КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 756/8609/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01 жовтня 2024 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» на рішення Оболонського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Жука М.В. в м. Київ 11 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У липні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, просила стягнути з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на свою користь 3 % річних в розмірі 3152 грн. та інфляційні втрати в розмірі 21654,20 грн., покласти на відповідача судовий збір 1073,60 грн. та витрати на правничу допомогу 2500 грн.

Позов мотивувала тим, що 31 липня 2021 року нею було укладено з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» попередній договір про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів № 166ПП/07/2021, відповідно до п. 1.1 якого сторони взяли на себе зобов`язання укласти в термін з 32 по 34 тиждень вагітності основний договір про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів. На виконання п. 1.4 попереднього договору позивач сплатила ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» авансовий платіж в розмірі 61834 грн. 14 січня 2022 року сторонами було укладено договір № 26 Р/01/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність), пакет «Комфорт». Також позивачем згідно додаткової угоди № 1 до договору додатково було сплачено надання медичних послуг в пологах заздалегідь обраним провідним лікарем акушером-гінекологом в сумі 19100 грн., що підтверджується рахунком-фактурою № 70187 від 14 січня 2022 року.

09 березня 2022 року позивач написала на електронну пошту ТОВ «Пологовий будинок «Лелека», що ініціює розірвання договору, оскільки ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» не може ї прийняти, та попросила повернути сплачені кошти в сумі 80934 грн.

Позивач народила дитину в Республіці Польща.

В листопаді 2022 року позивач звернулася до суду з позовом до ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» про стягнення заборгованості, який було частково задоволено рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25 травня 2023 року у справі № 752/17466/22 в розмірі 80234 грн. Днем, коли ОСОБА_1 заявила свою вимогу відповідачу про повернення коштів, є 09 березня 2022 року, отже, з цього дня по дату пред`явлення позову має право на стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за порушення грошового зобов`язання на суму заборгованості 80234 грн.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 11 березня 2024 року провадження у справі за позовом про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат в частині вимог про їх стягнення за період з 09 березня 2022 року по 07 листопада 2022 року закрито, оскільки рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17 травня 2023 року в справі № 752/17466/22, яке набрало законної сили, ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні вимог про стягнення з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» 3 % річних та інфляційних втрат за період з 09 березня 2022 року по 07 листопада 2022 року.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 11 березня 2024 року позов задоволено, стягнуто з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 за період з 08 листопада 2022 року до 30 червня 2023 року 3 % річних в розмірі 1543,13 грн., інфляційні втрати в розмірі 4853,89 грн., судовий збір в розмірі 276,86 грн. та витрати на правничу допомогу 644,70 грн., а всього 7318,58 грн.

Відповідач ТОВ «Пологовий будинок «Лелека», не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 березня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що стягнення інфляційних втрат та 3 % річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України задоволенню не підлягало, оскільки такі нарахування є мірою цивільно-правової відповідальності ТОВ «Пологовий будинок «Лелека», разом з тим, такі доводи спростовуються назвою самої ст. 625 ЦК України - «Відповідальність за порушення грошового зобов`язання». Крім того, у п. 104, 105 постанови Великої Палати Верховного суду від 05 квітня 2023 року в справі № 910/4518/16 зазначено, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання.

Вказував, що будівля пологового будинку зазнала значних пошкоджень через бойові дії, робота була призупинена, введення військового стану офіційно визнається форс-мажорною обставиною (копія рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 травня 2023 року в справі № 752/167466/22, яке набрало законної сили та наявна в матеріалах справи). А тому положення ст. 617 ЦК України звільняють ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» від відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, і аналогічну позицію викладено у цілому ряді постанов Київського апеляційного суду.

11 листопада 2022 року позивач звернулась до суду першої інстанції із первісним позовом до ТОВ «Лелека» про стягнення заборгованості, 3 % річних та інфляційних втрат, який було частково задоволено рішенням від 17 травня 2023 року, а саме стягнуто з відповідача на користь позивача 61134 грн. грошових коштів за попереднім договором, 19100 грн. грошових коштів, сплачених за надання медичних послуг, 802,31 грн. судового збору. В задоволенні решти вимог (стягнення інфляційних втрат та 3 % річних) було відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 04 січня 2024 року рішення суду першої інстанції було залишено без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Таким чином, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 травня 2023 року набрало законної сили 04 січня 2024 року.

Позивач 30 червня 2023 року звернулась до суду повторно з позовом про стягнення 3 % річних та індексу інфляції за період з березня 2022 року по травень 2023 року.

Звертав увагу, що п. 1.8 попереднього договору передбачено, що у разі відмови пацієнта або медичного закладу від укладення основного договору у термін, передбачений п. 1.1 цього попереднього договору, зобов`язання за цим попереднім договором припиняються, при цьому грошові кошти, сплачені в якості авансового платежу за даним попереднім договором, підлягають поверненню медичним закладом пацієнтові протягом 5 робочих днів з моменту одержання відповідної письмової вимоги пацієнта.

Тобто, нарахування інфляційних втрат та 3 % річних мало б здійснюватись після спливу терміну в 5 робочих днів з моменту отримання вимоги від позивача відповідачем.

Разом з тим, в матеріалах справи наявна копія роздруківки смс-інформування від Укрпошти щодо отримання ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» від позивача претензії про повернення коштів за номером відправлення 271 - 14 листопада 2022 року. Однак позивач звернулась із первісним позовом 11 листопада 2022 року, відтак, відсутній період до нарахування інфляційних втрат та 3 % річних.

Від позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Зазначала, що рішенням суду першої інстанції у даній справі не стягуються з відповідача жодні грошові кошти, які відпрацьовані (за надання послуг) відповідачем позивачу, а подання апеляційної скарги направлено на затягування часу набуття законної сили рішенням суду першої інстанції.

Вказувала, що введення воєнного стану на території України є форс-мажором та може бути підставою для звільнення від відповідальності за порушення договору, але в тому випадку, якщо саме ця обставина стала підставою для невиконання договірних зобов`язань. Однак настання обставин непереборної сили не може бути підставою для звільнення особи від обов`язку повернути безпідставно збережені кошти, оскільки позивач не отримала передбачені договором медичні послуги та допомогу конкретного лікаря, за яку сплатила додаткові кошти.

Посилалася на правові висновки Верховного Суду в справі № 910/9258/20 про те, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона повинна довести, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного випадку виконання зобов`язання.

Лист від 28 лютого 2022 року ТПП, на який посилається відповідач у своєму відзиві, не є законодавчо визначеною формою засвідчення форс-мажорних обставин, таким документом є насамперед сертифікат ТПП України.

Не погоджувалася з твердженнями відповідача, що нібито у позивача не виникало порушене право в зв`язку з дією форс-мажорних обставин, оскільки позивач уклала договір на конкретні медичні послуги, а саме з ведення пологів (одноплідна вагітність) та додатково було сплачено надання медичних послуг в пологах заздалегідь обраним провідним лікарем акушером-гінекологом. Сама сутність таких послуг як ведення пологів не може очікувати закінчення або відтермінування на час дії форс-мажорних обставин в Україні.

Позивач народила дитину в іншому медичному закладі з кордоном, відповідач в свою чергу не виконав взяті на себе зобов`язання, за які отримав аванс, тому право позивача порушене і підлягає відновленню.

Вважала незрозумілими твердження відповідача, що позивач передчасно звернулася до суду, оскільки позивач робила неодноразові спроби вирішити питання повернення коштів в досудовому порядку, направляла листи на електронну пошту медичного закладу, однак відповідач на претензію не відреагував належним чином, а лише формальними відписками. Перше звернення, коли позивачем заявлено таку вимогу, є 09 березня 2022 року. Відповідач відповідав на листи позивача та обіцяв вирішити дане питання, а тому твердження відповідача про отримання претензії лише 14 листопада 2022 року та відсутність терміну нарахування 3 % річних та інфляційних втрат є безпідставними.

Крім того, просила поновити строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, посилаючись на те, що копію ухвали Київського апеляційного суду від 01 липня 2024 року про відкриття провадження та апеляційну скаргу відповідача з додатками отримала лише 20 вересня 2024 року, що підтверджено представником позивача через гіперпосилання, яке містилось в листі.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Враховуючи, що причини пропуску строку для подання відзиву на апеляційну скаргу, зазначені позивачем, є обґрунтованими, апеляційний суд продовжує позивачу цей строк та приймає відзив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції наведеним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Судом встановлено, що 31 липня 2021 року року ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» та ОСОБА_1 укладено Попередній договір № 166ПП/07/2021 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) Пакет «Комфорт» (а. с. 7 - 8).

Згідно п. 1.4 Договору, при підписанні попереднього договору пацієнт здійснює на користь медичного закладу авансовий платіж у розмірі 61834 грн. 00 коп.

14 січня 2022 року ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» та ОСОБА_1 укладено договір № 26Р/01/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) Пакет «Комфорт» (а. с. 9 - 12).

Також 14 січня 2022 року сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до Договору про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів, за умовами якої медичний заклад за бажанням пацієнта призначає лікаря для індивідуального проведення пологів. Вартість даної послуги сплачується пацієнтом додатково в розмірі 19100 грн., одноразово, у формі 100 % передплати, в день підписання даної Додаткової угоди.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 17 травня 2023 року стягнуто з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 80234 грн., з яких 61134 грн. коштів, сплачених за попереднім договором № 166ПП/07/2021 від 31 липня 2022 року та 19 100 грн. коштів, сплачених за надання медичних послуг (а. с. 58 - 65). Даним рішенням встановлено, що позовні вимоги в частині стягнення трьох процентів річних та інфляційне збільшення боргу в розмірі за прострочення виконання зобов`язання на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України задоволенню не підлягають, оскільки такі нарахування є мірою цивільно-правової відповідальності відповідача за порушення грошового зобов`язання, проте матеріали справи не містять доказів звернення до 07 листопада 2022 року позивача із вимогою про повернення коштів.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, встановивши прострочення сплати грошового зобов`язання в розмірі 80234 грн., з яких 61134 грн. - кошти, сплачені за попереднім договором № 166ПП/07/2021 від 31 липня 2022 року та 19100 грн. коштів, сплачених за надання медичних послуг, суд першої інстанції дійшов в цілому обґрунтованого висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних та інфляційних втрат відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи відповідача в апеляційній скарзі, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, оскільки будівля пологового будинку зазнала значних пошкоджень через бойові дії, робота була призупинена, введення військового стану офіційно визнається форс-мажорною обставиною, про що зазначено і у рішенні Оболонського районного суду м. Києва від 17 травня 2023 року в справі № 752/17466/22 за позовом ОСОБА_1 , з огляду на те, що відповідачем не надано відповідних документів ТПП України (сертифікату) щодо виникнення обставин непереборної сили та унеможливлення виконання внаслідок непереборної сили саме зобов`язання за укладеним сторонами договорами у вигляді повернення грошових коштів пацієнту після їх розірвання/відмови від укладення основного договору.

Апеляційний суд зауважує, що такі доводи були оцінені Київським апеляційним судом в постанові від 04 січня 2024 року під час апеляційного перегляду рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 травня 2023 року в справі № 752/17466/22 та відхилені, оскільки відповідач, вказуючи на те, що з березня 2022 року робота пологового будинку була вимушено припинена через російську агресію та введення воєнного стану на території України, не обґрунтовує, як саме вказані обставини вплинули на виконання обов`язку саме з повернення позивачу коштів за договором, оскільки замовлені та оплачені медичні послуги позивач не отримала. Посилання відповідача на значні пошкодження будівлі пологового будинку, що потребує значних фінансових витрат та зусиль для відновлення попереднього стану, через що ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» опинилось у скрутному матеріальному становищі, також не можуть бути підставою для відмови у задоволенні зазначених позовних вимог.

Апеляційний суд звертає увагу, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17 травня 2023 року в справі № 752/17466/22, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 04 січня 2024 року, відмовлено ОСОБА_1 у стягненні 3 % річних та інфляційних втрат не в зв`язку з відсутністю підстав стягнення штрафних санкцій взагалі, а лише з тих підстав, що такі нарахування дійсно є мірою цивільно-правової відповідальності відповідача за порушення грошового зобов`язання, проте матеріали справи не містять доказів звернення до 07 листопада 2022 року позивача із вимогою про повернення коштів.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд відхиляє як неспроможні посилання відповідача в апеляційній скарзі на п. 104, 105 постанови Великої Палати Верховного суду від 05 квітня 2023 року в справі № 910/4518/16, у якій зазначено, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, і що положення ст. 617 ЦК України звільняють ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» від відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на правові висновки, викладені в постановах Київського апеляційного суду по іншим справам за позовами фізичних осіб до ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» відхиляються апеляційним судом як такі, що не ґрунтуються на вимогах ч. 4 ст. 263 ЦПК України, оскільки при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (а не апеляційних судів).

Відтак, оскільки відповідач прострочив виконання зобов`язання щодо повернення грошових коштів, у нього виник обов`язок сплатити позивачу 3 % річних та інфляційні втрати від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, які правомірно були стягнуті з нього на користь позивача судом першої інстанції.

Разом із тим, визначаючи період, за який підлягають нарахуванню та стягненню суми, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд першої інстанції не в повній мірі встановив умови договорів, укладених ОСОБА_1 з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека», щодо порядку та строків повернення відповідних сум.

Так, згідно п. 1.6 попереднього договору № 166ПП/07/2021 про надання медичної допомоги (медичних послуг), грошові кошти, сплачені пацієнтом у якості авансового платежу за попереднім договором, зараховуються в рахунок оплати ціни послуг медичного закладу за основним договором.

Згідно п. 10.1 договору № 26Р/01/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг), дія цього договору може бути достроково припинена з ініціативи пацієнта, за умови письмового повідомлення медичного закладу, шляхом написання заяви на ім`я головного лікаря медичного закладу, із зазначенням причин розірвання договору. В цьому випадку договір вважається розірваним через п`ять робочих днів з моменту отримання відповідного повідомлення від пацієнта, при цьому пацієнту, на його письмову вимогу, повертається сплачена за договором сума, за відрахуванням вартості фактично наданої медичним закладом медичної допомоги. У разі розірвання договору до закінчення терміну його дії за ініціативою пацієнта або медичного закладу, пацієнту протягом п`яти робочих днів з моменту розірвання/припинення договору повертається сплачена за даним договором сума вартості медичної допомоги, за відрахуванням вартості фактично наданих медичним закладом медичної допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Виходячи з вищевикладених положень договору, судом першої інстанції не враховано, що нарахування інфляційних втрат та 3 % річних мало б здійснюватись після спливу терміну в п`ять робочих днів з моменту отримання вимоги від позивача відповідачем.

При цьому в матеріалах справи наявна копія роздруківки смс-інформування від АТ «Укрпошта» щодо отримання ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» претензії ОСОБА_1 про повернення коштів за номером поштового відправлення 271 14 листопада 2022 року (а. с. 27), отже, інфляційні втрати і 3 % річних підлягають нарахуванню після закінчення п`яти робочих днів, починаючи з наступного дня 15 листопада 2022 року, тобто з 22 листопада 2022 року.

Враховуючи наведене, розрахунок інфляційних втрат мав бути наступним:

Інфляційні витрати за грудень 2022 року - 100.7, інфляційні витрати за січень 2023 року - 100.8, інфляційні витрати за лютий 2023 року - 100.7, інфляційні витрати за березень 2023 року - 101.5, інфляційні витрати за квітень 2023 року - 100.2, інфляційні витрати за травень 2023 року - 100.5, інфляційні витрати за червень 2023 року - 100.8.

(100,7 : 100) х (100,8 : 100) х (100,7 : 100) х (101,5 : 100) х (100,2 : 100) х (100,5 : 100) х (100,8 : 100) = 1,05312478 - загальний індекс інфляції.

80 234 х 1,05312478 - 80 234 = 4262,41 грн. - інфляційні витрати.

Крім цього, оскільки період стягнення грошових сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, становитиме не 234 дні, як помилково визначив суд першої інстанції, а 220 днів, отже, розрахунок 3 % річних буде наступним: 80234 х 3 х 220: 365 : 100 = 1451 грн.

Виходячи із вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов правильних в цілому висновків про стягнення з відповідача на користь позивача міри відповідальності боржника за прострочене грошове зобов`язання, однак висновки суду першої інстанції щодо періоду нарахування та відповідно розміру цих сум здійснені в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, та з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, фактичним обставинам справи, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для зміни рішення в цій частині, зменшивши розмір інфляційних втрат до 4262,41, а 3 % річних до 1451 грн., а також, пропорційно до задоволених позовних вимог на 23 % (за результатами апеляційного перегляду стягнуто 5713,41 грн. із заявлених до стягнення 24806 грн.), зменшенню підлягає судовий збір до 246,93 грн., а витрати на правничу допомогу - до 575 грн.

В іншій частині рішення суду є законним, обґрунтованим і не підлягає скасуванню із підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат та оскільки відповідачем за подання апеляційної скарги сплачено 1610,40 грн., і за наслідками апеляційного перегляду апеляційну скаргу задоволено на 77 %, судові витрати відповідача пропорційно до задоволення апеляційної скарги в розмірі 1240 грн. підлягають стягненню на його користь з позивача.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 березня 2024 року змінити в мотивувальній та резолютивній частинах в частині розміру стягнутих сум, зменшивши розмір стягнутих інфляційних втрат до 4262,41 грн. та 3 % річних до 1451 грн., судового збору до 246,93 грн., а витрат на правничу допомогу до 575 грн.

В іншій частині рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 березня 2024 залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» (м. Київ вул. Квітки Цісик 56 ) судові витрати в розмірі 1240 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.