Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/6230/23
Провадження №: 2-ві/332/3/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м.Запоріжжя в складі: головуючого судді - Погрібної О.М., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Марченко Нінель Валеріївни від участі в розгляді цивільної справи ЄУН 332/6230/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Заводський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), Головне Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини,

встановив:

В провадженні Заводського районного суду м.Запоріжжя (головуюча суддя Марченко Н.В.) перебуває цивільна справа ЄУН 332/6230/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Заводський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), Головне Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини.

Ухвалою судді Заводського районного суду м.Запоріжжя Марченко Н.В. від 05.06.2024 заяву про відвід, подану позивачкою ОСОБА_1 визнано необґрунтованою, матеріали передані для визначення іншого судді для розгляду питання відводу в порядку ст.33 ЦПК України.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 05.06.2024 за заявою про відвід головуючим у справі визначено суддю Заводського районного суду Погрібну О.М.

Заяву про відвід судді Марченко Н.В. заявник ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що вищевказана позовна заява була зареєстрована канцелярією Заводського районного суду м.Запоріжжя 26 жовтня 2023 року, а ухвалу про відкриття провадження постановлено 06 грудня 2023 року, що перевищує термін встановлений ЦПК України наданий для відкриття провадження, що на думку позивача свідчить про те, що суддею не вжито заходів для своєчасного відкриття провадження. Також, підготовче судове засідання призначене на 22 січня 2024 року, що перевищує шестидесятиденний термін встановлений ЦПК України. 26 квітня 2024 року, поновлено провадження по справі, підготовче судове засідання призначене на 18 липня 2024 року, що перевищує шестидесятиденний термін встановлений ЦПК України. 29 квітня 2024 року, позивачем подано до суду заяву про збільшення/зменшення розміру позовних вимог, ухвала суду про залишення позовної заяви без руху у зв`язку з виявленням недоліків була складена 13 травня 2024 року, що перевищує п`ятиденний термін встановлений ЦПК України. 17 травня 2024 року позивачем усунуто недоліки та надано суду заяву про усунення недоліків. 29 квітня 2024 року, позивачем подано до суду заяву про забезпечення доказів, станом на 30 травня 2024 року, суддею не розглянуто заяву про забезпечення доказів, що перевищує 10 денний термін встановлений ЦПК України. Крім того, 07 травня 2024 року, позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, однак суддею не розглянуто заяву про забезпечення позову, не вжито заходів забезпечення позову, що перевищує дводенний термін встановлений ЦПК України. Відтак, порушення суддею розумності строків розгляду справи викликає сумнів у позивача в неупередженості та об`єктивності судді.

За змістом положень частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини восьмої статті 40 ЦПК України суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

Судом не встановлено підстав, що зумовлюють необхідність повідомляти учасників справи про судове засідання, а тому відповідно до вимог частини восьмої статті 40 ЦПК України розгляд даної заяви проводиться без повідомлення учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вивчивши доводи заявленого відводу, приходить до такого висновку.

Відповідно до частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суд зазначає, що право на подання заяви про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи, оскільки статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її позову в національному суді і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України» від 09 січня 2013 року зазначено таке. (104) Як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно із усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (І) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ІІ) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії», від 24 лютого 1993 року, Series A № 255, пп. 28 та 30, та «Веттштайн проти Швейцарії», заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-XII). (105) Проте між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру», заява № 73797/01, п. 119, ECHR 2005-XIII). Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення від 10 червня 1996 року у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства», п. 32, Reports 1996-III).

Як установлено Бангалорськими принципами поведінки суддів, схваленими резолюцією Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23, «об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття».

Наведе свідчить про те, що підстави для відводу судді можуть бути оціночною категорією, що з одного боку дає змогу реалізувати конституційну засаду незалежного розгляду справи суддею, а з іншого боку, є площиною для зловживань з боку недобросовісних учасників.

При цьому, згідно із частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України, вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється.

За умовами частин третьої, четвертої статті 39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим, а заявник зобов`язаний надати докази упередженості судді у випадку наявності обставин, що викликають сумніви в неупередженості або об`єктивності судді.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 09 листопада 2006 року у справі «Білуха проти України» (Заява № 33949/02) зазначено: «стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного».

Пряма чи побічна заінтересованість судді у результаті розгляду справи може бути підставою як для відводу, так і для самовідводу. Заінтересованість може мати юридичний або побутовий характер. Юридична заінтересованість судді має місце, якщо від результату вирішення спору у нього виникнуть, зміняться або припиняться певні права або обов`язки. Побутова або фактична заінтересованість полягає в тому, що рішення суду може мати вплив на особисті стосунки судді з оточуючими.

Якщо заяву про відвід з цих підстав подає особа, яка бере участь у справі, підстави відводу потребують доказування.

Частиною першою статті 88 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Досліджуючи наведені критерії оцінки в межах даної справи суд зазначає, що презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного.

Доказів на підтвердження особистої упередженості судді Марченко Н.В. у вирішенні спору в даній справі позивачем не надано. Доводи заявника фактично зводяться до незгоди з процесуальними рішеннями судді, а також з відкладенням та визначенням нових дат судових засідань. В той же час, з доводів заявника ОСОБА_1 у цій справі не простежується будь-яка залежність чи взаємозв`язок, що прямо чи опосередковано вказували б на упередженість чи необ`єктивність судді.

Зміст ухвалених суддею судових рішень не свідчить про упередженість чи необ`єктивність судді, а є реалізацією суддею своїх процесуальних повноважень, передбачених нормами ЦПК України.

Щодо доводів заявника про порушення строків розгляду справи, то суд звертає увагу на те, що однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Розумність тривалості судового розгляду визначається з урахуванням обставин справи та таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі.

Європейський суд з прав людини у § 41 рішення від 16 травня 2019 року «Ziaja v. Poland», заява № 45751/10, зазначив, що обґрунтованість тривалості провадження повинна оцінюватися з урахуванням конкретних обставин справи та критеріїв, викладених у прецедентній практиці Суду, зокрема, складності справи та поведінки заявника і відповідних органів.

Необхідно враховувати, що строк розгляду цієї справи зумовлений у тому числі складністю справи, а також процесуальною поведінкою сторін справи.

Враховуючи вищевикладене, суд, оцінивши наявність підстав для відводу за суб`єктивним критерієм, констатує відсутність підстав стверджувати, що доводи заяви про відвід судді Марченко Н.В. по своїй суті зводяться до незгоди заявника із прийнятими суддею процесуальними судовими рішеннями у справі, що відповідно до статті 36 ЦПК України не є підставою для відводу судді.

Наведені заявником доводи щодо сумнівів у неупередженості або об`єктивності судді Марченко Н.В. мають суб`єктивний характер, оскільки жодного прикладу чи факту вчинення дій, які б свідчили про упередженість чи ставили б під сумнів безсторонність судді, не наведено.

Крім того, суд звертає увагу на те, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан, який був неодноразово продовжений та триває.

На підставі розпорядження голови Верховного Суду № 49/0/9-22 від 14.09.2022 змінена територіальна підсудність судових справ та Заводському районному суду м.Запоріжжя, у зв`язку з неможливістю здійснювати правосуддя на час воєнного стану, підсудні судові справи Гуляйпільського та Василівського районних судів Запорізької області.

В той же час, статтею 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що під час воєнного стану скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

Оскільки відсутні підстави для відводу судді, що містяться в національному законі, а також відсутні будь-які прояви упередженості судді або її особистих переконань з суб`єктивної точки зору та будь-які правомірні сумніви в безсторонності судді з об`єктивної точки зору при розгляді процесуальних питань вважаю, що заява ОСОБА_1 про відвід судді Заводського районного суду м.Запоріжжя Марченко Н.В. не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 33,36-38,40,41,353 ЦПК України, суд -

постановила:

В задоволенні заяви позивачки ОСОБА_1 про відвід судді Заводського районного суду м.Запоріжжя Марченко Нінелі Валеріївни, головуючої в цивільній справі ЄУН 332/6230/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Заводський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), Головне Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини,- відмовити.

Ухвала апеляційному порядку не підлягає і заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя: О.М.Погрібна