ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/6717/24 Номер провадження 22-ц/814/3343/24Головуючий у 1-й інстанції Чуванова А.М. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Чумак О.В. ,

суддів Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою приватного виконавця Виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра Вячеславовича на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 27 червня 2024 року, постановлену суддею Чувановою А.М., по справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра Вячеславовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 .

Заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів

встановила:

У червні 2024 року приватний виконавець Виконавчого округу Харківської області Кудряшов Д.В. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , посилаючись на те, що у приватного виконавця перебуває на примусовому виконанні виконавчі листи №643/10818/19, видані 21.06.2023 року Октябрським районним судом м. Полтави, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1588432,19 грн (один мільйон п`ятсот вісімдесят вісім тисяч чотириста тридцять дві гривні 19 копійок) загальної заборгованості за договором позики від 06 червня 2019 року; витрати на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 25000 грн. (двадцять п`ять тисяч гривень); зі сплати судового збору у розмірі 9605 (дев`ять тисяч шістсот п`ять) гривень та судового збору у розмірі 496,20 грн.

На підставі заяв представника ОСОБА_2 адвоката Романченко О.М. приватним виконавцем 10.07.2023 року було відкрито зведене виконавче провадження №72219731 з виконання вищевказаних виконавчих документів, проведені необхідні дії, в тому числі щодо встановлення майна боржника. Проте боржником, якому відомо про виконавчий документ, не вчинено жодних дій, спрямованих на виконання рішення суду.

Оскільки боржник ухиляється від виконання судового рішення, а вжиті приватним виконавцем заходи, спрямовані на виконання рішення суду, не досягли бажаного результату, рішення суду боржником не виконано, просить застосувати до боржника тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 27 червня 2024 року у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра В`ячеславовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 - відмовлено.

Ухвала вмотивована тим, що приватний виконавець не довів факт обізнаності боржника із відкритим виконавчим провадженням; не надав належних, допустимих та достатніх доказів того, що боржник вчиняє умисні свідомі дії, спрямовані на невиконання рішення суду.

З вказаною ухвалою місцевого суду не погодився приватний виконавець Виконавчого округу Харківської області Кудряшов Д.В. та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення місцевим судом норм процесуального права просить скасувати вказану ухвалу та ухвалити нове судове рішення про задоволення подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що боржник був обізнаний про відкриття виконавчого провадження, арешт коштів і майна, оскільки приватним виконавцем надіслано копії постанов на адресу боржника рекомендованим листом, на підтвердження чого надано копію фіскального чеку, що не враховано місцевим судом, а висновки суду про недоведеність приватним виконавцем обставин вручення ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження передчасні.

Зазначає, що приватний виконавець вичерпав усі засоби щодо розшуку коштів та майна боржника, на які може бути звернуто стягнення. На виклики виконавця боржник не з`являється та не вчиняє жодних дій щодо виконання рішення суду, що свідчить про умисне свідоме невиконання рішення суду. Тому приватний виконавець вважає, що наявні підстави для задоволення подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив.

У судове засідання сторони не з`явилися, приватний виконавець повідомлений на електронну адресу, боржник та стягувач шляхом надіслання судових повісток рекомендованим листом із повідомленням на вказані в справі адреси, проте повернуті до апеляційного суду без вручення з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою», що є належним повідомленням про день, час і місце розгляду справи відповідно до ст. 128 ч. 6, ч. 8 ЦПК України. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

На підставі наведеного, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що не з`явилися та повідомлялися завчасно і належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, прийшла до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, приватним виконавцем 10.07.2023 року було відкрито зведене виконавче провадження №72219731 з виконання виконавчих листів №643/10818/19, виданих 21.06.2023 року Октябрським районним судом м. Полтави про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1588432 (один мільйон п`ятсот вісімдесят вісім тисяч чотириста тридцять дві гривні) 19 (дев`ятнадцять) копійок загальної заборгованості за договором позики від 06 червня 2019 року; про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу пов`язану з розглядом справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 25 000 грн.; про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору у розмірі 9605 (дев`ять тисяч шістсот п`ять) гривень; про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму судового збору у розмірі 496,20 грн.

10.06.2024 року приватним виконавцем направлено вимогу до Податкової служби України.

Згідно відповіді від 10.06.2024 року інформація щодо джерел отримання доходів в ДРФО, про номери рахунків, за боржником інформація відсутня.

10.06.2024 року приватним виконавцем направлено вимогу до Пенсійного фонду України.

Згідно відповіді від 10.06.2021 року за № 209056667 про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи, та про осіб-боржників, які отримують пенсії - за боржником інформацію не знайдено.

10.06.2024 року приватним виконавцем була направлена вимога до МВС України, щодо зареєстрованих транспортних засобів за боржником.

Згідно відповіді від 10.06.2024 року за № 209045141 державного реєстру МВС України транспортні засоби за боржником - не зареєстровані.

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, за боржником право власності не зареєстровано.

Згідно інформації з Державного земельного кадастру за боржником записи відсутні.

10.07.2023 року приватним виконавцем, з метою забезпечення виконання рішення суду, керуючись ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» були винесені постанови про арешт майна боржника та арешт коштів боржника.

В порядку ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» приватним виконавцем направлено вимогу до Головного центру спеціальної обробки інформації Державної прикордонної служби України.

03.08.2023 р. на адресу реєстрації боржника направлено виклик приватного виконавця, про надання: пояснення за фактом невиконання вимог виконавчого документа, а також повідомити про заходи, що вживаються з метою його виконання; достовірні відомості про доходи та місце роботи, на підтвердження чого надати довідку з місця роботи; достовірні відомості про кошти у гривнях та іноземній валюті, інші цінності (дорогоцінні метали, ювелірні вироби тощо), у тому числі про кошти на рахунках і вкладах у банках та інших фінансових установах, про рахунки в цінних паперах у депозитарних установах, що знаходяться на території України та за її межами, з зазначенням назви відповідної установи та її адреси, на підтвердження чого надати копії відповідних договорів або інших документів; достовірні відомості про майно, у тому числі про майно, що перебуває у спільній власності (місцезнаходження, технічна характеристика тощо) з наданням копій підтверджуючих документів про відповідне право; достовірні відомості про майно, що перебуває в заставі/іпотеці або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні від інших осіб (місцезнаходження майна, його характеристика тощо) з наданням копій підтверджуючих договорів та додатків до них; достовірні відомості про майнові права, на які може бути звернено стягнення, зокрема частки у статутному капіталі юридичних осіб, в тому числі майнові права, що є предметом застави/іпотеки, з наданням копій підтверджуючих документів; копії паспорта громадянина України та паспорта громадянина України для виїзду за кордон; довідку про склад сім`ї; документи щодо зареєстрованих осіб в житлових будинках, квартирах, що належать на праві приватної та/або спільної власності, повідомляти про повне чи часткове самостійне виконання рішення, виникнення обставин, що зумовлюють обов`язкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі про зміну реєстрації), а також про зміну місця роботи.

Постановою приватного виконавця від 10.07.2023 року накладено арешт на майно боржника.

При постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції виходив із того, що приватний виконавець не довів факт обізнаності боржника із відкритим виконавчим провадженням; не надав належних, допустимих та достатніх доказів того, що боржник вчиняє умисні свідомі дії, спрямовані на невиконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України (далі ЦК), відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Це право віднесено у ЦК до особистих немайнових прав фізичної особи (кн. друга ЦК), а саме до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи (гл. 21 кн. другої ЦК). Відповідно до ч. 3 ст. 269 ЦК особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 р. № 3857-XII "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" (далі Закон № 3857-XII).

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів;

Пунктом 8 ст. 19 Закону від 3 квітня 2003 р. № 661-VI "Про Державну прикордонну службу України" (далі Закон № 661-VI) встановлено, що на Державну прикордонну службу України (далі ДПС) відповідно до визначених законом завдань покладається, зокрема, запобігання та недопущення в`їзду в Україну або виїзду з України осіб, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів.

Відповідно до ст. 124 Конституції судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу (далі ДВС), яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України "Про виконавче провадження".

Пунктом 19 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено право державного виконавця, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Вирішення судами питання про обмеження у виїзді за межі України можливе у зв`язку з ухиленням боржника від виконання судового рішення чи рішення іншого органу, що перебуває на виконанні (п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII).

Визначення поняття "ухилення" боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, в Законі № 606-XIV не розкрито.

Статтею 90 зазначеного Закону передбачена відповідальність за невиконання законних вимог державного виконавця та порушення вимог цього Закону.

Разом з тим чинне законодавство не містить визначення поняття "ухилення", практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня.

У сучасній українській мові слово "ухилення" тлумачиться так:

1) відступати, відхилятися, вивертатися; 2) намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; 3) навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше.

Отже, з погляду значення словосполучення "ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 19 ч.3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання".

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 зазначеного вище Кодексу, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Отже, поняття "ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Згідно ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми (статті 77-80 ЦПК України).

Частинами першою, другою, п`ятою статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції правильно встановив, і з цим погоджується колегія суддів апеляційного суду, що приватний виконавець не довів факт обізнаності боржника із відкритим виконавчим провадженням, оскільки надані до подання копії матеріалів зведеного виконавчого провадження не містять доказів належного повідомлення боржника про винесені приватним виконавцем в рамках виконавчого провадження постанови від 10.07.2023, зокрема, про відкриття виконавчих проваджень, об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження, а також про арешт майна та коштів боржника.

Відповідно до частини першої статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, які приватний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до ст. 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Отже боржник має бути належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження, а приватний виконавець повинен не лише направити боржнику копію постанови про відкриття виконавчого провадження, але й встановити факт отримання ним копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення суду.

Така правова позиція наведене Верховним Судом у постанові від 24 лютого 2021 року у справі № 756/9582/14.

Приватним виконавцем не надано до відправлень опису вкладення для підтвердження того, що боржнику надсилались саме постанови про відкриття виконавчих проваджень. Не надано доказів того, що вони надсилались рекомендованим листом із повідомленням.

Приватним виконавцем до подання не долучено належних, допустимих та достатніх доказів того, що боржник вчиняє умисні свідомі дії, спрямовані на невиконання відповідного зобов`язання, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду; не вказано, які перешкоди вчинені з боку боржника для проведення виконавчих дій приватному виконавцеві.

Приватним виконавцем не надано жодних документів, які б свідчили, що боржник свідомо та умисно ухиляється від виконання рішень суду, при цьому маючи змогу виконати зобов`язання, але не робить цього з неповажних причин, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні подання про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 за межі України.

При цьому суд першої інстанції вірно взяв до уваги, що звернення державного (приватного) виконавця до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України повинно бути як крайній захід, який застосовується до боржника, коли державним (приватним) виконавцем вже виконані всі можливі дії щодо примусового виконання судового рішення, оскільки це веде до обмеження конституційного права громадянина на свободу пересування.

Місцевим судом правильно враховано, що обмеження у праві виїзду за межі України може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Проте наявні у справі матеріали не містять жодних даних про те, що встановлення такого обмеження якимось чином цьому посприяє.

Доводи апеляційної скарги приватного виконавця, які переважно дублюють обґрунтування подання, не спростовують правильних висновків місцевого суду, на увагу колегії суддів не заслуговують.

Направлення приватним виконавцем запитів до відповідних установ щодо встановлення майна боржника, відкритих на нього рахунків, а також відсутність інформації щодо рахунків боржника, зареєстрованих за ним транспортних засобів, об`єктів нерухомості не свідчить про умисне свідоме невиконання ним рішення суду.

Оскаржувана ухвала відповідає вимогам закону, підстав для її скасування з наведених в апеляційній скарзі мотивів не встановлено.

За таких обставин апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржувана ухвала без мін.

Керуючись ст.ст. 367,368,374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу приватного виконавця Виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра Вячеславовича залишити без задоволення.

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 27 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В.Чумак

Судді Ю.В.Дряниця

Л.І.Пилипчук