Єдиний унікальний номер: 379/1726/23
Провадження № 4-с/379/13/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 року м. Тараща

Таращанський районний суд Київської області у складі:

головуючої судді - Разгуляєвої О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Мовчан М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №4 матеріали справи за скаргою ОСОБА_1 , особа, дії якої оскаржуються: старший державний виконавець Таращанського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Граждан Людмила Миколаївна, боржник: ОСОБА_2 , на бездіяльність державного виконавця,

У С Т А Н О В И В:

Скаржник ОСОБА_1 через свого представника адвоката Реву І.О. звернувся до суду з вказаною вище скаргою на бездіяльність старшого державного виконавця Таращанського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Граждан Л.М., мотивуючи тим, що в провадженні Таращанського районного суду Київської області перебувала справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. Ухвалою Таращанського районного суду Київської області від 13 лютого 2024 року у справі №379/1726/23 затверджено мирову угоду між сторонами. Згідно з п.2 вказаної мирової угоди відповідач ОСОБА_2 повністю визнав заявлені вимоги позивача ОСОБА_1 у справі №379/1726/23 у розмірі 20 000,00 грн та зобов`язався виконати свої зобов`язання відповідно до умов даної мирової угоди. За п.3 мирової угоди відповідач визнав та погодився компенсувати (відшкодувати) позивачу судові витрати по справі у розмірі 1073,60 грн. Пунктом 18 мирової угоди визначено, що ухвала Таращанського районного суду Київської області у справі №379/1726/23 про затвердження мирової угоди є виконавчим документом і у разі невиконання затвердженої судом мирової угоди дана ухвала суду може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень. Разом із цим, п. 13 мирової угоди визначено, що дана мирова угода набирає чинності з дня підписання її сторонами, затвердження ухвалою Таращанського районного суду Київської області та діє до моменту повного погашення відповідачем суми боргу, вказаної у п.4 цієї мирової угоди. Одностороння відмова від мирової угоди та від її виконання, а також одностороння зміна умов мирової угоди не допускаються. Оскільки зобов`язання за мировою угодою ОСОБА_2 порушив, 24.09.2024 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про відкриття виконавчого провадження до Таращанського ВДВС у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ). 26.09.2024 року старший державний виконавець ОСОБА_3 , листом від 24.09.2024 за № 30664/24.4-43 скаржника повідомила про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання посилаючись на ч.1 ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження», за якою у виконавчому документі зазначаються, серед іншого, дата народження боржника - фізичної особи, а також на п.6 ч.1 ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження», за яким у виконавчому документі зазначаються, серед іншого, дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню). Скаржник вважає відмову у прийнятті до примусового виконання ухвали Таращанського районного суду Київської області від 13 лютого 2024 року №379/1726/23 про затвердження мирової угоди незаконною та такою, що направлена на порушення прав стягувача, оскільки відсутність у виконавчому документі відомостей про дату народження боржника, яку відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» може витребувати сам державний виконавець, не є підставою для повернення останнім виконавчого документу без прийняття до виконання стягувачу. Крім того, відомості про дату набрання ухвалою суду від 13 лютого 2024 року у справі №379/1726/23 законної сили, містяться в п. 13 мирової угоди, де зазначено, що дана мирова угода набирає чинності з дня підписання її сторонами. Водночас ч. 1 ст. 261 ЦПК України визначено, що ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом, тобто з 13.02.2024, а тому трактування старшого державного виконавця про відсутність на виконавчому документі /ухвалі суду від 13.02.2023/ дати набрання законної сили є помилковим. За таких обставин відмова старшого державного виконавця Таращанського ВДВС у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Граждан Л.М. не ґрунтується на вимогах закону, а отже є протиправною. У зв`язку з цим представник скаржника просить суд визнати протиправною бездіяльність старшого державного виконавця Таращанського ВДВС у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Граждан Людмили Миколаївни при поверненні стягувачу без прийняття до виконання виконавчого документу, а саме ухвали Таращанського районного суду Київської області від 13 лютого 2024 року у справі №379/1726/23. Зобов`язати старшого державного виконавця Таращанського ВДВС у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Граждан Людмилу Миколаївну прийняти ухвалу Таращанського районного суду Київської області від 13 лютого 2024 року у справі №379/1726/23 про затвердження мирової угоди до виконання та відкрити на підставі цієї ухвали суду виконавче провадження.

Ухвалою суду від 02.10.2024 скаргу було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання (а.с.143).

16.10.2024 до суду надійшов відзив на скаргу від старшого державного виконавця Таращанського ВДВС у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Граждан Л.М. (а.с.154-156). У відзиві виконавець зазначила, що 24.09.2024 до Таращанського ВДВС у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) на примусове виконання надійшла ухвала Таращанського районного суду Київської області від 13 лютого 2024 року у справі №379/1726/23 про затвердження мирової угоди про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 20000,00 грн та судового збору у розмірі 1073,60 грн. Того ж дня, 24.09.2024, нею виконавчий документ повернуто стягувачу без прийняття до виконання на підставі п.1 ч.4 ст.26, п.3 ч.1 ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження» - рішення на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили, а саме ухвала суду від 13.02.2024 станом на 13.02.2024 не набрала законної сили, та відсутня дата народження боржника, що унеможливлює його ідентифікацію. Зважаючи на викладене, старший державний виконавець Граждан Л.М. вважає, що нею дотримано вимог закону, а тому жодних правових підстав для визнання її дій протиправними та скасування повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання немає.

Представник скаржника ОСОБА_4 подала заяву про розгляд скарги без її участі та участі скаржника ОСОБА_1 , скаргу підтримують в повному обсязі та просять її задовольнити з викладених у ній підстав (а.с.152, 153).

Старший державний виконавець Граждан Л.М. та боржник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, про день час і місце розгляду скарги повідомлені належно і завчасно. 31.10.2024 старший державний виконавець (а.с.164) та 06.11.2024 боржник (а.с.165) подали заяви щодо розгляду скарги без їхньої участі, при вирішенні скарги покладаються на розсуд суду.

За положеннями ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відтак, перешкоди для розгляду даної скарги відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Як визначено у ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до п «а» ч. 1 ст. 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Аналогічні строки на подання скарги на дії або бездіяльність державного чи приватного виконавця передбачено і Законом України «Про виконавче провадження».

З матеріалів справи установлено, що 24.09.2024, старшим державним виконавцем Таращанського ВДВС у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Граждан Л.М. було прийнято рішення (повідомлення) про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання (а.с.119, 120), яке було направлено стягувачу рекомендованим листом з повідомленням 25.09.2024 (а.с.121), та яке було отримано останнім 26.09.2024 (а.с.122).

Отже, скарга подана у строки визначені нормами ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» та п. «а» ч. 1 ст. 449 ЦПК України.

Так, судом установлено, що ухвалою Таращанського районного суду Київської області від 13 лютого 2024 року у справі №379/1726/23 затверджено мирову угоду укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.92-93).

За умовами цієї мирової угоди (п.2, 3 угоди) відповідач ОСОБА_2 повністю визнав заявлені вимоги позивача ОСОБА_1 у справі №379/1726/23 у розмірі 20000,00 грн та погодився компенсувати (відшкодувати) ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1073,60 грн, а також зобов`язався виконати свої зобов`язання відповідно до умов даної мирової угоди.

Сторони домовились, що передання коштів, зазначених у п.2 та п.3 мирової угоди, повинно було здійснюватися ОСОБА_2 щомісяця в рівних частинах згідно з графіком, визначеним пп.1-18 п.4 угоди.

Сплата визначеної цією мировою угодою суми боргу повинна була здійснюватися ОСОБА_2 шляхом передачі грошових коштів у готівковій формі ОСОБА_1 .. По факту отримання коштів ОСОБА_1 від ОСОБА_2 в рамках виконання відповідачем п.4 мирової угоди ОСОБА_1 повинен був надати ОСОБА_2 розписку про отримання коштів. За умовами мирової угоди ОСОБА_2 був вправі сплатити ОСОБА_1 суму боргу достроково без застосування графіку, встановленого п.4 мирової угоди.

Проте, як зазначає скаржник, передачу коштів боржник ОСОБА_2 у розмірі та строки обумовлені у графіку, які затверджені мировою угодою 13.02.2024 не виконав, у зв`язку з чим, 24.09.2024 він звернувся до Таращанського ВДВС у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання ухвали Таращанського районного суду Київської області від 13 лютого 2023 року у справі № 379/1726/23 про затвердження мирової угоди між сторонами (а.с.116. 117).

Того ж дня, 24.09.2024, старшим державним виконавцем Таращанського ВДВС у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Граждан Л.М. на підставі п. 3, п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання у зв`язку з відсутністю дати народження боржника у виконавчому документі, а також відсутністю дати набрання рішенням законної сили (а.с.119, 120).

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно зі ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Право на виконання судового рішення є частиною загального права на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Держава, гарантуючи право на виконання судового рішення, повинна вживати передбачених для цього законом заходів і у встановленому законом порядку. Головним завданням виконавчого провадження є правильне і своєчасне виконання судового рішення.

Європейський суд з прав людини наголошує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, що надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло би породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, що Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (Hornsby v. Greece, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19.03.1997).

Посилаючись на практику ЄСПЛ, Верховний Суд у справі № 488/3753/17-ц зазначив, що формалізм у процесі є позитивним і необхідним явищем, позаяк забезпечує чітке дотримання судами процесу, проте надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя, у тому числі виконанню судового рішення та є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч. 1 ст. 18 ЦПК України).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень, відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

За положеннями ч.ч. 1, 3 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 208 ЦПК України виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і в строки, передбачені цією угодою. Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження». У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

Як зазначено в ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України, ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Як вбачається з оскарженого повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, однією з підстав повернення виконавчого документу є те, що він не містить дати народження боржника.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Як вже зазначалося судом, 13 лютого 2024 року в справі №379/1726/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики ухвалою Таращанського районного суду Київської області було затверджено мирову угоду між сторонами (а.с.92, 93).

Дати народження боржника в указаній ухвалі суду не зазначено.

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

При цьому, пунктом 3 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавцю під час здійснення виконавчого провадження надано право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Положенням ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Разом з тим, відсутність у виконавчому документі відомостей про дату народження боржника не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчого документу без прийняття до виконання.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 749/1181/16-ц (провадження № 61-1115св18), від 08 травня 2019 року у справі № 813/2125/16 (провадження № К/9901/21841/18), від 19 вересня 2019 року у справі № 469/1357/16-ц (провадження № 61-35493св18) та від 29 квітня 2021 року у справі № 686/3941/19 (провадження № 61-13029св20).

Сама лише відсутність у виконавчому документі окремих відомостей про особу боржника не є підставою для повернення виконавчих документів без прийняття до виконання.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24 грудня 2020 року у справі № 639/2561/18-ц (провадження № 61-578св19).

Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, повідомлення старшого державного виконавця Таращанського ВДВС у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Граждан Л.М. про повернення виконавчого документа, а саме ухвали, виданої Таращанським районним судом Київської області 13 лютого 2024 року в справі №379/1726/23 про затвердження мирової угоди про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 20000,00 грн та судового збору у розмірі 1073,60 грн., без прийняття до виконання (у зв`язку з відсутністю дати народження боржника) на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», є неправомірним.

Водночас, іншою підставою повернення виконавчого документу стягувачу є те, що він не містить дати набрання рішенням законної сили.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч. 1 ст. 18 ЦПК України).

За змістом ч. 4 ст. 431 ЦПК України, протягом п`яти днів після набрання судовим рішенням законної сили виконавчий документ, зазначений у частині третій цієї статті, вноситься до Єдиного державного реєстру виконавчих документів, а його копія (текст), що містить інформацію про веб-адресу такого документа у Єдиному державному реєстрі виконавчих документів, надсилається стягувачу до його електронного кабінету, а в разі його відсутності - рекомендованим листом із повідомленням про вручення чи цінним листом.

Відповідно до п.1, п.2 розділу ХІ Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої Наказом ДСА України20 серпня 2019 року № 814 (у редакції наказу Державної судової адміністрації України від 17 жовтня 2023 року № 485) (далі - Інструкція), учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, копії судового рішення вручаються негайно після проголошення такого рішення, під розписку безпосередньо в суді.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено в порядку письмового провадження чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення у паперовій формі, засвідчена відповідно до вимог Інструкції, надсилається у порядку, визначеному законом.

З матеріалів справи установлено, що ОСОБА_1 отримав копію ухвали суду від 13.02.2024 засобами поштового зв`язку 21.02.2024 особисто (а.с.98).

За змістом п.3 розділу ХІ Інструкції, копія судового рішення, виготовлена апаратом суду у паперовій формі, засвідчується відповідальною особою апарату суду та відповідною печаткою суду із зазначенням дати.

У разі якщо судове рішення не набрало законної сили, про це працівником апарату суду зазначається на копії, що видається чи надсилається.

На копії судового рішення, що набрало законної сили, зазначається дата набрання ним чинності.

Відповідно до п.4 розділу ХІ Інструкції, копії судових рішень, що набрали законної сили або підлягають негайному виконанню повинні бути прошиті, пронумеровані, засвідчені та скріплені відповідною печаткою суду.

Як вбачається з копії ухвали від 13 лютого 2024 року, виданої Таращанським районним судом Київської області стягувачу ОСОБА_1 у справі № 379/1726/23, яку останній пред`явив 24.09.2024 до органу ДВС на виконання, вона містить відмітку про те, що станом на 13.02.2024 ухвала суду не набрала законної сили.

Відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Згідно з п. 1, п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання), а також якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею.

Таким чином, суд дійшов висновку, що повідомлення старшого державного виконавця Таращанського ВДВС у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Граждан Л.М. від 24.09.2024 про повернення виконавчого документа, без прийняття до виконання (у зв`язку з відсутністю дати набрання рішенням законної сили) на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», є правомірним.

За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно з вимогами ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

В силу ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до норм ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи усе наведене, даючи оцінку зібраним у справі доказам, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд висновує, що в задоволенні скарги слід відмовити.

Суд вважає за необхідне роз`яснити скаржнику його право на звернення до суду з відповідною заявою про видачу копії судового рішення, що набрало законної сили, для його подальшого пред`явлення до виконання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 129-1 Конституції України, ст.ст. 1-4, 13, 15, 18, 74 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 12, 18, 73, 77-81, 126-127, 208, 258-260, 263, 447-453 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність старшого державного виконавця Таращанського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Граждан Л.М. та зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Повний текст ухвали складено 06.11.2024.

Головуючий:О. В. Разгуляєва