Справа № 463/4489/24 Головуючий у 1 інстанції: Нор Н. В.
Провадження № 22-ц/811/1956/24 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 року м.Львів

Справа № 463/4489/24

Провадження № 22-ц/811/1956/24

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 , підписану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Личаківського районного суду міста Львова, постановлену у м. Львові 27 травня 2024 року у складі судді Нора Н.В., у справі за заявою ОСОБА_1 , з участю заінтересованої особи: Служби у справах дітей Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, про встановлення факту, що має юридичне значення,-

встановив:

20 травня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: про встановлення факту самостійного утримання та виховання неповнолітньої дочки, яка проживає з ним. В обґрунтування позову посилається на те, що він самостійно утримує та виховує малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після смерті ОСОБА_4 (матері дитини) ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом з ним. Вказує, що донька проживає з нам (заявником) за однією адресою, перебуває на його утриманні та забезпеченні. Вказує, що він офіційно працевлаштований, отримує дохід, який повністю витрачає на утримання та розвиток дитини. Зазначає, що у зв`язку з перебуванням дочки на його утриманні виникає необхідність вирішення питання юридичної фіксації факту самостійного виховання дитини для подальшого оформлення документів щодо соціальної допомоги на дитину, оформлення документів для виїзду за кордон на навчання, лікування.

Ухвалою Личаківського районного суду міста Львова від 27 травня 2024 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

Ухвалу суду через свого представника оскаржив ОСОБА_1 . Просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вказує, що встановлення цього факту необхідно для забезпечення можливості перебування неповнолітньої ОСОБА_3 за межами України, оскільки в будь - якій країні за межами держави Україна необхідно обов`язкову згоду обох батьків для вступу на навчання, лікування, отримання будь - яких інших соціальних благ, тощо. Зазначає, що ч. 1 ст. 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид

непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно із ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Належно повідомлені про час та місце розгляду справи її учасники в судове засідання не з`явилися, заяв про відкладення розгляду справи не подали, що відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Датою ухвалення рішення, прийнятого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Ухвала суду першої інстанції мотивована наступним.

Відповідно до положень ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження.

Окреме провадження, відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У постанові від 22 квітня 2020 року (справа № 200/14136/17) Верховний Суд зазначив, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, а також вказав, що у разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У пункті 3 цієї постанови зазначено, що, вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим конкретною статтею про зміст заяви.

Згідно зі ст. 318 ЦПК України, у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою.

Із заяви ОСОБА_1 вбачається, що встановлення факту самостійного виховання дочки батьком без участі матері необхідне заявникові для забезпечення можливості захисту, прав та інтересів дитини, зокрема для оформлення документів щодо соціальної допомоги на дитину, оформлення документів для виїзду за кордон на навчання, лікування, постійного проживання.

Згідно із ч.2 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Відповідно до ч. 2 ст.155 цього Кодексу батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Жодний нормативно-правовий акт, що регулює сімейні відносини та захист прав дітей, не зобов`язує підтверджувати актом факт відсутності участі батька (матері) у вихованні дитини. Такий факт може бути підтверджений за рішенням суду виключно в разі вирішення питання щодо позбавлення особи батьківських прав.

Встановлено, що ОСОБА_4 (матір неповнолітньої ОСОБА_3 ) померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Батьківські права щодо неповнолітньої дочки згідно із законом зобов`язаний здійснювати заявник - батько дитини.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що саме по собі встановлення факту виховання та утримання дитини батьком без участі матері не породжує для заявника юридичних наслідків, тобто від встановлення вказаних фактів не буде залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав останнього.

Вимоги заявника про встановлення факту самостійного утримання та виховання батьком неповнолітньої дочки без участі матері не є вимогами, які підлягають розгляду в порядку окремого провадження в розумінні ст.ст. 293, 315 ЦПК України, оскільки за встановлених у цій справі обставин існує спір про право щодо участі батька у вихованні дитини, що впливає на права та інтереси дитини та зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом, а також впливає на права заявника.

У апеляційній скарзі зазначено, що згідно із ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Тобто, заявник визнає, що від встановлення цього факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав учасників, що свідчить про наявність спору про право.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову у відкритті провадження, роз`яснивши заявнику його право подати позов на загальних підставах.

Аналогічна позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2024 року (справа № 201/5972/22).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, які не спростовані доводами апеляційної скарги. Ухвала суду прийнята з додержанням вимог закону, підстави для її скасування не встановлені.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391, ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , підписану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Личаківського районного суду міста Львова від 27 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з часу її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 1 жовтня 2024 року.

Головуючий_-_____________________Т.І.Приколота

Судді:________________ Ю.Р. Мікуш _______________ Р.В. Савуляк