Житомирський апеляційний суд
Справа №279/858/24 Головуючий у 1-й інст. Волкова Н. Я.
Категорія 39 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №279/858/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 04 червня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Волкової Н.Я.

встановив:

У лютому 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (далі - ТОВ «Коллект Центр») звернулося до суду із позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором №070 від 24.03.2021 року у розмірі 37 500,37 грн., понесені судові витрати на сплату судового збору у розмірі 3 028,00 грн. та понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 13 000,00 грн.

В обґрунтування позову зазначило, що 02 березня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та відповідачем шляхом підписання документів електронними підписами було укладено кредитний договір №070, відповідно до якого відповідач отримала кредит в сумі 4 600,00 грн. та зобов`язувалася його повернути, у тому числі сплатити проценти за користування кредитом у повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Незважаючи на це відповідач не виконала свого обов`язку та не повернула надану їй позику у строки, передбачені кредитним договором, тому у відповідача перед ТОВ «Служба миттєвого кредитування» утворилась заборгованість у загальному розмірі 37 500,37 грн., з яких 4 599,20 грн. заборгованість за кредитом (за тілом кредиту), 32 901,17 грн. заборгованість за відсотками.

01 грудня 2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №1-12, відповідно до умов якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» передало (відступило) за плату належні йому права вимоги до ОСОБА_1 , а ТОВ «Вердикт Капітал» прийняло належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаному в реєстрі боржників, зокрема за договором від 24.03.2021 року № 070. У свою чергу ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі договору відступлення права вимоги від 10 січня 2023 року №10-01/2023 відступило позивачеві право вимоги за кредитним договором від 24 березня 2021 року №070.

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за вищевказаним договорам у розмірі 37 500,37 грн., з яких 4 599,20 грн. - заборгованість за кредитом (за тілом кредиту), 32 901,17 грн. - заборгованість за відсотками.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 04 червня 2024року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальності «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором №070 від 24.03.2021 у розмірі 37 500,37 грн. та 6 528,00 грн. понесених судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просила вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальності «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором №070 від 24.03.2021 за тілом кредиту в сумі 3 760,88 грн. та судовий збір в сумі 302, 80 грн. В іншій частині позовних вимог відмовити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що позивач, звернувшись з позовом про стягнення з неї коштів за кредитним договором від 24.03.2021 року №070 в сумі 37 500,37 грн., невірно нарахував відсотки за період, який не передбачений договором, а саме з 24.03.2021 року по 30.11.2021 року. Вважає, що проценти за користування тілом кредиту підлягають сплаті за період з 24.03.2021 по 09.04.2021 року (16 днів строк кредитування відповідно до умов договору) в сумі 1 471,68 грн., виходячи з розрахунку: 16 днів х 91,98 грн. (4 599,20 х 2 % = 91,98 грн. за 1 день).

Вказує, що 13.04.2021 року нею на рахунок позивача були внесені кошти у вигляді відсотків за користування кредитом в сумі 2 310,00 грн., тому позовні вимоги підлягають задоволенню в розмірі: 4 599,20 грн. (тіло кредиту) + 1 471,68 грн. (нараховані відсотки за період з 24.03.2021 року по 09.04.2021 року) - 2 310,00 грн. (сплачені нею кошти 13.04.2021 року) = 3 760,88 грн.

Зазначає, що при прийнятті рішення судом встановлено, що кредит був наданий дійсно на 16 днів, однак задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, не зазначено взагалі про правомірність нарахування відсотків, починаючи з 09.04.2021 року по 30.11.2021 року (спірний період). Нарахування відсотків за даний період, є неправомірним, так як вона брала кредит на 16 днів відповідно і відсотки повинні бути нараховані за користування кредитними коштами за 16 днів.

Вказує, що від позивача вона не отримувала жодних вимог щодо погашення заборгованості. Відповідно до п. 54 Постанови Верховного Суду від 28.03.2018 року по справі №444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строком кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Так, як вимога по кредитному договору від 24.03.2021 року №070 їй не пред`являлась, тому нарахування процентів припиняється 09.04.2021 року.

Вважає, що в даному випадку судовий збір за подання також підлягає пропорційному задоволенню, а саме в сумі 302,80 грн. На підставі викладеного просила рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 04 червня 2024 року змінити.

ТОВ «Коллект Центр» скористалось своїм правом та направило до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просило рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 04 червня 2024 року залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального права. Вказувало, що сторонами при укладенні договору було досягнуто згоди щодо фіксованого розміру процентної ставки для певного періоду користування кредитними коштами, в залежності від виконання позичальником умов договору, тому нарахування відсотків здійснювалось в межах строку кредитування, визначеного та погодженого сторонами договору. Зазначало, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження належного виконання умов договору та контр-розрахунок заборгованості, здійснений відповідачем. Також відповідач не звертався з позовом або зустрічним позовом про визнання недійсним договору про надання фінансових послуг або його окремої частини, тому такі умови договору є дійсними.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом під час розгляду справи встановлено, що 02 березня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 укладено договір фінансового кредиту №070, відповідно до якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» зобов`язалось надати відповідачу фінансовий кредит у розмірі 4 600,00 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Розділом 1 договору передбачено, що проценти нараховуються щоденно, а проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожен день користування, протягом фактичного строку користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою; починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою; починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою. Пунктом 1.9 договору передбачено, що граничний строк кредитування становить 1 рік. Вказаний вище договір позики підписаний представником ТОВ «Служба миттєвого кредитування» Новіковою О.В. та ОСОБА_1 У п. 4.15 договору вказано, що договір підписано електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором (а.с.8-10).

Згідно проведеного позивачем відповідно до умов укладеного договору розрахунку відповідач має заборгованість в сумі 37 500,37 грн. (а.с.11-15).

З договору факторингу № 1-12 від 01 грудня 2021 року убачається, що між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладений зазначений договір, за яким останнє набуло право вимоги по ряду кредитних договорів, зазначених в реєстрі боржників. В реєстрі боржників до договору факторингу за № 10954, містяться відомості щодо заборгованості відповідача за кредитним договором № 070, розмір якої становить 37 500,37 грн. та складається із 4 599,20 грн. заборгованості за тілом кредиту, 32 901,17 грн. заборгованості за відсотками (а.с.16-21).

ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників Товариству з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» відповідно до Договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 року, в тому числі за Договором про надання фінансових послуг №070 від 24.03.2021 року, що уклали ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та боржник, яким є ОСОБА_1 (а.с.22-27).

Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами було укладено кредитний договір, умови якого відповідачем не виконані, внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 37 500,37 грн. згідно наданого позивачем розрахунку, правильність проведення якого відповідачем не спростована.

Такий висновок суду є вірним, виходячи з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦПК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексом України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статей 509, 510, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Загальними умовами зобов`язання є те, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (статті 525, 625 ЦК України).

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (статті 612 ЦК України ).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , як позичальник отримала кошти за договором про надання фінансових послуг у сумі 4 600,00 грн., що підтверджується листом ТОВ ВК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 11.01.2022 року та не спростовано нею належними і допустимими доказами, не повернула їх у визначені строки разом зі сплатою відсотків, отже має заборгованість, права вимоги щодо стягнення якої наявні у позивача за укладеними договорами факторингу.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору, відповідач має заборгованість на загальну суму 37 500,37 грн. та складається із 4 599,20 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 32 901,17 грн. - заборгованості за відсотками.

Судом також встановлено, що проценти за користування кредитними коштами нараховуються щоденно, а процентна ставка є змінюваною та залежить від фактично строку користування кредитом і становить 2 % - впродовж орієнтовного строку повернення кредиту 16 днів; починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою; починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою; починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою. Граничний строк кредитування становить 1 рік.

Сторонами при укладенні договору було досягнуто згоди щодо фіксованого розміру процентної ставки для певного періоду користування кредитними коштами, в залежності від виконання позичальником умов договору. Тому правильним є висновок суду першої інстанції про те, що кредитодавець правомірно нарахував заборгованість по відсоткам за змінною відсотковою ставкою за період з 25.03.2021 по 24.03.2022, оскільки такий період входив в період строку кредитування, визначеного договорами. При цьому, відповідно до умов договору, відсоткова ставка за перші 16 днів становить 2% на день, з 17 по 31 день - 3,64% на день, з 32 по 46 день - 5,02% на день, в подальшому - 7,67 % на день. Отже, нарахування відсотків здійснювалось в межах строку кредитування, визначеного та погодженого сторонами цього Договору.

Тому, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення заборгованості у розмірі 37 500,37 грн. з Кобилинської (Проценко) на користь ТОВ «Коллект Центр».

В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження належного виконання умов договору та контр-розрахунок заборгованості, здійснений відповідачем.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 04 червня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 04 жовтня 2024 року.

Головуючий Судді