ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6924/24 Справа № 211/1784/24 Суддя у 1-й інстанції - Ніколенко Д. М. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Бондар Я.М., Корчистої О.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 211/1784/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на сплату комунальних послуг, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 травня 2024 року, ухвалене у складі судді Ніколенко Д.М.,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 66 585,19 грн. по виконавчому провадженню №62388625, з яких: 35 843,58 грн. - неустойка (пеня) за прострочку сплати аліментів, 10 836,70 - додаткові витрати на утримання дитини, 18 754,40 грн. - витрати на сплату комунальних послуг.

В обґрунтування вимог зазначила, що з 07.03.1997 по 12.07.2017 та з 19.08.2017 по 27.10.2022 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який з 11.03.2022 проживає разом з нею у Польщі у місті Познань. 15.06.2020 Довгинцівським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області виданий судовий наказу у справі №211/3391/20, відповідно до якого з ОСОБА_2 стягнуто на її користь аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітної плати (доходу) щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення повноліття. Судовий наказ було пред`явлено до виконання до державної виконавчої служби та державним виконавцем 19.06.2020 було відкрито виконавче провадження №62388625. Однак, відповідач ухиляється від сплати аліментів без поважних причин, внаслідок чого станом утворилась заборгованість з виплати аліментів на утримання дитини, відповідно до довідки виконавчої служби від 06.03.2023 за період з 11.06.2020 по 28.02.2023 заборгованість становить 13 275,40 грн. За проведеними позивачем розрахунками за період з 01.04.2023 по 26.12.2023 неустойка за несвоєчасну сплату боргу відповідача на утримання сина становить 35 843,58 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. Крім того, позивач вказує на те, що кошти, які вона отримувала від відповідача у вигляді аліментів не достатньо для покриття витрат на приватного дитячого ортодонта, протиалергійні ліки, харчування та дозвілля їх малолітнього сина.

Просила суд, стягнути з відповідача на свою користь 10 836,70 грн. половину витрат на приватного дитячого ортодонта; 1 150,51 грн. половину витрат на протиалергійні ліки, 18 754,40 грн. витрат на сплату комунальних платежів за квартиру АДРЕСА_1 ; 5 050,90 грн. витрати на друк та поштові витрати; 1 211,20 грн. сплачений судовий збір.

Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.03.2024 роз`єднано позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочку сплати аліментів, стягнення додаткових витрат на утримання дитини та стягнення витрат на сплату комунальних послуг. Виділити в самостійне провадження позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини (передавши в цій частині позовну заяву для реєстрації до канцелярії суду в загальному порядку). Виділити в самостійне провадження позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на сплату комунальних послуг (передавши в цій частині позовну заяву для реєстрації до канцелярії суду в загальному порядку).

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 травня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на сплату комунальних послуг відмовлено.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що судом допущено помилку, не вірно вказана дата придбання квартири. Як вбачається з договору купівліпродажу, зареєстрований в реєстрі за №1-5391, 10.12.1995 ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_1 . Спірна квартира була придбана у період перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі з 07.03.1997 по 12.07.2017.

З 10.03.2022 року старший син, ОСОБА_3 , військовослужбовець частини НОМЕР_1 , вважається безвісно зниклим, тому він не користувався комунальними послугами. 11.03.2022 року вона з молодшим сином, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 виїхала з України. 12.03.2022 року до РП Польщею. З 05.10.2022 року по квітень 2023 року ОСОБА_2 жив та працював у РП Польща, у м. Познань. З утриманого доходу аліментів не сплачував. За час відсутності він здавав квартиру без її згоди.

Також скаржник зазначає, що її щомісячні витрати це витрати на життя та наймане житло у РП Польща, оплата свого навчання та молодшого сина, і оплата комунальних послуг за квартиру в Україні, яка є її власністю, але благами якої вона не користується. З огляду на те що вона та діти не проживали і не користувались благами свого житла, вважає що ОСОБА_2 повинен 100% компенсувати комунальні витрати за період з березня 2022 року по грудень 2023 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначив, що виїзжаючи до Польщі у 2022 році ОСОБА_1 розірвала договори із електропостачання, газопостачання та водопостачання до вказаної квартири. Як зазначено вище він у квартирі не проживає, а тому не зобов`язаний сплачувати комунальні послуги за житло, в якому не мешкає та яке фактично не придатне для життя. З урахуванням того, що позивачем не надано доказів сплати комунальних послуг, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із ч.ч.4, 6 ст.19, ч.1 ст.369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 07.03.1997 по 12.07.2017 перебували у зареєстрованому шлюбі, 19.08.2017 вдруге зареєстрували шлюб, що був у подальшому розірваний за рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.10.2022, яке оскаржене, набрало законної сили 15.02.2023 (а.с. 15).

Від шлюбу мають повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 14).

У період перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі з 07.03.1997 по 12.07.2017, ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі за №1-5391, 10.12.1995.

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.03.2024 у справі №211/3470/23 визнано квартиру АДРЕСА_1 , загальна площа 49,8 кв.м, житлова площа 28,7 кв.м. спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; визнано право власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , за кожним із співвласників.

Однак, вказане рішення суду оскаржене ОСОБА_1 та наразі справа №211/3470/23 перебуває на розгляді у Дніпровському апеляційному суді.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що

позивачем не надано належних та допустимих доказів понесення саме нею витрат на сплату комунальних послуг, оскільки позивачем надано інформаційні довідки з сайту ТОВ «НОВА-КОМ» (а.с. 17-36), які не можуть бути беззаперечними доказами сплати саме ОСОБА_1 комунальних послуг.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

У частині першій статті 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до статті 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній сумісній власності.

У разі виділу частки з майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного зі співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Згідно з частиною третьою статті 370 ЦК України виділ частки з майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

У постановою Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності" судам роз`яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі кватири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України).

Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц і від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.03.2024, яке постановою Дніпровського апеляційного суду від 25.06.2024 року залишено без змін, визнано квартиру АДРЕСА_1 , загальна площа 49,8 кв.м, житлова площа 28,7 кв.м. спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; визнано право власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , за кожним із співвласників.

Таким чином, відповідач ОСОБА_2 , є співласником частини квартири АДРЕСА_1 , а тому повинен нести тягар щодо утримання житла.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно ч.1, 2 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно ч.ч.1, 2, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись з позовними вимогами позивач просила, стягнути з відповідача заборгованість за комунальні послуги за період з березня 2022 року по грудень 2023 року, проте позивачем надано до апеляційної скарги банківські виписки про сплату комунальних послуг у розмірі 12 812 грн. 02 коп. з яких вбачається, що позивачем сплачено: 21.05.2022 975,79 грн., 30.06.2022 -919,29 грн., 28.07.2022 757,42 грн., 12.11.2022-829,51 грн., 12.12.2022 501,66 грн., 22.01.2023-711,61 грн., 16.03.2023 -2 806,03 грн., 15.04.2023 1208,60 грн., 12.05.2023 662,57 грн., 10.06.2023 531,97 грн., 11.07.2023 536 грн., 11.08.2023-536,05 грн. 18.09.2023-559,35 грн., 14.10.2023-558,05 грн., 14.10.2023-558,05 грн.,19.11.2023- 4,47 грн., 17.12.2023-155 грн.,

Отже,з урахуванням того, що ОСОБА_2 є співвласником спірної квартири йому належить сплатити позивачу 6406 грн. 01 коп., відповідно до розрахунку: 12 812 грн 02 коп. /2=6406 грн. 01 коп.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату комунальних послуг у розмірі 6406 грн. 01 коп. у рахунок відшкодування витрат на утримання квартири, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_2 .

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за простроченим відсотками з ухваленням в цій частині нового рішення у справі про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог. В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Відповідно до частин 1, 13статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати, пропорційно від задоволених позовних вимог, по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1052,67 грн..

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на сплату комунальних послуг задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату комунальних послуг у розмірі 6406 (шість тисяч чотириста шість) гривень 01 копійка

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1052(одна тисяча п`ятдесят дві) гривні 67 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді: