КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 405/8854/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 листопада 2024 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Подільського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Гребенюка В.В. в м. Київ 30 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» про стягнення страхового відшкодування,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

В листопаді 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, просила стягнути з АТ «Страхова компанія «Країна» на свою користь невідшкодовані витрати на утримання, передбачені ст. 27.2 Закону № 1961 в розмірі 241200 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 грн.

Заявлені вимоги мотивувала тим, що 29 січня 2023 року приблизно о 17:30 водій ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом БАЗ-22154 д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Бобринський шлях, м. Кропивницький зі сторони вул. Великої Пермської і напрямок вул. Кавказької площі, не переконався в безпечності своїх дій, проявив особисту неуважність та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4 , яка перетинала проїжджу частину дороги зліва направо по ходу руху транспортного засобу. Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_4 , донькою якої є ОСОБА_1 , загинула на місці події, внаслідок чого позивачу та рідним було завдано непоправної моральної шкоди та тяжких глибоких душевних страждань. Вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_3 було визнано винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді та притягнуто до кримінальної відповідальності. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля БАЗ-22154 д.н.з. НОМЕР_1 була забезпечена полісом АР/1862432 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у АТ «СК «Країна», згідно якого страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, складала 320000 грн.

В подальшому у встановленому законом порядку ОСОБА_1 та чоловік загиблої звернулися до відповідача з усіма необхідними документами для виплати страхового відшкодування, в тому числі з заявами про страхову подію, заявами про виплату страхового відшкодування: моральної шкоди в розмірі 12 мінімальних заробітних плат, встановлених на дату ДТП, а також позивач - на утримання в розмірі 36 заробітних плат, встановлених на дату ДТП в розмірі 241200 грн. На момент ДТП донька загиблої ОСОБА_1 навчалася у Центральноукраїнському вищому професійному училищі ім. М.Федоровського, а тому має право на отримання страхового відшкодування відповідно до вимог п. 27.2 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідач частково провів виплату страхового відшкодування, а саме виплатив заявникам моральну шкоду в розмірі 53600 грн. кожному та 24200 грн. витрат на поховання. Щодо виплати страхового відшкодування в частині витрат на утримання відповідачем було відмовлено.

Зазначала, що не погоджується з таким рішенням, оскільки позивачу заподіяно шкоду внаслідок джерела підвищеної небезпеки, а не взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, та відповідальним за заподіяну шкоду є лише особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Станом на момент розгляду справи компетентними органами умислу або грубої необережності потерпілої не встановлено. При цьому спеціальним законом визначено розмір регламентної виплати, а позиція страховика, в тому числі з посиланням на норми ЦК України, які регулюють порядок відшкодування шкоди, є безпідставною, оскільки ЦК України є загальною правовою нормою та відсилає у разі існування до застосування норм спеціального Закону, яким не передбачено відмови у виплаті страхового відшкодування в даному випадку.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 30 квітня 2024 року позов задоволено частково, стягнуто з АТ «СК «Країна» на користь ОСОБА_1 невідшкодовані витрати на утримання в розмірі 33500 грн., в решті позову відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Подільського районного суду м. Києва від 30 квітня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, повторно викладала обставини справи, зазначені в позовній заяві, вказувала, що в досудовому порядку причиною відмови у виплаті витрат на утримання була відсутність доказів перебування позивача на утриманні загиблої матері ОСОБА_4 . В судовому порядку відповідач змінив підставу для відмови, вказавши, що позивачем не надано документів, що підтверджують розмір пенсії, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, хоча останні були надані ще в жовтні 2023 року, а саме довідка ГУ ПФУ в Кіровоградській області, відповідно до якої позивач на обліку в пенсійному фонді не перебуває, пенсію у зв`язку з втратою годувальника не отримує.

Звертала увагу, що позивачем на сьогоднішній день не виплачено страхове відшкодування відповідно до п. 27.2 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Таким чином, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу страхове відшкодування в розмірі 36 заробітних плат, встановлених на дату ДТП - 241200 грн., а не 33500 грн., як вважає суд першої інстанції.

Щодо посилання відповідача на безпідставність вимог в проведенні одноразової виплати страхового відшкодування, вказувала, що ДТП мала місце 29 січня 2023 року, а позивач на момент події була особою, яка перебувала на утриманні загиблої матері, оскільки була студентом до 30 червня 2023 року. На момент закінчення позивачем навчання, відповідач не виконав свої обов`язки за полісом АР/1862432, виплати в повному розмірі проведені не були. Таким чином, позивач відповідно до своїх прав, які передбачені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», вимагає проведення страхового відшкодування в повному розмірі та обсязі.

Наводила зміст ст. 3, 6, 22, 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 1200, 1202 ЦК України, вказувала, що положення наведених вимог закону закріплено в параграфі 2 «Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю» глави 82 «Відшкодування шкоди» Книги п`ятої «Зобов`язальне право». Тлумачення положень ст. 1200, 1202 ЦК України вказує, що одна з них визначає перелік осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, а інша - порядок відшкодування такої шкоди. Таким чином, вказані норми необхідно розглядати у взаємозв`язку, оскільки вони підлягають застосуванню як елементи єдиного механізму правового регулювання відносин із відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого.

Звертала увагу, що питання, яке є спірним та розглядається судом, стосується розміру страхового відшкодування, яке відповідно до спеціального профільного закону чітко зазначено та не є спірним відповідно до положень та тлумачень ст. 1200, 1202 ЦК України. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених Законом на день настання страхового випадку.

Положеннями п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик у разі визнання вимог заявника обґрунтованими зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. В системному зв`язку зі ст. 1200, 1202 ЦК України положення п. 27.2 ст. 27 та п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо строків відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, необхідно розуміти таким чином, що страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами шляхом виплати страхових сум щомісячними платежами; перший платіж здійснюється не пізніше, ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Крім цього, п. 27.5 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, повинне бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Отже, вказаною нормою передбачено право страховика, а не обов`язок відшкодувати шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого, шляхом здійснення одноразової виплати.

Разом з тим, законодавець зазначив, що відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 1202 ЦК України за наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоду, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більше як за три роки.

Таким чином, оскільки відповідач на момент розгляду справи жодним чином не провів виплату страхового відшкодування за втрату годувальника, тому з останнього підлягає до стягненню передбачена спеціальним Законом сума страхового відшкодування в розмірі 36 заробітних плат, встановлених на дату ДТП, а саме 241200 грн., і до подібних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 05 лютого 2020 року в справі № 326/440/19.

Повідомляла, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, понесених позивачем і тих, що вона очікує понести в зв`язку з розглядом справи в суді першої та апеляційної інстанції, складаються з витрат на професійну правничу допомогу, що складатиме орієнтовно 15000 грн., доказами понесення яких будуть надані відповідно до вимог чинного законодавства.

Від відповідача АТ «СК «Країна» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених тими доказами, які були досліджено в судовому засіданні.

Повідомляв, що 13 лютого 2023 року АТ «СК «Країна» було отримано від ОСОБА_1 заяву про страхове відшкодування, серед додатків якого містилося повідомлення про ДТП. За результатами розгляду отриманих документів, 13 лютого 2023 року АТ «СК «Країна» направило представнику позивача лист про надання додаткових документів, які, зокрема, підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника.

04 вересня 2023 року АТ «СК «Країна» отримано копію вироку суду від 10 серпня 2023 року, яким ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 268 КК України, а саме настанні ДТП, яка мала місце 29 січня 2023 року.

09 жовтня 2023 року АТ «СК «Країна» прийнято рішення про здійснення страхового відшкодування на користь позивача в загальному розмірі 77800 грн., та складено страховий акт, яке складається з 53600 грн. моральної шкоди та 24200 грн. витрат на поховання.

30 жовтня 2023 року АТ «СК «Країна» було отримано від представника позивача досудову вимогу про сплату страхового відшкодування по втраті годувальника, у відповідь на яку АТ «СК «Країна» направило листа, яким повідомлено, що станом на дату надання цієї відповіді страховиком для визнання майнової вимоги заявника про відшкодування шкоди в зв`язку зі смертю годувальника не було отримано всіх необхідних документів, як того вимагають приписи ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Як зазначалося в процесуальних документах в суді першої інстанції, та підтверджується документами, наявними в матеріалах справи, апелянт звернулася до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування, щодо здійснення страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника, в розмірі 241200 грн.

Зазначав, що відповідно до п. 35.2 ст. 35 Закону, до заяви про страхове відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою годувальника, додаються документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого та його доходи за попередній календарний рік; розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника. Проте апелянтом не було надано повний перелік цих документів, а саме не надано документи, що підтверджують розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника.

Звертав увагу на правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 31 травня 2023 року в справі № 686/1866/22, 05 грудня 2022 року в справі № 304/936/19, вказував, що у випадку, якщо строк до досягнення особою, яка має право на отримання страхового відшкодування на підставі п. 1 ч. 1 ст. 1200 ЦК України (дитині - до досягнення нею 18 років, учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним 23 років), становить менше трьох років, то страхове відшкодування здійснюється або шляхом виплати щомісячних платежів до досягнення особою такого віку, або у разі існування випадків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 1202 ЦК України, шляхом одноразової виплати (загальна сума за строк до досягнення відповідного віку).

Пояснював, що на момент смерті годувальника ОСОБА_4 , яке мало місце 29 січня 2023 року, позивач, хоча і досягла 18-річного віку, але продовжувала навчатись у навчальному закладі за професією «Офісний службовець (бухгалтерія), адміністратор», повний курс навчання закінчується 30 червня 2023 року, тобто до закінчення навчання позивачу залишалось 5 місяців.

Із закінченням навчання особи, яка перебувала на утриманні померлої (але не пізніше ніж до досягнення нею 23 років), закон пов`язує припинення здійснення страхових виплат в зв`язку зі смертю годувальника.

Водночас, наводячи в позовній заяві та апеляційній скарзі розрахунок страхового відшкодування, яке підлягає стягненню з відповідача в розмірі 241200 грн. (за 3 роки - 36 місяців), апелянтом не враховано, що до закінчення навчання їй залишилось 5 місяців, а тому сума страхового відшкодування, яке могло би бути сплачено на користь останньої у випадку надання повного переліку документів, передбачених п. 35.2 ст. 35 Закону, могла би становити 33500 грн. (5 місяців х 6700 грн.). Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що належний розрахунок суми страхового відшкодування, яке заявлено до стягнення шляхом одноразової виплати, підлягає зменшенню до 33500 грн., а не 241200 грн., як зазначено позивачем.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу, звертав увагу, що на думку відповідача, заявлений попередній розмір судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 грн. є завищеним, таким, що не відповідає складності справи та критерію розумності та необхідності таких виплат, оскільки вбачається передчасне звернення до суду з даним позовом, і такі витрати не можуть бути покладені на відповідача в повному обсязі.

В судове засідання 06 листопада 2024 року з`явився представник відповідача АТ «СК «Країна» Усенко А.М., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Інші учасники справи не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи позивач належним чином повідомлена шляхом направлення судової повістки-повідомлення до електронного кабінету її представника, яким подавалась апеляційна скарга, клопотань про відкладення судового засідання позивачем до суду не направлено.

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до п. 2, 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, виконувати процесуальні дії у встановлений законом або судом строк та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 1 ст. 371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Частиною 1 ст. 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, передумовою якого є не відсутність учасників справи, а неможливість вирішення спору в судовому засіданні (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 25 червня 2024 року в справі № 359/6678/19, провадження № 61-17877св23).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності сторони позивача, яка належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи і виклала свої аргументи щодо скасування рішення суду першої інстанції в апеляційній скарзі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.

Частково задовольняючи позов про стягнення страхового відшкодування, суд першої інстанції виходив із того, що страховик є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому законом порядку; позивач звернулася до відповідача з заявою щодо виплати страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, та оскільки із закінченням навчання особи, яка перебувала на утриманні померлої (але не пізніше ніж до досягнення нею 23 років), закон пов`язує припинення здійснення страхових виплат у зв`язку з втратою годувальника, та оскільки до закінчення навчання позивача залишилося 5 місяців, сума страхового відшкодування має становити 33500 грн., а не 241 200 грн., як заявлено у позові.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29 січня 2023 року в місті Кропивницькому внаслідок ДТП загинула ОСОБА_4 . Вироком Ленінського районного суду міста Кіровограда було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України, та притягнуто до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 , який під час ДТП керував транспортним засобом «БАЗ-22154», д.н.з. НОМЕР_1 (а. с. 24 - 28).

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «БАЗ-22154» д.н.з. НОМЕР_1 була забезпечена у АТ «СК «Країна» полісом №АР/6816700 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а. с. 22).

ОСОБА_1 , яка є донькою ОСОБА_4 (а. с. 35), 09 лютого 2023 року звернулася до АТ «СК «Країна» із заявою про виплату страхового відшкодування (а. с. 39).

АТ «СК «Країна» було надіслано представнику позивача лист від 13 лютого 2023 року про надання додаткових документів, які необхідні для прийняття вмотивованого рішення про (відмову) здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та повідомлення щодо призупинення строку для прийняття такого рішення (а. с. 44).

Зокрема, АТ «СК «Країна» зазначено, що для отримання компенсації за поховання, спорудження надгробного пам`ятника, втратою годувальника, моральної шкоди необхідно надати документи: оригінали платіжних документів, що підтверджують понесені витрати на поховання, спорудження надгробного пам`ятника; якщо встановлено пам`ятник, довідка з місцевих органів самоврядування, про те, що на місці захоронення потерпілої встановлено пам`ятник; документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілих, їх доходи за попередній календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника (у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди в зв`язку зі смертю годувальника); копію свідоцтва про зміну прізвища ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ; інформацію про батька загиблої ОСОБА_7 у разі його смерті копію свідоцтва про смерть; також на підставі п. 33.1 Закону просив надати копію постанови про закриття кримінальної справи або вирок суду за фактом ДТП, завірені належним чином.

04 вересня 2023 року АТ «СК «Країна» отримано копію вироку Ленінського районного суду міста Кіровограда від 10 серпня 2023 року в справі № 405/2454/23.

10 жовтня 2023 року АТ «СК «Країна» прийнято рішення про здійснення страхового відшкодування на користь позивача у загальному розмірі 77 800 грн., яке складається з 53 600 грн. відшкодування моральної шкоди та 24 200 грн. відшкодування витрат на поховання.

29 жовтня 2023 року представником позивача направлено АТ «СК «Країна» досудову вимогу про доплату страхового відшкодування по втраті годувальника відповідно до п. 27.2 ст. 27 Закону № 1961-IV (а. с. 45 - 46), у якій повідомлено, що 09 лютого 2023 року донька загиблої ОСОБА_1 звернулася до АТ «СК «Країна» із заявою про виплату страхового відшкодування, до якої було надано документи на підтвердження ступеню споріднення з загиблою, документи щодо витрат на поховання та довідку Центральноукраїнського вищого професійного училища ім. М.Федоровського № 585 від 03 лютого 2023 року на підтвердження того, що ОСОБА_1 навчається на денній формі навчання з 01 вересня 2020 року по 30 червня 2023 року включно. Просив переглянути рішення про розмір суми належного страхового відшкодування та сплатити страхове відшкодування за вказаними реквізитами.

23 листопада 2023 року АТ «СК «Країна» направило на адресу представника позивача листа, яким повідомив, що станом на дату надання відповіді по страховій справі № 70378/Ж, для визнання майнової вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника, не було отримано всіх необхідних документів, як того вимагають приписи ст. 35 Закону № 1961-IV; зважаючи на відсутність необхідних документів, відлік строк для прийняття рішення про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування в цій частині не розпочато, в зв`язку з чим АТ «СК «Країна» буде прийнято рішення виключно після їх надання (а. с. 47).

Відповідно до довідки Центральноукраїнського вищого професійного училища імені Миколи Федоровського за № 585 від 03 лютого 2023 року, на момент смерті ОСОБА_4 , яке мало місце 29 січня 2023 року, позивач продовжувала навчання у зазначеному навчальному закладі за професією «Офісний службовець (бухгалтерія); адміністратор», повний курс навчання за якою закінчується 30 червня 2023 року (а. с. 31).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно зі статтею 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV).

Відповідно до пункту 13.1 статті 13 Закону № 1961-IV учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю І групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю І групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Пунктом 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Зазначена норма права за способом викладення змісту є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме на статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою.

Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).

Частиною першою статті 1202 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.

Положення статей 1200 та 1202 ЦК України закріплено у параграфі 2 «Відшкодування шкоди завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю» глави 82 «Відшкодування шкоди» книги п`ятої «Зобов`язальне право».

Тлумачення положень статей 1200 та 1202 ЦК України дає підстави для висновку, що одна із них визначає перелік осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, а інша - порядок відшкодування такої шкоди. Таким чином, вказані норми необхідно розглядати у взаємозв`язку, оскільки вони підлягають застосуванню як елементи єдиного механізму правового регулювання відносин із відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого.

Положеннями пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (МТСБУ) у разі визнання вимог заявника обґрунтованими зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

У системному зв`язку зі статтями 1200, 1202 ЦК України положення пункту 27.2 статті 27 та пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV щодо строків відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, необхідно розуміти таким чином: страховик (у випадках, передбачених Законом, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами шляхом виплати страхових сум щомісячними платежами; перший платіж здійснюється не пізніше, ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Крім цього, пунктом 27.5 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати.

Отже, вказаною нормою передбачено право страховика (у випадках, передбачених Законом, - МТСБУ), а не обов`язок відшкодувати шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого, шляхом здійснення одноразової виплати.

Водночас, відповідно до абзацу другого частини першої статті 1202 ЦК України за наявності обставин, які мають істотне значення, та із урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоду, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більше як за три роки.

Отже, для відступу від загального порядку (щомісячними платежами) відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, використовуючи принципи, закладені у частині першій статті 1202 ЦК України, заявник повинен вказати на наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість виплати відшкодування одноразовим платежем, а страховик, у свою чергу, - надати оцінку цим обставинам та прийняти відповідне рішення.

Зазначений правовий висновок сформульовано Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 05 грудня 2022 року у справі № 304/936/19 (провадження № 61-12719сво20).

В постанові Верховного Суду від 31 травня 2023 року в справі № 686/1866/22 викладено правовий висновок, згідно якого «пунктом 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV та статтею 1202 ЦК України визначено порядок відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, - щомісячними платежами або одноразовим платежем (не більше ніж за три роки).

Страхове відшкодування особі, яка має право на отримання страхового відшкодування на підставі пункту 1 частини першої статті 1200 ЦК України (дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років)), може здійснюватися одним із таких способів:

1) шляхом виплати щомісячних платежів до досягненням особою відповідного віку, за умови відсутності випадків, передбачених абзацом другим частини першої статті 1202 ЦК України, для стягнення одноразового платежу;

2) шляхом виплати одноразової виплати (але не більше як за три роки наперед) у разі існування випадків, передбачених абзацом другим частини першої статті 1202 ЦК України, та подальшої виплати щомісячних платежів до досягненням особою відповідного віку із виключенням суми одноразової виплати.

Законом не передбачено одночасного стягнення на користь особи, яка перебувала на утриманні померлого, як щомісячних платежів, так і одноразової виплати за один і той же період, оскільки це призводить до подвійного стягнення коштів з відповідальної особи за одне і теж правопорушення.

Із закінченням навчання особи, яка перебувала на утриманні померлої (але не пізніше ніж до досягнення нею 23 років), закон пов`язує припинення здійснення страхових виплат у зв`язку з втратою годувальника.

У випадку, якщо строк до досягнення особою, яка має право на отримання страхового відшкодування на підставі пункту 1 частини першої статті 1200 ЦК України (дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років)), становить менше трьох років, то страхове відшкодування здійснюється або шляхом виплати щомісячних платежів до досягнення особою такого віку, або у разі існування випадків, передбачених абзацом другим частини першої статті 1202 ЦК України, шляхом одноразової виплати (загальна сума за строк до досягнення відповідного віку).

Стягуючи на користь особи страхове відшкодування у розмірі 56 089,56 грн. (за три роки), суди не врахували, що до закінчення навчання особи залишилося 2 роки і 9 місяців, а тому сума страхового відшкодування становить 51 415,32 грн. (33 місяці ? 1 558,04 грн.). Таким чином, сума страхового відшкодування, яка стягується із МТСБУ на користь особи шляхом одноразової виплати, підлягає зменшенню до 51 415,32 грн.».

Відтак, встановивши, що станом на дату загибелі ОСОБА_4 розмір мінімальної заробітної плати складав 6700 грн., і що згідно довідки Центральноукраїнського вищого професійного училища імені Миколи Федоровського за № 585 від 03 лютого 2023 року до закінчення навчання позивача 30 червня 2023 року, залишалося 5 місяців, належно застосувавши норми матеріального права, а саме ст. 1200, 1202 ЦК України, п. 27.2 ст. 27 Закону № 1961-IV, врахувавши вищевикладені правові висновки Верховного Суду, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про необхідність стягнення суми страхового відшкодування шляхом одноразової виплати в розмірі 33500 грн. (5 місяців х

6700 грн.).

Доводи апеляційної скарги, що в досудовому порядку причиною відмови у виплаті страхового відшкодування була відсутність доказів перебування позивача на утриманні загиблої матері ОСОБА_4 , а в судовому порядку відповідач змінив підставу для відмови, вказавши, що позивач не надала документи, що підтверджують розмір пенсії утриманцям внаслідок втрати годувальника, які були надані ще в жовтні 2023 року, не ґрунтуються на наявних в матеріалах справи доказах, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції щодо розміру страхового відшкодування 33500 грн., що пов`язано із закінченням строку навчання позивача 23 червня 2023 року, та відхиляються апеляційним судом як неспроможні.

Апеляційний суд відхиляє як нерелевантні посилання позивача в апеляційній скарзі на правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року в справі № 326/440/19, позаяк у цій справі судами встановлено інші правовідносини, зокрема, не встановлювалось, що строк до досягнення особою, яка має право на отримання страхового відшкодування на підставі пункту 1 частини першої статті 1200 ЦК України (дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років)), становить менше трьох років. Відтак, рішення суду першої інстанції правовим висновкам, наведеним у постанові Верховного Суду, на яку посилалася ОСОБА_1 , не суперечить.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 у даній справі зводяться до того, що оскільки загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку, і оскільки відповідач на момент розгляду справи жодним чином не провів виплату страхового відшкодування за втрату годувальника, тому з останнього підлягає до стягненню передбачена спеціальним законом сума страхового відшкодування в розмірі 36 заробітних плат, встановлених на дату ДТП, а саме 241200 грн.

Апеляційний суд відхиляє наведені доводи як необґрунтовані, з огляду на те, що із закінченням навчання особи, яка перебувала на утриманні померлої (але не пізніше ніж до досягнення нею 23 років), закон пов`язує припинення здійснення страхових виплат у зв`язку з втратою годувальника, що узгоджується з висновком Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, сформульованим у постанові від 05 грудня 2022 року у справі № 304/936/19, та висновкам Верховного Суду в постанові від 31 травня 2023 року в справі № 686/1866/22.

Наведеним доводам суд першої інстанції надав належної правової оцінки, а відтак аргументи позивача в апеляційній скарзі зводяться до незгоди з правильним рішенням суду першої інстанції та не можуть бути підставою для його зміни чи скасування.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів та відхиляються апеляційним судом.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 30 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 07 листопада 2024 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.