Номер провадження: 22-ц/813/5896/24
Головуючий у першій інстанції Бескровний Я.В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2024 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 947/34761/23

Номер провадження: 22-ц/813/5896/24

Одеській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Губара Д.В.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди внаслідок ДТП, за апеляційною скаргою адвоката Топунової Анни Миколаївни, діючої від імені ОСОБА_2 , на рішення Київського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Бескровного Я.В. о 12 годині 17 хвилині 02 травня 2024 року,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 : 1) матеріальну шкоду (різницю між вартістю відновлювального ремонту автомобіля та страховою виплатою) у розмірі 167 844,48 грн.; 2) моральну шкоду в розмірі 40 000 грн.. Також позивачка просить стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору та витрати понесені на отримання експертного висновку у розмірі 4 000 грн..

ОСОБА_1 обґрунтовує позовні вимоги тим, що 31.05.2023 року о 10 годині 10 хв. в м.Одесі по проспекту Небесної Сотні ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Фольксваген, д.н.з. НОМЕР_1 , у порушення у правил Дорожнього руху скоїв зіткнення з автомобілем Мазда, номерний знак НОМЕР_2 , який в результаті ДТП отримав механічні пошкодження.

Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 21.06.2023 року у справі №509/3366/23 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

На момент вчинення вищезазначеної ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Volkswagen LT35, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_2 була застрахована у ТзДВ «СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 212036187.

Позивачка звернулася до ТзДВ «СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, передбаченому ст. 35 Закону України "Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Розмір страхового відшкодування за розрахунками ТзДВ СК "АЛЬФА-ГАРАНТ" склав - 145 000,00 грн.

Оскільки сума страхового відшкодування, отриманого від ТзДВ СК "АЛЬФА-ГАРАНТ", виявилась об?єктивно недостатньою для проведення відновлювального ремонту транспортного засобу, позивачка ініціювала проведення незалежного експертного авто-товарознавчого дослідження з визначенням суми матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу Mazda CX5, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок ДТП, що сталася 31.05.2023 за участі транспортного засобу Volkswagen LT35, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , та транспортного засобу Mazda CX5, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

За результатами незалежного експертного автотоварознавчого дослідження судовим експертом Крутих Є.О. був складений висновок №103-23 експертного транспортно-товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу Mazda CX5, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 . Відповідно до Висновку №103-23, вартість відновлювального ремонту пошкодженого в результаті ДТП, яка сталась 31.05.2023, транспортного засобу Mazda CX5, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить - 312 844,48 грн, а вартість матеріального збитку, що визначається як сума вартості відновлювальних ремонтно-відновлювальних робіт, матеріалів, запасних частин з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, складає - 247 325,77 грн.

Водночас, за результатами даної дорожньо-транспортної пригоди позивачці було завдано моральної шкоди, відшкодування якої вона оцінює у розмірі - 4 000,00 грн, яка полягає в тому, що вона зазнала моральних страждань, які пов`язані із ушкодженням її власності (Т. 1, а. с. 2 11).

Позиція сторін в суді першої інстанції

ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву просить у її задоволенні відмовити. Вказує на те, що висновок експерта №103-23, яким встановлено вартість матеріальної шкоди, не містить відомостей про те, що висновок підготовлений для подання до суду. Підходи застосовані оцінювачем у звіті про визначення вартості збитку, завданого власнику КТЗ, грубо суперечать положенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 року №142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за №1074/8395.

Складаючи висновок №103-23 від 13.06.2023 року про визначення вартості збитку, завданого власнику КТЗ, оцінювачем не досліджувався вторинний ринок КТЗ на визначений момент часу, у конкретному регіоні чи місцевості, не проводився аналіз цін продажу та поточних цін пропозиції до продажу та не враховано особливості кон`юнктури ринку регіону.

Позивачкою не було надано доказів того, що їй було завдано моральну шкоду, не надано належних та допустимих доказів заподіяння такої шкоди і не обгрунтована розмір її відшкодування (Т. 1, а. с. 86 93).

Короткий зміст рішення суду, мотивування його висновків

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 02.05.2024 року задоволено частково вищевказані позовні вимоги ОСОБА_3 ..

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у якості відшкодування матеріальної шкоди 152 844,48 грн., у якості відшкодування моральної шкоди 4 000 грн. та судові витрати у сумі 5 568,42 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що оскільки сума страхового відшкодування є недостатньою для повного відшкодування заподіяної шкоди внаслідок ДТП, то з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки підлягає стягненню різниця між вартістю відновлювального ремонту (312 844,48) та лімітом страхової відповідальності (160 000 грн.), що становить 171 844,48 грн.

Оскільки між страховою компанією та позивачкою була укладена угода, то підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_2 15 000 грн. (160 000 145 000) суд першої інстанції не вбачав.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачці було заподіяно моральну шкоду, яка виразилась в негативних емоціях та стресі, моральних та психічних переживаннях, пов`язаних з пошкодженням майна, вишукуванням додаткового часу і додаткових зусиль для відшкодування завданої шкоди (Т. 1, а. с. 144 145).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Топунова А.М., діюча від імені ОСОБА_2 , просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 02.05.2024 року. Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному з`ясуванні обставин справи, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги здебільшого збігаються з доводами, викладеними у відзиві на позовну заяву.

Крім того, представник апелянта вказує на те, що судом першої інстанції було безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про призначення у справі авто-товарознавчої експертизи.

Задовольняючи вимоги про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з вказаних позивачем обставин, які не підтвердженні жодними доказами.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06.06.2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Топунової Анни Миколаївни, діючої від імені ОСОБА_2 , на рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 травня 2024 року (Т. 1, а. с. 169 169 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.06.2024 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено розгляд справи в приміщенні Одеського апеляційного суду (Т. 1, а. с. 174).

У судовому засіданні адвокат Топунова А.М., діюча від імені ОСОБА_2 , підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила в її задоволенні відмовити.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Топунової Анни Миколаївни, діючої від імені ОСОБА_2 , підлягає частковому задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Постановою судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 21.06.2023 року у адміністративній справі №509/3366/23 встановлено, що 31.05.2023 року о 10 годині 10 хв. в м. Одесі по проспекту Небесної Сотні 101 ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Volkswagen LT35, номерний знак НОМЕР_1 , у порушення п.10.1 Правил Дорожнього руху, здійснив розворот та скоїв зіткнення з автомобілем Mazda CX5, номерний знак НОМЕР_2 (а. с. 14).

Згідно висновку експерта №103-23 від 13.06.2023, вартість матеріального збитку власнику а/м Mazda CX5, номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок ДТП 31.05.2023р. становить 247 325,77 грн., а вартість відновлювального ремонту 312844,48 грн. (а. с. 22 36).

Вартість проведення експертизи була сплачена позивачкою у сумі 4 000 грн. (а. с. 21).

Цивільна відповідальність відповідача була застрахована ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» поліс №212036187, ліміт страхової відповідальності за завдану матеріальну шкоду становить 160 000 грн.

Між ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» та позивачкою 10.07.2023 укладено Угоду про розмір страхового відшкодування, за умовами якої страховик та потерпіла особа досягли угоди, що розмір страхового відшкодування внаслідок ДТП 31.05.2023 становить 145 000 грн., і що ця сума є остаточною, які страховою компанією були перераховані позивачці (а. с. 20, 108).

По справі виникли правовідносини щодо відшкодування шкоди.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо задоволення позовних вимог, однак дійшов помилкового висновку щодо розміру відшкодування матеріальної шкоди.

Мотиви часткового прийняття аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у частині другій статті 16 ЦК України.

У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань).

Звертаючись до суду з вказаним позовом, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 різницю між вартістю відновлювального ремонту автомобіля та страховою виплатою у розмірі - 167 844,48 грн.

На підтвердження вартості завданих збитків позивачкою було надано висновок експерта №103-23 від 13.06.2023 року, відповідно до якого вартість матеріального збитку власнику а/м Mazda CX5, номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок ДТП 31.05.2023р. становить 247 325,77 грн., а вартість відновлювального ремонту 312 844,48 грн. (а. с. 22 36).

Колегія відхиляє посилання апелянта на те, що наданий позивачкою висновок експерта не може бути належним та допустимим доказом на підтвердження визначення вартості пошкодження транспортного засобу.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України ).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).

Положення статей 76, 102 113 ЦПК України визначають висновки експертів як один із засобів встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої, шостої статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

За вказаних обставин вказані доводи є неспроможними, оскільки не надано іншого висновку судового експерта.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що у висновку експертного авто-товарознавчого дослідження щодо визначення вартості матеріальних збитків від 13.06.2023 року № 103-23 не зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно з абзацом чотирнадцятим пункту 4.14 розділу ІV Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня1998 року № 53/5 (далі Інструкція № 53/5), у вступній частині висновку експерта зазначаються: попередження (обізнаність) експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за статтею 384 Кримінального кодексу України або за відмову від надання висновку за статтею 385 Кримінального кодексу України.

З 15 грудня 2017 року набрали чинності зміни до ЦПК України, зокрема, в частині викладення статті 106 цього Кодексу у редакції, яка визначає можливість складання експертного висновку за зверненням учасника справи.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідач не надав апеляційному суду належних, допустимих доказів (іншого висновку експерта тощо) у спростування доказів позивача, будь-яких клопотань, у тому числі про призначення експертизи в апеляційному суді не заявив.

Згідно із частинами другою, пятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно з пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003р.№ 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада2003р. за № 1074/8395 із змінами (далі Методика) - вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Пунктом 2.4. Методики зазначено, що вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ.

Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Отже, за змістом указаних положень законодавства вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості-це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості:1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.

У висновку про оцінку КТЗ може міститись інформація про причину фізичного зносу, який виникає в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту, а також про те, чи внаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду нараховано величину втрати товарної вартості (пункт 8.6 Методики), чи збігається величина втрати товарного вигляду з величиною втрати товарної вартості, що має значення для вирішення справи про відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою товарного вигляду (товарної вартості), і підлягає встановленню судом. У цьому випадку підлягають з`ясуванню також питання про необхідність фарбування окремих складників КТЗ у разі їх заміни та про те, чи погіршує зовнішній вигляд КТЗ така заміна (підпункт «е» пункту 8.6.2 Методики).

Згідно з роз`ясненнями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 р. № 6, при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку із заподіянням шкоди майну. Постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, проте має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Підставою проведення оцінки майна є, зокрема, договір між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки, який укладається в письмовій формі та може бути двостороннім або багатостороннім (за змістом частини першої статті 10 і частини першої статті 11 Закону № 2658-III).

Методика застосовується з метою, зокрема, визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ (пункт 1.4 Методики).

Пунктом 1.6 Методики визначено, що фізичний знос КТЗ (його складників) - утрата вартості КТЗ (його складників), яка зумовлена частковою або повною втратою первісних технічних та технологічних якостей КТЗ (його складників) порівняно з вартістю нового подібного КТЗ (його складників); відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника (ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин.

Вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості) (пункт 2.4 Методики).

Пунктом 3.9 Методики передбачено, що фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану КТЗ унаслідок експлуатаційного зносу його складників. Фізичний знос ураховується як втрата вартості КТЗ, що виникає в процесі його експлуатації. Фізичний знос може розраховуватись у вигляді коефіцієнта фізичного зносу складників залежно від технічного стану КТЗ, який відображає взаємозв`язок умов експлуатації і технічного стану КТЗ з вартістю його складників.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Положення цивільного законодавства свідчить про зобов`язання учасників цивільних правовідносин діяти в межах закону, не порушуючи права інших осіб у спосіб передбачений законом, добросовісно здійснюючи свої права та обов`язки.

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню.

Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20).

Слід також зазначити, що відповідно до статті 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Відтак зазначена норма визначає, що саме законом встановлюється випадки, коли право особи припиняється внаслідок його нездійснення.

Зміст суб`єктивного цивільного права становлять такі юридичні правомочності, як реалізація особою права на дії; можливість вимагати певної поведінки від інших; можливість захисту порушеного права в юрисдикційному порядку (зокрема, у досудовому та судовому порядку).

Під здійсненням цивільного права слід розуміти реалізацію тих можливостей, які становлять зміст суб`єктивного цивільного права. Здійснення цивільного права відбувається шляхом вчинення фактичних та юридичних дій, що свідчить по свободу поведінки учасників цивільних правовідносин при реалізації своїх прав та обов`язків на власний розсуд.

Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених зазначеним Законом випадках Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі МТСБУ)) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за вказаним Законом не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Разом з тим принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі 147/66/17 (провадження № 14-95цс20).

Судом встановлено, що на час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» поліс №212036187, ліміт страхової відповідальності за завдану матеріальну шкоду становить 160 000 грн.

Між ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» та позивачкою 10.07.2023 укладено Угоду про розмір страхового відшкодування, за умовами якої страховик та потерпіла особа досягли угоди, що розмір страхового відшкодування внаслідок ДТП 31.05.2023 становить 145 000 грн., і що ця сума є остаточною, які страховою компанією були перераховані позивачці (а. с. 20, 108).

На підставі вказаного, вірними є висновки суду першої інстанції, що частка відповідальності відповідача становить різницю між фактичним розміром шкоди і лімітом страхового відшкодування.

Однак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції невірно визначився з розміром збитку, який підлягає до стягнення, оскільки судом за основу було взято вартість відновлювального ремонту станом на дату оцінки у розмірі - 312 844,48 грн., без урахування коефіцієнта фізичного зносу та втрати товарної вартості.

Відповідно до наявного в матеріалах справи висновка експерта, вартість матеріального збитку з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складових КТЗ та величини ВТВ складає - 247 325,77 грн.

Тому з урахуванням виплаченої суми страхового відшкодування, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки різниця між вартістю матеріального збитку (247 325,77 грн.) та лімітом страхової відповідальності (160 000 грн.), що становить - 87 325,77 грн.

Щодо відшкодування моральної шкоди, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду № 5 (v0005700-01), від 25.05.2001р., відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Так, позивач зазначає, що неправомірними діями відповідача було заподіяно моральних страждань, яка полягає у душевних стражданнях, яких остання зазнала у зв`язку з пошкодженням її майна.

Поняття моральної (немайнової) шкоди та порядок її відшкодування визначаються статтею 23 Цивільного кодексу України.

Згідно вказаної норми, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

В п.6.4 методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди», надісланих листом Міністерства юстиції, від 13.05.2004 №35-13/797 (в редакції від 20.09.2013), вказано, що будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов відповідальності за заподіяну шкоду (загальні умови), а саме наявність моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; неправомірні рішення, дії чи бездіяльність заподіювача шкоди; причинний зв`язок між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; вина заподіювача шкоди. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ст. ст. 12, 81 ЦПК України. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України (п.3, 9) № 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Колегія суддів погоджується, що внаслідок ДТП позивачці було завдано моральної шкоди, яка виражається в душевних стражданнях у зв`язку із пошкодженням майна. Тому, виходячи з засад розумності, виваженості і справедливості з урахуванням обставин справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відшкодування моральної шкоди на користь позивачки у розмірі 4 000 грн.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної адвоката Топунової Анни Миколаївни, діючої від імені ОСОБА_2 , є частково доведеними, а тому вона підлягає частковому задоволенню.

Доводи апеляційної ПрАТ «Українська транспортно страхова компанія», є доведеними, а тому вона підлягає задоволенню.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Згідно із ч. 4 ст. 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Оскільки висновки суду першої інстанції в частині вирішення питання щодо розміру відшкодування матеріальної шкоди зроблені при невідповідності його висновків обставинам справи, неправильному застосовувані норм матеріального права, що призвело до неправильного визначення розміру завданої майнової шкоди, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення розміру майнової шкоди та стягненні судового збору за вищевказаного обґрунтування.

В решті рішення необхідно залишити без змін.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 2 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи.

За проведення експертного транспортно-товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу позивачкою було сплачено 4 000 грн. (а. с. 21).

З урахуванням того, що рішення Київського районного суду міста Одеси від 02.05.2024 року підлягає зміні в частині визначення розміру матеріального збитку, то у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, підлягає зміні розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 визначила ціну позову в розмірі 171 844,48 грн., та сплатила судовий збір у розмірі 1 718,45 грн..

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково, а саме - в частині стягнення матеріального збитку в розмірі 87 325,77 грн. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 4 000 грн., то судові витрати підлягають розподілу лише в частині задоволених вимог.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою відповідачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 578,50 грн.

На підставі ст. ст. 133, 141 ЦПК України підлягає стягненню: 1) з відповідача на користь ОСОБА_1 документально підтверджений сплачений останньою судовий збір, пропорційно розміру задоволеним позовним вимогам (53,14% від 171 844,48 грн.) у розмірі - 913,17 грн. (1718,44 грн. х 53,14%); 2) з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 документально підтверджений сплачений останнім судовий збір у загальній сумі, пропорційно розміру відмовленим у задоволенні позовним вимогам (46,86%), тобто 1 208,28 грн. = 2 578,50 грн. х 46,86%.

Виходячи з положень ч. 10 ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у загальній сумі 295,11 грн..

Дата ухвалення постанови, порядок та строк касаційного оскарження

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Топунової Анни Миколаївни, діючої від імені ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 травня 2024 року в частині визначення матеріальної шкоди та розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_6 ) у якості відшкодування матеріальної шкоди 87 325 (вісімдесят сім тисяч триста двадцять п`ять) грн. 77 коп.

Здійснити розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_6 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі - 295 (двісті дев`яносто п`ять) грн. 11 коп. та витрати, понесені на отримання експертного висновку у розмірі 4 000 ( чотири тисячі) грн. 00 коп.

В решті рішення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 02 жовтня 2024 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе