головуючий у суді І інстанції Бабко В.В.
провадження № 22-ц/824/7417/2023
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 листопада 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ? адвоката Тараненко Ярослава Юрійовича на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 11 грудня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Перша Київська державна нотаріальна контора, про стягнення боргу за договором позики зі спадкоємця, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , у якому він просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь борг у розмірі 5 900 доларів США та судові витрати.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 09 листопада 2013 року передав у борг ОСОБА_3 та його дружині ОСОБА_4 кошти у розмірі 8 000 доларів США, у строк до 01 вересня 2023 року, що підтверджується розпискою. ОСОБА_3 поступово повертав борг та станом на момент подачі позову загальний розмір заборгованості становить 5 900 доларів США. Позивачу стало відомо, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Після його смерті Першою Київською державною нотаріальною конторою відкрита спадкова справа. 01 грудня 2020 року позивач направив на адресу нотаріальної контори претензію, у якій просив повідомити усіх відомих спадкоємців померлого про заявлену кредиторську вимогу. Листом від 18 грудня 2020 року нотаріальна контора повідомила, що із заявою про прийняття спадщини звернулась рідна сестра померлого - ОСОБА_1 та їй видано свідоцтво про право на 1/2 частини у спадщині, а саме на 19/200 часток квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а також, що її, як спадкоємця, повідомлено про надходження претензії кредитора. 10 січня 2023 року ОСОБА_2 направляв ОСОБА_1 претензію, однак претензія зі сторони відповідача залишилась без реагування.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 11 грудня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг у розмірі 5 900 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 573 грн 64 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 , кредитором спадкодавця пред`явлено вимогу до спадкоємця боржника у строк, визначений статтями 1281, 1282 ЦК України, а розмір успадкованого майна не є меншим від розміру заборгованості за вказаним договором (розпискою), тому суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Тараненко Я.Ю. подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Деснянського районного суду міста Києва від 11 грудня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що під час розгляду справи судом першої інстанції представником відповідача було заявлено клопотання про проведення експертизи, у якому поставлено наступні питання:

1. Чи виконаний підпис померлим ОСОБА_3 в оригіналі боргової розписки від 09 листопада 2013 року особисто громадянином ОСОБА_3 та чи виконано підпис померлої ОСОБА_5 в оригіналі боргової розписки від 09 листопада 2013 року особисто громадянкою ОСОБА_4 .?

2. Чи відповідає давність виконання боргової розписки від 09 листопада 2013 р., вказаній на ньому даті, а саме: 09 листопада 2013 року?

3. Чи написаний текст боргової розписки від 09 листопада 2013 року особисто ОСОБА_2 .?

До цього клопотання були долучені оригінали документів за підписом померлих ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 09 березня 2023 року у справі призначено посмертну судово-почеркознавчу експертизу, на розгляд якої поставлено одне питання «Чи відповідає давність виконання боргової розписки від 09 листопада 2013 року, вказаній на ньому даті, а саме: 09 листопада 2013 року?»

Інші питання на експертизу не виносилися у зв`язку з тим, що суд першої інстанції відмовив у їх задоволенні через відсутність необхідних оригіналів письмових документів.

Відповідач вважає, що судом першої інстанції порушено права відповідача на справедливий розгляд справи, оскільки відповідач бажав заявити клопотання про проведення почеркознавчої експертизи і судом за його клопотанням було витребувано оригінали документів, проте не дочекавшись відповіді від усіх запитуваних компаній, у відсутність відповідача ухвалив рішення про перехід до розгляду справи по суті.

Зазначає, що суд першої інстанції позбавив відповідача можливості провести експертизу, яка є ключовим доказом при ухваленні рішення у справі, оскільки у суду першої інстанції були всі підстави вважати, що підпис у розписці належав іншій особі, а не померлим ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

Вказує, що суд першої інстанції не встановив та не перевірив дійсної вартості спадкового майна, а послався на припущення та орієнтовну вартість, вказану позивачем.

Судом не встановлено, як само позивачем були надані кошти та як само позичальники здійснювали повернення коштів. Також судом не взято до уваги той факт, що позивачу станом на 09 листопада 2013 року було лише 23 роки, а сума розписки є значною, більш того акт опитування від 01 липня 2022 року, який міститься в матеріалах справи має сумнівний характер, який не може бути взятий за основу через те, що має удаваний характер та містить суперечливі моменти. Позивач особисто на надав пояснення суду та не довів факту передачі коштів.

Висновок суду про беззаперечність отримання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 коштів є недоведеним фактом. Позивач належними та допустимими доказами не довів факту передачі коштів, а підпис одного чи двох членів подружжя на розписці не підтверджує факту отримання в боргу, як на те посилається позивач у своїх поясненнях.

Отже, розписка від 09 листопада 2013 року не підтверджує укладення між сторонами договору позики, оскільки не підтверджує факт отримання саме ОСОБА_3 у борг грошової суми від позивача.

Також, позивачем не доведено, що текст цієї розписки було доведено до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та вони розуміли зміст та умови розписки.

Від представника ОСОБА_2 - адвоката Ковальова В.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він просив залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив обґрунтовано тим, що позивач вважає необґрунтованими доводи відповідача про те, що суд першої інстанції, порушуючи норми процесуального права, не надав їй можливості спростувати розписку, оскільки судом надавалося протягом двох років розгляду справи можливість відповідачу сформувати свою позицію, а також судом задоволено усі її клопотання.

У відповідача протягом 2 років було достатньо часу для відстоювання своєї позиції в суді.

Саме відповідач не надав доказів того, що визначена вартість спадкового майна не відповідає дійсності, оскільки саме він посилається на цю обставину. До того ж, у позовній заяві позивач зазначав, що доступ до приміщення він не має, а лише відповідач, як спадкоємець і власник.

Вказує, що позичальники отримувати кошти разом у готівковій формі і так само готівкою повертали.

Норми цивільного законодавства не забороняють повнолітній особі надавати у позику грошові кошти. Те, що позичальнику було 23 роки - не підстава визнавати позику недійсною.

За змістом частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Судом установлено та з матеріалів справи вбачається, що 09 листопада 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 отримали від ОСОБА_2 у позику 8 000 доларів США, та зобов`язалися повернути позику не пізніше 01 вересня 2023 року, що підтверджується розпискою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 8 т. 1)

01 грудня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до Першої Київської державної нотаріальної контори з письмовою претензією, у якій просив повідомити всіх відомих спадкоємців померлого ОСОБА_3 про заявлену кредиторську вимогу (а.с. 9 т. 1).

Листом Першої Київської державної нотаріальної контори від 18 грудня 2020 року №9221/02-14 повідомлено ОСОБА_2 , що його претензія від 01 грудня 2020 року долучена до спадкової справи № 1245/2020 після майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

У листі зазначено, що із заявою про прийняття спадщини звернулась рідна сестра померлого - ОСОБА_1 . Відповідно до пункту 3 статті 1268 ЦК України дружина спадкодавця ОСОБА_4 прийняла спадщину, але у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 не оформила своїх спадкових прав. Свідоцтво про право на спадщину від 16 грудня 2020 року за № 6-994 на 1/2 частини у спадщині, а саме: на 19/200 часток квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , видано рідній сестрі спадкодавця ОСОБА_1 . Спадкоємця повідомлено про надходження претензії кредитора (а.с. 10 т. 1).

Відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 26 лютого 2021 року № 246173254, 19/200 частини квартири АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про прав на спадщину за законом серія та номер: 6-994, виданого Першою Київською державною нотаріальною конторою 16 грудня 2020 року (а.с. 12 т. 1).

10 лютого 2021 року ОСОБА_2 направив ОСОБА_1 письмову претензію, у якій просив в добровільному порядку задовольнити кредиторські вимоги на суму 5 900 доларів США (а.с. 11 т. 1).

ОСОБА_2 у своєму позові посилається на те, що заборгованість за договором позики боржниками частково погашена та станом на час звернення з указаним позовом загальний розмір заборгованості становить 5 900 доларів США.

Доказів погашення указаної заборгованості або сплати на її погашення грошової суми в іншому розмірі, ніж про це зазначає позивач, матеріали справ не містять.

Згідно з частиною 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина 2 статті 1047 ЦК України).

Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

У статті 540 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Тлумачення статей 540 ЦК України дає підстави для висновку, що при існуванні множинності осіб у зобов`язанні виникають часткові зобов`язання. Тому стягувач у частковому зобов`язанні має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати свій обов`язок у рівній частці.

Оскільки на підставі розписки від 09 листопада 2013 року виникло зобов`язання із множинністю осіб, то таке зобов`язання є частковим і кожний із боржників: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повинен був виконати обов`язок у рівній частці, тобто (з урахуванням розміру заявлених позовних вимог) по 2 950 доларів США кожен (5 900 доларів США / 2).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а відповідач ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частини у спадщині ОСОБА_3 , а саме: на 19/200 часток квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується листом Першої Київської державної нотаріальної контори та Інформацією з Державного реєстру речових прав (а.с. 10, 12 т. 1).

Відповідачем указані обставини щодо спадкування нею після смерті ОСОБА_3 не заперечуються.

Перша Київська державна нотаріальна контора, яка є третьою особою у цій справі, також не заперечувала указані обставини та надіслала на адресу суду першої інстанції заяву про розгляд справи без участі представника третьої особи (а.с. 190 т. 1).

Згідно з частиною 1 статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється з смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконано іншою особою.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Відповідно до статті 1282 ЦК України (у редакції на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 ) спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Виникнення у спадкоємців у разі прийняття спадщини обов`язку сплатити заборгованість боржника узгоджується зі змістом статті 1218 ЦК України, яка визначає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідач ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину на частину спадкового майна після смерті ОСОБА_3 16 грудня 2020 року, а ОСОБА_2 направлено ОСОБА_1 письмову претензію 10 лютого 2021 року, що підтверджується фіскальним чеком Укрпошти та не заперечується відповідачем, а отже ОСОБА_2 (кредитором) дотримано законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємця боржника ОСОБА_3 .

Таким чином правовідносини, що виникли між ОСОБА_2 та боржником ОСОБА_3 (який помер), після його смерті трансформувалися у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцем боржника - ОСОБА_1 і вирішуються у порядку статті 1282 ЦК України.

Відповідач ОСОБА_1 , спадкоємець боржника ОСОБА_3 , як новий боржник у зобов`язанні має право висунути проти вимоги кредитора всі заперечення, що ґрунтуються на відносинах між кредитором і первісним боржником (стаття 522 ЦК України).

У своїй апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що підписи у розписці не були виконані померлими ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , а суд першої інстанції позбавив відповідача можливості провести у межах цієї справи експертизу.

З матеріалів справи вбачається, що 22 лютого 2023 року представником відповідача заявлено клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, у якому просив поставити на вирішення експерта такі питання:

1. Чи виконаний підпис померлим ОСОБА_3 в оригіналі боргової розписки від 09 листопада 2013 року особисто громадянином ОСОБА_3 та чи виконано підпис померлої ОСОБА_5 в оригіналі боргової розписки від 09 листопада 2013 року особисто громадянкою ОСОБА_4 .?

2. Чи відповідає давність виконання боргової розписки від 09 листопада 2013 р., вказаній на ньому даті, а саме: 09 листопада 2013 року?

3. Чи написаний текст боргової розписки від 09 листопада 2013 року особисто ОСОБА_2 .?

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 09 березня 2023 року у справі призначено посмертну судово-почеркознавчу експертизу, на розгляд якої поставлено одне питання: «Чи відповідає давність виконання боргової розписки від 09 листопада 2013 року, вказаній на ньому даті, а саме: 09 листопада 2013 року?».

Відповідачем указана ухвала суду першої інстанції взагалі не оскаржувалася, в тому числі і в частині кола питань, які необхідно було поставити на вирішення експерта.

06 вересня 2023 року представником відповідача заявлялося клопотання про витребування оригіналів документів, які містять підписи ОСОБА_3 , у якому він посилався на те, що відповідач бажає заявити клопотання про призначення почеркознавчої експертизи (а.с. 200-202 т. 1).

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 14 вересня 2023 року задоволено клопотання представника відповідача - адвоката Титаренка Я.Ю. та витребувано оригінали документів.

Указана ухвала частково була виконана.

У судове засідання, призначене на 08 листопада 2023 року представник відповідача не з`явився, надіслав до суду першої інстанції клопотання про відкладення розгляду справи, у якому посилався на зайнятість в іншому судовому засіданні (а.с. 3 т. 2).

У наступне судове засідання, призначене на 11 грудня 2023 року, представником відповідача подано до суду лише письмову промову у судових дебатах.

Відповідно до частин 1, 2 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 4 статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції, сприяючи учасникам судового процесу в реалізації ними прав, задовольнив клопотання представника відповідача та постановив ухвалу про витребування оригіналів документів, яка була частково виконана, однак відповідачем або його представником не повторно не заявлялося клопотання про призначення судом почеркознавчої експертизи з питаннями щодо того чи був виконаний померлим ОСОБА_3 підпис у розписці.

Клопотання про призначення судом почеркознавчої експертизи з питаннями щодо того чи був виконаний померлим ОСОБА_3 підпис у розписці в суді апеляційної інстанції також не заявлялося.

Апеляційний суд зауважує, що статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Відповідачем не спростовано презумпцію правомірності договору позики, укладеного 09 листопада 2013 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 у формі розписки, оскільки рішення суду, що набрало законної сили, про визнання недійсним вказаного договору позики, - відсутнє в матеріалах справи.

Щодо доводів апеляційної скарги про недоведеність позивачем факту передачі коштів, апеляційний суд відхиляє вказані доводи з огляду на таке.

Відповідно до статті 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

З матеріалів справи вбачається, що 12 липня 2022 року ОСОБА_1 подана зустрічна позовна заява до ОСОБА_2 про визнання недійсною боргової розписки у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 не брав у борг вказані грошові кошти (а.с. 104-109 т. 1) і протокольною ухвалою від 15 серпня 2022 року (а.с. 117 т. 1) така була прийнята до спільного розгляду з первісним позовом, однак 21 червня 2023 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Титаренко Я.Ю. подано заяву про залишення зустрічної позовної заяви без розгляду (а.с. 175 т. 1) та ухвалою суду першої інстанції від 26 червня 2023 року зустрічну позовну заяву залишено без розгляду.

Отже, апеляційний суд враховуючи, що відповідачем на підставі статті 1051 ЦК України договір позики не оспорений, вважає, що письмова форма договору позики, укладеного у формі розписки, її зміст та реальний характер є самостійним доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальникам, оскільки у розписці у стверджувальній формі зазначено про факт отримання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 від позичальника грошових коштів.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не встановив та не перевірив дійсної вартості спадкового майна, а послався на припущення та орієнтовну вартість, вказану позивачем.

У постанові Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі №615/473/20 зазначено, що ураховуючи предмет спору у зазначеній справі, до обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного статтею 1282 ЦК України, звернення з вимогою до спадкоємців боржника, а до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна. Таким чином, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна».

З матеріалів справи вбачається, що відповідач під час розгляду справи судом першої інстанції не погоджувалася із розміром вартості успадкованого нею майна, однак відповідач не надала доказів, які б свідчили про іншу вартість майна, а також не заявила клопотання про призначення експертизи для визначення такої вартості, що з урахуванням її незгоди з вартістю, яка зазначена позивачем, є її процесуальним обов`язком.

Також, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що станом на час укладення договору позики 09 листопада 2013 року позивачу було лише 23 роки, оскільки він мав необхідний об`єм цивільної дієздатності для укладення такого договору.

Апеляційний суд враховує, що застосування спеціальних способів захисту, які визначені законодавцем для захисту окремих категорій цивільних прав, не виключає можливості також застосовувати загальні способи захисту цивільних прав та інтересів.

Застосування правила статті 1282 ЦК України щодо звернення стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі, не обмежує кредитора у виборі застосованого способу задоволення своїх вимог до боржника та не виключає можливості застосування альтернативного способу захисту, зокрема про стягнення заборгованості за договором позики.

Задовольняючи позов про стягнення боргу позичальника з його спадкоємців, суд відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України має визначити розмір боргу, який відповідає частці спадкоємця у спадщині, та вказати, що стягнення здійснюється в межах вартості майна, одержаного у спадщину (подібні висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17, від 11 жовтня 2023 року у справі № 523/2357/20 (провадження № 14-11цс22)).

Суд першої інстанції встановивши, що

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 отримали в борг у ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 8 000 доларів США, що підтверджується розпискою від 09 листопада 2013 року, які за життя повернули частково (у розмірі 2 100 доларів США),

ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частини у спадщині ОСОБА_3 , а

позивач звернувся з претензією кредитора в порядку статті 1281 ЦК України, тобто в обумовлений вказаною статтею строк,

дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості.

Однак, суд першої інстанції залишив поза увагою, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повинні були виконати обов`язок у рівній частці (по 2 950 доларів США кожен), відповідач успадкувала 1/2 частини у спадщині ОСОБА_3 , а отже до стягнення з неї підлягає 1 475 доларів США (8 000-2 100=5 900/2=2 950 х 1/2), але не більше ніж вартість успадкованого відповідачем майна.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає обставинам справи й підлягає зміні у частині розміру заборгованості, які підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, а саме: з 5900 на 1 475 доларів США.

А також, з врахуванням правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 904/5726/19 щодо того, що обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає обставинам справи й підлягає зміні в частині зазначення, що стягнення здійснюється в межах вартості майна, одержаного у спадщину, як це встановлено статтею 1282 ЦК України (у редакції на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 ).

Відповідно до положень статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Щодо судових витрат.

Відповідно до частини 1 та пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов задоволено частково (враховуючи розмір задоволених позовних вимог 25 %), а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 393 грн 41 коп. (25 % х 1 573 грн 64 коп. : 100% = 393 грн 41 коп.).

З позивача на користь відповідача підлягає до стягнення судовий збір за подання апеляційної скарги пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено - у розмірі 1 770 грн 34 коп. (75 % х 2 360 грн 46 коп. : 100% = 1 770 грн 34 коп.).

Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи викладене, з позивача на користь відповідача підлягає до стягнення різниця судових витрат у розмірі 1 376 грн 93 коп.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ? адвоката Тараненко Ярослава Юрійовича задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 11 грудня 2023 року змінити, виклавши його резолютивну частину у такій редакції:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики (розписки) від 09 листопада 2013 року у розмірі 1 475 доларів США у межах вартості успадкованого майна після смерті ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 376 грн 93 коп.

Інформація про стягувача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_3 .

Інформація про боржника: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська