Справа № 1519/2-1401/11
Номер провадження № 2/521/5058/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 року

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Бобуйка І.А.

секретаря судового засідання Скрипченко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні по суті в приміщенні суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Титаренко Ольга Сергіївна, про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності у порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

17.12.2008 року позивачі звернулися до Малиновського районного суду м Одеси з вищезазначеним позовом, у якому просили суд, з урахування уточненої позовної заяви від 01.12.2010 року: визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юхневич М.М.; визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Титаренко О.С.; визнати за право власності за позивачами у рівних частках на квартиру АДРЕСА_1 , а також на квартиру АДРЕСА_2 у порядку спадкування за законом, посилаючись на наступні обставини.

Згідно позовної заяви, квартира АДРЕСА_3 належала на праві приватної власності ОСОБА_5 . Позивачі є дітьми ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвами про народження. Батьки позивачів були розлучені. Батько виявив бажання одружитись вдруге, із відповідачкою - ОСОБА_4 .

Позивачі стверджують, що не дивлячись на це вони з батьком підтримували стосунки, спілкувались та при необхідності допомагали один одному.

ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивачів помер через онкологічну хворобу.

Згідно позовної заяви, при житті батько був моряком і перед тим як йти в плавання, він проходив медичну комісію. При проходженні чергової медкомісії, лікарі виявили у нього онкологічну хворобу і повідомили про це його дружину, однак, відповідачка приховала від нього наявність смертельної хвороби. Коли батько повернувся з рейсу, він дуже погано себе почував і звернувся до лікаря, де вже йому особисто повідомили про хворобу, і його негайно було покладено до лікарні на операцію.

Позивачі зазначають, що після операції, батько став почувати себе ще гірше і вже знаходився в передсмертному стані, і в цей період йому вже було важко контролювати свої дії і усвідомлювати те що відбувається. Однак, як стало відомо позивачам в той період, за декілька днів до смерті, а саме 06.08.2007 р., ним був укладений договір дарування, засвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального Титаренко О.С., вищевказаної квартири АДРЕСА_2 , з ОСОБА_4 .

Однак, позивачі зазначають, що вони є єдиними рідними дітьми померлого ОСОБА_5 , та вважають, що договір дарування на вищевказану квартиру, яка належала батьку, укладеного на ім?я відповідачки є недійсними, з огляду на те, що батько під час підписання договору, внаслідок хвороби та прийняття медикаментів, не усвідомлював значення своїх дій в повній мірі. Про існування цього договору дарування, позивачам стало відомо 27.11.2007 року в Третій Одеській державній нотаріальній конторі, до якої вони подавали заяви про вступ у спадок після померлого батька.

Позивачі вважають, що укладення договору дарування відбувалося за два тижня до смерті батька, тобто у прискореному темпі, з огляду на що, позивачі зробили висновок, що з боку відповідачки чинився тиск на їх батька, який в той момент знаходився у передсмертному стані і під діями сильних знеболювальних препаратів, а тому звернулись до суду із позовною заяви про визнання вищевказаного договору дарування недійсним.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19.12.2008 року у вищевказаній цивільній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено проведення попереднього судового засідання.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19.12.2008 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 , що належить на праві власності відповідачці.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19.12.2008 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності відповідачці.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 23.04.2009 року суд витребував із Одеського обласного онкологічного диспансеру історію хвороби померлого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та витребував із 411 Військового клінічного госпіталю історію хвороби померлого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 24.06.2011 року судом було призначено комплексну судову психолого-психіатричну експертизу, провадження на час проведення експертизи було зупинено.

03.01.2013 року до Малиновського районного суду м. Одеси надійшли матеріали цивільної справи без виконання.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 03.01.2013 року відновлено провадження правдження у справі.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 05.03.2013 року витребувано від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Юхневич М.М. належним чином завірену копію нотаріальної справи відносно посвідчення договору дарування квартири АДРЕСА_1 від імені ОСОБА_5 ; витребувано із Одеського обласного онкологічного диспансеру історію хвороби померлого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; витребувати із міської поліклініки №20 Київського району м. Одеси історії хвороби померлого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 24.04.2013 року судом було призначено посмертну судову психіатричну експертизу, провадження на час проведення експертизи було зупинено.

18.07.2013 року до суду надішли матеріали справи та акт посмертної судової психіатричної експертизи відносно ОСОБА_5 .

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19.07.2013 року відновлено провадження у справдження у справі.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 17.10.2013 року судом було призначено повторну посмертну комплексну судову психолого-психіатричну експертизу, провадження на час проведення експертизи було зупинено.

11.11.2013 року надішли матеріали справи та клопотання експерта, у якому він просив суд надати додаткові матеріали для проведення експертизи.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 12.11.2013 року відновлено провадження правдження у справі.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19.01.2014 року судом було призначено повторну посмертну комплексну судову психолого-психіатричну експертизу, провадження на час проведення експертизи було зупинено.

20.09.2023 року до суду надійшли матеріали вищевказаної цивільної справи з додатковими матеріалами та висновок судово-психіатричної експертизи №281 від 29.05.2018 року.

Згідно пункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначити призначений повторний автоматизований розподіл даної судової справи

21.09.2023 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями Малиновського районного суду м. Одеси, справу розподілено судді Малиновського районного суду м. Одеси Бобуйку І.А.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21.09.2023 року прийнято до свого провадження цивільну справу.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21.09.2023 року відновлено провадження у вищевказаній цивільній справі та призначено підготовче судове засідання.

07.11.2023 року представник відповідачки подала до суду письмові пояснення до справи, у яких просила відмовити у задоволенні позовних вимог повністю та просила скасувати обтяження накладені ухвалами суду від 19.12.2008 року.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 07.11.2023 року підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи по суті.

04.12.2023 року представник третьої особи подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його особистої участі, у задоволенні позову просив відмовити.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 04.12.2023 року вищевказану цивільну справу залишено без розгляду через повторну неявку позивачів у судові засідання без поважних причин.

29.05.2024 року постановою Одеського апеляційного суду ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 04.12.2023 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

В судове засідання позивачі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином та своєчасно. Представник ОСОБА_3 подав до суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із поганим самопочуттям.

Суд відмовляє у відкладенні розгляду справи, оскільки представником не надано ніяких доказів на підтвердження неможливості з`явитись у судове засідання.

Відповідачка та її представник в судове засідання не з`явились, представник відповідачки надала до суду заяву, в якій вона просила розглядати справу за її відсутності, просила відмовити у задооволенні позову.

Третя особа у судове засідання у судове засідання не з`явилась, повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомила.

Суди здійснюють правосуддя з метою захисту прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави. Винесення судом законного, обґрунтованого і справедливого рішення неможливе без проведення ним всебічного, повного об`єктивного дослідження усіх обставин справи. При цьому судове рішення повинно базуватись на принципах верховенства права, неупередженості, незалежності, змагальності сторін та рівності усіх учасників судового процесу.

Як вірно встановив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 02.11.2004 р. №15-рп-2004, верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу і рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що батьки позивачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували у шлюбі. За період шлюбу у них народились діти: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 11.02.1972 року, актовий запис №268, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 13.01.1978 року, актовий запис №64, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 13.01.1978 року, актовий запис №65.

02.02.1994 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 розірвали шлюб, про що видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 , актовий запис №30.

05.08.2006 року ОСОБА_5 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 , що видане відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Одеса, актовий запис №650.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 на праві власності належала квартира АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності серії ЯЯЯ від 30.06.2006 року, що видане Виконавчим комітетом ОМР та квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності № 487/02 від 10.07.2002 року, що видане Управлінням з питань розподілу та реалізації житла виконавчого комітету.

Судом встановлено, що 02.08.2007 року ОСОБА_5 та відповідачка ОСОБА_4 уклали договір дарування АДРЕСА_1 , яким ОСОБА_5 подарував, а ОСОБА_4 прийняла у дар вищевказану квартиру. Договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юхневич М.М. та зареєстрований у реєстрі №3469.

Судом встановлено, що 06.08.2007 року ОСОБА_5 та відповідачка ОСОБА_4 уклали договір дарування АДРЕСА_2 , яким ОСОБА_5 подарував, а ОСОБА_4 прийняла у дар вищевказану квартиру. Договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Титаренко О.С. та зареєстрований у реєстрі №3175.

ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивачів - ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії № НОМЕР_6 , що видане Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеса, актовий записи №7450.

Згідно відповіді Одеського обласного онкологічного диспансеру №321 від 13.04.2009 року, ОСОБА_5 знаходився на диспансерному обліку в ООД з 03.05.2007 року по 23.08.2007 року з діагнозом: Рак нижньокардиального відділу та тіла шлунку, генералізація процесу з метастазами в органи та лімфовузли черевинної порожнини. Кишкова непрохідність, асцит, інтоксикаційний синдром. З 10.05.07 р. по 14.06.07 р. знаходився на лікуванні в гастро-хірургічному відділенні ООД, де йому 23.05.07 р. було виконане ушивання перфорації пухлини шлунку. В останнє, поступив у відділення гастро-хірургії ООД 21.08.07 р. у важкому стані, а помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

В тексті позовної заяви, позивачі неодноразово посилалися на те, що їх батько постійно знаходився під дією ліків, у зв?язку з чим, на думку позивачів, договори дарування 02.08.2007 року та 06.08.2007 року ним укладено не усвідомлено, тому вони повинні бути визнані недійсними.

Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до статті 717 ЦК України визначено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Договір, що встановлює обов`язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

У частині першій статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну свідому уяву про предмет договору та досягли згоди про всі його істотні умови.

Частиною першою статті 225 ЦК України передбачено, що правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а у разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, яка передбачена зазначеною нормою, повинна бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Тобто, для визнання правочину недійсним необхідна наявність факту, що особа саме у момент укладення договору не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до пункту 2 частини першої статті 145 ЦПК України 2004 року (пункт 2 частини першої статті 105 ЦПК України) зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України 2004 року (стаття 89 ЦПК України).

Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Судом встановлено, що згідно висновку повторної посмертної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи №281 від 29.05.2018 року, ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , за життя психічними, душевними, неврологічними розладами чи захворюваннями не страждав, згідно наявної медичної документації з лютого 2007 року страждав онкологічним (соматичним) захворюванням - рак кардіального відділу шлунку без явищ психозу та слабоумства.

Згідно висновку повторної посмертної комплексно судової психолого-психіатричної експертизи №281 від 29.05.2018 року, за своїм психічним станом, ОСОБА_5 в момент підписання договорів дарування від 02 серпня 2007 року та 06 серпня 2007 року, міг повною мірою вільно та усвідомлено приймати рішення та реалізовувати його своїми діями. У ОСОБА_5 y досліджуваний період часу, були обумовлені соматичним захворюванням порушення психічних процесів,психічного стану, які не носили вираженого характеру, не супроводжувалися вираженим зниженням когнітивних i мнестических функцій. ОСОБА_5 з урахуванням індивідуально психологічних урахуванням особливостей особистості, вікових, психічного стану на момент вчинення (підписання) договорів дарування 02.08.2007, 06.08.2007 р. міг розуміти та керувати своїми діями. Дані про порушення у ОСОБА_5 емоційного стану, його підвищеної сугестивності, підкоренні, в матеріалах справи відсутні.

Висновок експертизи має бути категоричним та не може ґрунтуватись на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України 2004 року, частина 6 статті 81 ЦПК України).

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 13 травня 2019 у справі № 372/830/17-ц (провадження № 61-39444св18), від 22 травня 2019 року у справі № 234/9293/14-ц (провадження № 61-2968св19) та від 06 лютого 2020 року у справі № 495/538/16-ц (провадження № 61-43716св18).

Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Викладене узгоджується з правовими висновками, наведеними у постановах Верховного Суду України: від 29 лютого 2012 року у справі № 6-9цс12 та від 17 вересня 2014 року у справі № 6-131цс14. Такі правові висновки є незмінними.

У постановах Верховного Суду від 05 лютого 2018 року у справі № 404/4956/15-ц (провадження № 61-1294св18), від 25 липня 2018 року у справі № 416/13806/14 (провадження № 61-33508св18), колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду також виходила з того, що підставою для визнання правочину недійсним згідно зі статтею 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказів того, що ОСОБА_5 на час укладення оспорюваних договорів дарування мав абсолютну неспроможність розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, позивачі суду не надали, що є їх процесуальним обов`язком згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України (статтями 10, 60 ЦПК України 2004 року).

Відповідно до вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Враховуючи, що позивачами, на переконання суду, не виконаний процесуальний обов`язок довести ті обставини, на які вони покликається як на підставу своїх вимог, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 травня 2020 року в справі № 2-879/13 (провадження № 61-10802св18) зазначено, що сторона має довести ті обставини, на які вона посилається, і саме такі належним чином вчинені дії позивача, за загальним правилом, є підставою для задоволення його позову. Натомість відсутність належного спростування іншою стороною обставин, на які посилається сторона без належного їх доведення, сама по собі не є підставою для задоволення позову, оскільки суперечить загальним принципам доказування у цивільних справах, встановлених процесуальним законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови у задоволенні позову покладаються на позивача.

Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

На підставі ст. ст. 34, 203, 215, 225, 717 Цивільного кодексу України, ст. ст. 12 -13, 76, 77, 82, 141, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, СУД

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Одеського місцевого нотаріального округу Титаренко Ольга Сергіївна, про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності у порядку спадкування відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19.12.2008 року, у вигляді накладенняарешту на квартиру АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_4 .

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19.12.2008 року, у вигляді накладенняарешту на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_4 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

С У Д Д Я: І.А. Бобуйок