Справа № 476/582/22
Провадження № 2/476/11/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.05.2024 року с.м.т. Єланець

Єланецький районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Чернякової Н.В.

за участю секретаря Минаєвої Н.П.

представника позивача ОСОБА_1 , відповідачки ОСОБА_2 , представника відповідачки ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у порядку загального позовного провадження у залі суду с.м.т. Єланець цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В :

12.12.2022 року представник ТОВ «Вердикт Капітал» звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивував тим, що 29.02.2020 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_5 укладено договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №, відповідно до умов якого, кредитодавець надав позичальнику кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20000 грн., в межах строку дії договору 36 календарних місяців з дня підписання договору, з остаточним терміном повернення кожного траншу не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами. Вказаний договір укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) на укладення договору, що акцептована відповідачкою 29.02.2020 року шляхом підписання електронним підписом. Пропозицію (оферту) на отримання 8 траншу в рамках вказаного договору підписано відповідачкою електронним цифровим підписом 20.08.2020 року, який було надіслано за допомогою СМС-повідомлення на телефонний номер зазначений позичальником у особистому кабінеті на сайті кредитодавця. Відповідачка здійснила дії, спрямовані на укладення договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої в подальшому кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі 9000 грн.

18.10. 2021 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 18-10/21, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за договорами позики, у тому числі за договором позики № від 29.02.2020 року.

У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору станом на 08.11.2020 року у відповідачки утворилась заборгованість у розмірі 136442,50 грн., з яких: 9000 грн. - заборгованість за кредитом (за тілом кредиту); 127442,50 грн. - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками згідно Договору кредиту.

Посилаючись на викладені обставини, представник позивача просив суд стягнути з відповідачки вказану вище заборгованість за договором про надання позики у розмірі 136442,50 грн., сплачений судовий збір під час подачі позовної заяви у розмірі 2481 грн. та понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 20000 грн.

Ухвалою Єланецького районного суду Миколаївської області від 18.09.2023 року ТОВ «Дебт Форс» залучено до участі у справі як правонаступника позивача ТОВ «Вердикт Капітал» (том ІІ а. с. 84).

Представник позивача у судового засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити повністю, з підстав, вказаних в позовній заяві. Також заперечив проти задоволення клопотання представника відповідачки про відшкодування відповідачці витрат на професійну правничу допомогу, оскільки, вважає їх неспівмірними з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт по даній справі.

Представник відповідачки у судовому засіданні, у відзиві на позовну заяву та своїй письмовій промові пояснила, що відповідачка не заперечує сам факт укладення 29.02.2020 року договору позики № між нею та ТОВ «Інфінанс» та отримання нею кредиту у розмірі 9000 грн. До того ж, відповідачкою добровільно було здійснено часткове погашення виниклої заборгованості у розмірі 1550 грн. Між тим, договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № не вважає належним та допустимим доказом, оскільки, він не містить підпису товариства, а тому не є чинним.

Також вважають небгрунтованим та недоведеним розмір заявлених процентів у розмірі 127442,50 грн., оскільки вони нараховані поза межам, визначеного договором, 30-денного строку кредитування, який діяв з 20.08.2020 року по 19.09.2020 року, та надають власні розрахунки, відповідно до яких за вказаний період дії строку кредитування мають бути нараховані проценти у розмірі 4725 грн. (9000 грн.х1,75%=157,50 грн.х30 днів). Крім того, на їхню думку, при нарахуванні процентів підлягають врахуванню вимоги п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», згідно якого у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення зобов`язання, у тому числі, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором, а також забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом. Сам же розрахунок заборгованості не відповідає вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та не містить дати складання такого документа, а відтак, не є документом первинного бухгалтерського обліку. Крім того, сума боргу у вказаному розрахунку відрізняється від заявленої у позові.

Також вважають недоведеним факт відступлення 18.10.2021 року права грошової вимоги до відповідачки за вказаним договором від первісного кредитора ТОВ «Інфінанс» до правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал», виходячи з того, що до суду не надано доказів направлення на адресу відповідачки повідомлення про відступлення права вимоги за її кредитним договором, відсутні відомості щодо оплати за договором факторингу № 18-10/21, а також відсутні необхідні додатки до вказаного договору факторингу, які є його невід`ємною частиною.

09.03.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» укладено договір № 09-03/23 про відступлення прав вимоги, у тому числі, і щодо кредитного договору відповідачки, однак вважає, що і в даному випадку факт відступлення права грошової вимоги недоведено, оскільки, форма реєстру боржників, що додана, є неповною та містить відомості лише щодо відповідачки, сума боргу, вказана у даній формі, не відповідає заявленій у позові, акт прийому-передачі документації не містить відомостей про боржника та дати його складання та ін.

11.05.2023 року між ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» та ТОВ «ДЕБТ ФОРС» укладено договір № 11-05/23 про відступлення прав вимоги, за яким останнє отримало право вимоги за кредитним договором № . Між тим, на думку представника відповідачки, у даному випадку також не є доведеним факт відступлення права грошової вимоги до відповідачки, оскільки, форма реєстру боржників, що є додатком до вказаного договору, незаповнена, акт прийому документації не містить відомостей про боржника, не надано доказів оплати за вказаним договором та ін.

Також вважають, що не підлягають задоволенню вимоги про стягнення з відповідачки 20000 грн. у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, оскільки, платіжне доручення містить іншу суму оплати за наданими послугами, а договір про надання правової допомоги не містить конкретного предмету правової вимоги. До того, ж згідно наданих документів правова допомога надавалася первісному позивачу ТОВ «Вердикт Капітал», а не його правонаступнику ТОВ «Дебт Форс», а відтак ТОВ «Дебт Форс» не може бути стягувачем вказаних витрат.

Представником відповідачки подано до суду клопотання про стягнення з позивача на користь відповідачки судових витрат по справі у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 14000 грн.

Вислухавши учасників справи, дослідивши письмові матеріали, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до слідуючого.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у ході судового розгляду, 29.02.2020 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_5 укладено договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №, за умовами якого кредитодавець ТОВ «Інфінанс» надав позичальниці фінансову послугу: кошти на умовах фінансового кредиту для власних потреб згідно з умовами договору, а також Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «МоnеуВООМ» (том І а. с. 8-14).

Згідно з п. 1.2 кредитного договору, кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії Договору - 36 календарних місяців з дня підписання Договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного Сторонами у Додатку №1 та Додатку №2 до Договору - при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, та Додатку №3 та Додатку №4 до Договору - при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту. Строк користування кожним траншем є окремим та визначається відповідно до умов Договору: Додатку №1 та Додатку №2 до Договору - при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, та Додатку №3 та Додатку №4 до Договору - при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту.

Пунктом 1.5 договору визначено, що загальний (максимальний) розмір кредитної лінії становить 20000 грн.

Згідно п. 1.6 договору максимальний строк кредиту (кількість календарних днів користування кредитом (траншем)) складає 30 календарних днів, максимальна відсоткова ставка, нараховується за один календарний день на суму фактичного залишку заборгованості у розмірі 1,75%.

Вказаний договір позики укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) на укладення договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 29.02.2020 року та надання кредиту згідно заяви-анкети №3232787 від 20.08.2020 року (том І а. с. 15-16, 19-20), що акцептована відповідачкою 20.08.2020 року шляхом підписання електронним цифровим підписом (том І а. с. 17-18).

Із узгоджених сторонами пропозиції (оферти) на укладення договору та акцепту відповідачки 20.08.2020 року слідує, що сторони обумовили розмір кредиту (траншу) - 9000 грн., строк користування кредитом - 30 днів, річна процентна ставка за кредитом (траншем) 638,75 % (1,75% за 1 день користування кредитом).

ТОВ «Інфінанс» свої обов`язки за кредитним договором виконав належним чином та у повному обсязі, надавши відповідачці кредитні кошти у розмірі 9000 грн., що підтверджується квитанцією за сплату, номер операції 64026367, здійснену на карту відповідачки через сервіс онлайн платежів www.iPay.ua (том І а. с. 22).

Сам факт укладення вказаного кредитного договору шляхом вчинення необхідного алгоритму дій, надання своїх персональних даних та підписання електронного договору за допомогою одноразового ідентифікатора - електронного цифрового підпису на умовах пропозиції (оферти) на укладення договору, що акцептована та отримання кредитних коштів відповідачкою не оспорюється та під сумнів не ставиться.

Однак, представник відповідачки висловила свої заперечення щодо належності та допустимості договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № як доказу, оскільки, він не містить підпису товариства, а тому, на її думку, не є чинним.

Надаючи оцінку вказаним доводам сторони відповідачки, суд враховує наступне.

Так, за правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем він вважається укладеним в письмовій формі.

З огляду на зазначені норми права Верховний Суд в своїх постановах дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

За приписами статті 11 зазначеного Закону електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми)про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до статті 12 вказаного Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Суд погоджується з доводами представника відповідачки стосовно того, що договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 29.02.2020 року не містить підпису уповноваженого представника ТОВ «ІНФІНАНС», між тим, вважає вказаний договір належним та допустимим доказом з огляду на те, що сторонами вказаного договору вчинено весь необхідний алгоритм дій для укладення договору, зокрема, ТОВ «Інфінанс» фактично виконало свої обов`язки за кредитним договором перед відповідачкою, надавши їй кредитні кошти у сумі 9000 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (том І а. с. 22).

Вказана кватанція стороною відповідачки не спростована та не піддана сумнівам. Більш того, відповідачка визнала факт перерахування банком кредитних коштів на її картку.

А тому, виходячи з положень ч. 2 ст. 1046 ЦК України, яка передбачає, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, суд вважає договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № таким що є укладеним його сторонами. Відтак, вказаний договір є належним доказом, який свідчить про перерахування коштів на банківську карту відповідачки.

18.10. 2021 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 18-10/21, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за Договорами позики, у тому числі за Договором позики № від 29.02.2020 року (том І а. с. 39-73).

09.03.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» укладено договір № 09-03/23 про відступлення прав вимоги, у тому числі, і щодо кредитного договору відповідачки (том І а. с. 186-208).

11.05.2023 року між ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» та ТОВ «ДЕБТ ФОРС» укладено договір № 11-05/23 про відступлення прав вимоги, за яким останнє отримало право вимоги за кредитним договором № (том І а. с. 209-242).

Представник відповідачки висловила свої заперечення стосовно вищевказаних договорів про відступлення права грошової вимоги за зобов`язаннями відповідачки, які викладені вище, однак, суд не може погодитися із вказаними доводами та вважає їх необгрунтованими з огляду на наступне.

Виходячи з положень з ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

У даній справі договори факторингу у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювалися, вимоги про визнання їх недійсними не заявлялися.

З урахуванням принципу тлумачення favor contractus (тлумачення договору на користь дійсності) сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності.

За такого, відсутність у матеріалах справи доказів здійснення факторами оплати за відступлені права вимоги, неповідомлення боржника про зміну кредитора, наявність розбіжностей у додатках до договорів факторингу та інші сумніви представника відповідачки не можуть свідчити про недоведеність фактів відступлення права грошової вимоги за укладеним договорами про відступлення права грошової вимоги за зобов`язаннями відповідачки.

Тому суд не надає оцінку вказаним договорам факторингу та вважає позивача новим кредитором у даному зобов`язанні у контексті ст.ст. 512, 514 ЦК України, що наділений правом вимоги до відповідачки у даній справі.

З письмових матеріалів справи слідує та не заперечується самою відповідачкою, що остання своїх зобов`язань по поверненню кредитних коштів жодному з кредиторів належним чином не виконувала.

З розрахунку заборгованості за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 29.02.2020 року, який сформовано у вигляді таблиці і містить відомості про основну суму боргу, нараховані проценти та суми погашення на дату відступлення права грошової вимоги, тобто станом на 18.10.2021 року, слідує, що у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за вищевказаним договором у відповідачки утворилась заборгованість у розмірі 136442,50 грн., з яких: 9000 грн. - заборгованість за кредитом (за тілом кредиту); 127442,50 грн. - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками згідно договору кредиту (том І а. с. 30). Вказана сума заборгованості заявлена позивачем як така, що підлягає стягненню у рахунок погашення заборгованості.

Між тим, в іншому розрахунку заборгованості за зобов`язаннями відповідачки, доданим до матеріалів позовної заяви, який сформовано у вигляді таблиці і містить відомості про нараховані та сплачені відповідачкою тіло кредиту, проценти, інші нарахування за кожен день окремо протягом періоду, за яким нарахована заборгованість, заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги вказана в сумі 128992,50 грн. (том І а. с. 23-29).

Відповідачкою заявлена заборгованість визнається частково у вигляді тіла кредиту у розмірі 9000 грн. та заборгованості за процентами у межах строку кредитування у розмірі 4725 грн. (9000 грн.х1,75%=157,50 грн.х30 днів). Також представником відповідачки наголошується на частковому погашенні відповідачкою заборгованості у розмірі 1550 грн. 29.09.2020 року та 02.10.2020 року.

Так, за змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За такого, суд приходить до висновку, що оскільки сума основного боргу у розмірі 9000 грн. відповідачкою не сплачувалася та визнається нею, то відповідно позовні вимоги про стягнення тіла кредиту є обґрунтованими, а вищевказана сума тіла кредиту підлягає стягненню.

Вирішуючи питання про стягнення процентів, суд виходить з наступного.

З положень п. 1.6 договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 29.02.2020 року слідує, що максимальний строк кредиту (кількість календарних днів користування кредитом (траншем) складає 30 календарних днів, максимальна відсоткова ставка, нараховується за один календарний день на суму фактичного залишку заборгованості) у розмірі 1,75%.

Проценти за користування кредитними коштами відповідачці нараховано за період з 20.08.2020 року по 18.10.2021 року включно у розмірі 127442,50 грн., який вказано в розрахунку заборгованості та заявлено до стягнення з відповідачки (том І а. с. 30), в тому числі у межах строку кредитування, визначеного умовами договору, тобто з 20.08.2020 року по 19.09.2020 року у розмірі 4725 грн.(том І а. с. 23-29).

Між тим, нарахування відсотків після закінчення строку дії договору чинним законодавством не передбачено.

При цьому судом враховується правовий висновок, зроблений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий правовий висновок було підтверджено і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16.

Вимог про застосування до відповідачки заходів відповідальності за порушення грошового зобов`язання, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, тобто на рівні 3 % річних, позивачем не ставиться.

Отже, враховуючи узгоджений сторонами строк кредитування 30 днів, позовні вимоги про стягнення з відповідачки процентів за користування кредитними коштами, нарахованих за період поза межами погодженого сторонами строку кредитування, є безпідставними.

З огляду на викладене, суд вважає обгрунотованою та такою, що підтверджена належними доказами суму заборгованості за процентами у розмірі 4725 грн. (том І а. с. 23-29).

Крім того, з проаналізованого вище розрахунку заборгованості за договором прослідковується, що 29.09.2020 року та 02.10.2020 року відповідачкою внесено у рахунок погашення заборгованості за взятими на себе зобов`язаннями 1550 грн. (том І а. с. 23-29). Вказана сума зарахована банком у рахунок погашення заборгованості за процентами, які нараховані поза межами, визначеного сторонами у договорі, строку кредитування. Оскільки, суд прийшов до переконання, що нарахування відповідачці процентів за договором поза межами строку кредитування є неправомірним, то і вказана сума не може бути зарахована у рахунок погашення таких процентів. А тому, суд вважає за необхідне виключити суму у розмірі 1550 грн. із заборгованості за процентами у межах строку кредитування. Відтак до стягнення підлягають 3175 грн. (4725 грн.-1550 грн.) у рахунок нарахованих відповідачці процентів у межах строку кредитування, визначеного договором.

Визначаючи суми відшкодування судових витрат на користь кожної із сторін, суд враховує доводи та заперечення кожного, та вважає, що у відповідності до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню 221 грн. 38 коп. у рахунок відшкодування сплаченого судового збору та 1784 грн. в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволеної частини позовних вимог, а з позивача на користь відповідачки підлягають стягненню 12751 грн. 20 коп. у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь акціонерного товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС» (, 02121, м. Київ, Харківське шосе, будинок 201/203, літера 2А, офіс 602) заборгованість за договором надання позики, у тому числі і на умовах надання фінансового кредиту № від 29.02.2020 року у сумі 12175 (дванадцять тисяч сто сімдесят п`ять) грн.

Стягнути з ОСОБА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь акціонерного товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС» (ЄДРПОУ 43577608, 02121, м. Київ, Харківське шосе, будинок 201/203, літера 2А, офіс 602) 221 (двісті двадцять одна) грн. 38 коп. у рахунок відшкодування сплаченого судового збору та 1784 (тисячу сімсот вісімдесят чотири) грн. в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з акціонерного товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС» (ЄДРПОУ 43577608, 02121, м. Київ, Харківське шосе, будинок 201/203, літера 2А, офіс 602) на користь ОСОБА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , НОМЕР_2 (дванадцять тисяч сімсот п`ятдесят одну) грн. 20 коп. у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Єланецький районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення буде виготовлено 06.06.2024 року.

Суддя Н.В.Чернякова