Номер провадження: 22-ц/813/4487/24
Справа № 522/1329/23
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л.В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 січня 2024 року у цивільній справі за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою,

В С Т А Н О В И В:

У січня 2023 року Одеська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою

В обґрунтування позову зазначили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 10.12.2018 року складено відповідний актовий запис № 12832 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 . Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, що складається з квартири загальною площею 82,8 кв.м., житловою площею 53 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку належало померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27.04.2009 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради. 13.02.2019 року ОСОБА_1 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 у квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Заявниця зазначала, що нібито проживала зі спадкодавцем з квітня 1996 року до дня смерті ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , вони мали спільний побут, спільний бюджет, взаємні права та обов`язки. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08.06.2021 року у справі № 522/2533/19 у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа - Одеська міська рада, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу відмовлено з тих підстав, що ОСОБА_1 в зазначений час перебувала в іншому шлюбі з ОСОБА_3 , який було розірвано на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 09.08.2018 року у справі № 520/6293/18, тобто за 4 місяці до смерті ОСОБА_2 . Постановою Одеського апеляційного суду від 22.04.2022 року у справі № 522/2533/19 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін. Таким чином, оскільки рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08.06.2021 року та постановою Одеського апеляційного суду від 22.04.2022 року у справі № 522/2533/19 не підтверджено право ОСОБА_1 на спадкування після смерті ОСОБА_2 , а інші спадкоємці за законом чи за заповітом відсутні, що було встановлено під час розгляду вищевказаної справи. За вказаних обставин ОМР звернулось до суду з даним позовом.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 січня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано відумерлою спадщину після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , що складається з квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 82,8 кв. м., житловою площею 53 кв. м.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь Одеської міської ради (на рахунок Юридичного департаменту Одеської міської ради: ідентифікаційний код 26302537, р/р НОМЕР_3 в ДКСУ м. Київ, МФО 820172) судовий збір у розмірі 1 342 (одна тисяча триста сорок дві) гривні 50 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 січня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Будучи в розумінні ст. 128 ЦПК України належним повідомленою та обізнаною про судове засідання призначене на 29.10.2024 року о 15:00 год., відповідач ОСОБА_1 не з`явилась, про причини не явки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходило.

Присутня в судовому засіданні, призначеному на 29.10.2024 року о 15:00 год., представник позивача - ОСОБА_4 не заперечувала проти розгляду справи за фактичною явкою.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Оскільки явка учасників (відповідача) до апеляційного суду не є обов`язковою, а наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тому розгляд апеляційним судом справи у відсутності учасників (відповідача), які відсутні в судовому засіданні при таких обставинах не є порушенням їхніх прав щодо забезпечення участі в судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі Верховного Суду у справі № 361/8331/18.

Крім того, слід звернути увагу, що справа перебуває на розгляді в судах з січня 2023 року, а в апеляційному суді з лютого 2024 року, тобто з перевищенням строків передбачених ст.ст. 210, 371 ЦПК України.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов частково, визнаючи відумерлою спадщину після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , що складається з квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 82,8 кв. м., житловою площею 53 кв. м., вирішуючи питання про розподіл судових витрат у вигляді стягнення з відповідача на користь позивача судового збору за подання позовної заяви до суду у розмірі 1342 грн. 5 коп. та в дохід держави 1211 грн. 20 коп., суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановленні наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що10.12.2018 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області складено відповідний актовий запис № 12832 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 . (а. с. 29).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, що складається з квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 82,8 кв. м., житловою площею 53 кв. м.

Право власності ОСОБА_2 на вищевказану квартиру підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 27.04.2009 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради, зареєстрованого і записаного у реєстрову книгу за № 8-22707. (а.с.30).

Відповідно до відповіді з відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області щодо місця реєстрації сторін, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 07.10.1998 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 73). Даний факт також підтверджується наявним у спадковій справі витягом з Єдиного державного реєстру демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 5114- від 07.12.2016 року. (а. с. 129).

З витребуваної спадкової справи суд вбачає, що 02.02.2019 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Алексєєвої О.В. із заявою щодо відкриття спадкової справи на майно померлого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а .с. 127).

02.02.2019 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Алексєєвою О.В. була заведена спадкова справа № 4/2019 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 . (а. с. 124-135).

Листом приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Алексєєвої О.В. від 02.02.2019 року ОСОБА_1 було роз`яснено, що вона, як спадкоємець четвертої черги спадкування після смерті спадкодавця, має надати підтвердження факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років, а саме рішення суду (а. с. 135).

З матеріалів справи, з сайту «Судова влада України» та Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що 13.02.2019 року ОСОБА_1 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 у квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08.06.2021 року у справі № 522/2533/19, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 22.04.2022 року у справі № 522/2533/19, у задоволенні заяви ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи - Одеська міська рада, про встановлення факту проживання однією сім`єю відмовлено. Підставою відмови у задоволенні заяви зазначено, що ОСОБА_1 в зазначений час перебувала в іншому шлюбі з ОСОБА_3 , який було розірвано на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 09.08.2018 року у справі № 520/6293/18, тобто за 4 місяці до смерті ОСОБА_2 . При цьому, суд відхилив доводи заявниці про фіктивність шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , оскільки ці доводи не підтвердженні рішенням суду про визнання шлюбу недійсним, як того вимагає ч. 2 ст. 40 СК України.

Таким чином судом встановлено, що відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження факту можливості відповідачкою ОСОБА_1 отримати свідоцтво про право на спадщину за законом , як спадкоємцю четвертої черги.

З матеріалів витребуваної спадкової справи № 4/2019 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 слідує, що свідоцтва про право власності не видавалися; ні заповіти, ні спадкові договори спадкодавцем не складались, інших спадкоємці нотаріусом не були виявлені.

Зазначені обставини відповідачкою не спростовані.

Колегія суддів виходить з такого.

Правовідносини, що виникли між сторонами спору, в основному регулюються главою 86 ЦК України про спадщину.

Зокрема,спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (частини перша та друга статті 1220 ЦК України).

Відповідно до глави 86 ЦК України за загальним правилом спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово та на підставі споріднення. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Однак, положення зазначеної глави ЦК України передбачають також спадкування не тільки на підставі споріднення, а й за фактом спільного проживання (статті 1258-1265). Зокрема, за положеннями статті 1264 і 1265 ЦК України передбачається, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно (п`ята черга спадкування), причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Відтак, законодавство про спадщину передбачає, що перехід прав на спадкове майно відбувається на підставі споріднення або факту спільного проживання зі спадкодавцем протягом п`яти років до часу відкриття спадщини як член сім`ї спадкодавця. Правопідверджуючим документом на спадкове майно при цьому є свідоцтво про право на спадщину (стаття 66 Закону України "Про нотаріат"). Відсутність таких спадкоємців та інших осіб, що спільно проживали зі спадкодавцем як члени сім`ї, свідчить про відсутність спадкоємців усіх п`яти черг, передбачених законом.

Одночасно ЦК України запобігає таким ситуаціям, коли відсутність спадкоємців має наслідками відсутність власників спадкового майна та його занепад. А тому передбачає у такому випадку перехід прав на це майно до територіальної громади за місцем знаходження цього майна (стаття 1277 ЦК України). Відтак у разі відсутності спадкоємців за заповітом чи за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття у територіальної громади виникає інтерес щодо переходу спадкового майна у власність громади.

Зокрема, частини перша та друга статті 1277 ЦК України визначає, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.

Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням (частина третя статті 1277 ЦК України та частина перша статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Згідно з частиною другою статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження зокрема справи про визнання спадщини відумерлою (частина перша статті 293 ЦПК України).

Порядок розгляду справ окремого провадження визначено статтею 294 ЦПК України.

Згідно з частинами першою, третьою, четвертою статті 294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи; справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 636/1324/16-ц, провадження № 14-225цс18. У постановах Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 202/6418/18, провадження № 61- 8511св19 та від 23 грудня 2019 року у справі № 175/423/18, провадження № 61-8171св19.

Під спором про право розуміють перешкоди у здійсненні цивільного права, які згідно із законом можуть бути усунені за допомогою суду. Спір про право пов`язаний лише з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, у спорі існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. За відсутності цих елементів немає спору про право.

Встановивши, що спадкоємців після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , не виявлено, право власності на спадщину у вигляді квартири, у встановленому законом порядку, не оформлено, місцем відкриття спадщини є територія Одеської міської ради, станом на час подачі заяви до суду і на час розгляду справи в суді є належні та допустимі докази того, що спадщина є відумерлою, суд набув обґрунтованого висновку, що позовна заява Одеської міської ради про визнання спадщини відумерлою з передачею у комунальну власність територіальної громади обґрунтована, доведена, а тому підлягає частковому задоволенню. При цьому в частині встановлення порядку виконання рішення, суд відмовив оскільки дане питання вирішується після набрання даним рішенням законної сили та стосується саме порядку виконання рішення.

Доводи апеляційної скарги зведені до того, що скаржник -відповідач ОСОБА_1 вказує про відсутність спору про право, оскільки судовим рішенням, яке вступило в законну силу, їй відмовлено у встановленні факту проживання з спадкодавцем однієї сім`єю, що виключає набуття нею статус потенційного спадкоємця IV черги і можливість претендувати на спадкове майно після смерті спадкодавця ОСОБА_2 .

Проте колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 має зареєстроване місце проживання у квартирі АДРЕСА_2 , яка за життя належала на праві власності спадкодавцю ОСОБА_2 і на яку Одеська міська рада претендує, в порядку визнання відумерлої спадщини.

Тобто ОСОБА_1 має цивільний інтерес до квартири АДРЕСА_2 , пов`язаний з можливістю її проживання у цій квартирі до переходу права власності до Одеської міської ради і сам факт оскарження судового рішення про визнання цієї квартири відумерлою спадщиною додатково свідчить про наявність спору і тому подання Одеською міською радою до суду з ціллю процесуальної економії саме позовної заяви є виправданим і таким, що засновано на вимогах законодавства.

Отже, доводи апеляційної скарги фактично зведені лише до незгоди з висновком районного суду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Таким чином, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 07.11.2024 року.

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова