переданий правлінням колгоспу ім. Леніна у власність вітчиму позивача ОСОБА_4 , що підтверджується протоколом № 4 засідання правління колгоспу ім. Леніна від 28.03.1987 року. Шлюб між матір`ю позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був зареєструваний 07 червня 1986 року. В житловому будинку також проживали до дня смерті мати позивача ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , вітчим позивача ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та рідний брат позивача по лінії матері ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Реєстрація права власності на житловий будинок за ОСОБА_4 чи ОСОБА_3 не проведена. Позивачем був виготовлений технічний паспорт на житловий будинок, самочинне будівництво відсутнє (а.с. 12, 14 копії свідоцтв про народження, а.с. 13 копія свідоцтва про укладення шлюбу, а.с.15-16 копія протоколу № 4 від 28.03.1987 року, а.с.17, 19. 22- копії свідоцтв про смерть, а.с. 18, 20, 23, 26 - копії довідок Згурівської селищної ради, а.с. 25 копія повідомлення КП КОР «Київське обласне бюро технічної інвентаризації», а.с. 27-29 копія будинкової книги, а.с. 30-33 копія технічного паспорту на житловий будинок, а.с. 34 копія довідки-характеристики).

Отже, попередній власник житлового будинку ОСОБА_4 помер.

Позивач ОСОБА_1 добросовісно, безперервно та відкрито володіє та користується житловим будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач постійно проживає у вказаному будинку, який є основним місцем його проживання, доглядає за будинком, несе витрати з його утримання, здійснює поточні та капітальні ремонти, оплачує комунальні послуги.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

В силу ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається.

За змістом ч. 1 ст. 344 ЦК України, позивач має довести, окрім відкритості, безперервності і давності володіння нерухомим майном, щодо якого у нього відсутні підстави для володіння і набуття права власності, ще і інші обставини, які мають суттєве значення для справи, зокрема, добросовісність володіння.

Ознака добросовісності присутня у тому випадку, коли володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном (постанова Верховного Суду від 27.09.2018 року по справі № 571/1099/16-ц).

Отже, для застосування набувальної давності добросовісний набувач має довести, що майно, яким він заволодів, є чужим, тобто належить іншій особі, а у самого добросовісного набувача на момент заволодіння майном були відсутні передбачені законом підстави для набуття власності на нього і він не знав і не міг знати про це. До того ж, таке заволодіння має бути правомірним. Застосування до набувальної давності презумпції добросовісності не відповідає буквальному змісту ст. 344 ЦК, оскільки в силу ч. 5 ст. 12 ЦК презумпція добросовісності діє тоді, коли законом встановлені правові наслідки недобросовісного здійснення особою свого права (частини 1, 3 ст. 388 ЦК), тоді як ст. 344 ЦК вказує на правомірні дії щодо добросовісного заволодіння чужим майном.

Таким чином, набувальна давність поширюється на випадки фактичного, без правової підстави володіння чужим майном.

Пунктом 11 Постанови Пленуму ВССУ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07.02.2014 року № 5 передбачено, що право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння). Отже, встановлення власника майна є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК України).

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Тобто відсутність реєстрації права власності на житловий будинок не перешкоджає визнанню за позивачем права власності на будинок за набувальною давністю.

Оцінюючи добуті в судовому засіданні докази, приймаючи визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю.

В ході судового розгляду встановлено, що позивач ОСОБА_1 більше сімнадцяти років зареєстрований та проживає в житловому будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Володіння та користування позивачем вказаним будинком є відкритим та безперервним, а тому суд вважає за необхідне, визнати за позивачем право власності за набувальною давністю на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

За клопотанням представника позивача, суд не застосовує до відповідачів ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15,16,316,328,344 ЦК України,

ст.ст. 19,141,142,197,198,200,206,247,263,265,273 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Згурівської селищної ради про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами 1986 року побудови, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Згурівська селищна рада, адреса: вулиця Українська, будинок 10, селище Згурівка Броварського району Київської області, 07601, ідентифікаційний код в .

Головуючий суддя Р.В. Хижний