Номер провадження: 22-ц/813/2705/24
Справа № 947/9146/22
Головуючий у першій інстанції Коваленко О.Б.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Громіка Р.Д., Дришлюка А.І.,

переглянув у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 серпня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

14 травня 2022 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення коштів.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач ОСОБА_3 з 2010 року по 2018 рік перебував у шлюбі з ОСОБА_1 (у шлюбі мала прізвище ОСОБА_5 ).

24 січня 2018 року шлюб між сторонами було розірвано рішенням Київського районного суду м. Одеси (справа №520/11958/17).

02 жовтня 2008 року, до укладення шлюбу, позивачем було придбано автомобіль VOLKSWAGEN POLO, червоного кольору, 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 .

16 грудня 2017 року ОСОБА_3 видав нотаріальну довіреність реєстр. №12078, своїй дружині ОСОБА_1 , якою відповідачка була уповноважена бути його представником в органах ДАІ та всіх інших установах, підприємствах і організаціях, пов`язаних із вчиненням правочинів щодо користування, експлуатації та продажу належного позивачу автомобіля VOLKSWAGEN POLO.

На той час ОСОБА_3 здійснив це з метою поліпшення пересування дружини по місту у зв`язку із доглядом за малолітніми дітьми.

07 травня 2019 року позивач просив відповідачку ОСОБА_1 повернути транспортний засіб внаслідок численних конфліктів.

08 травня 2019 року ОСОБА_3 звернувся до приватного нотаріуса ОМНО Омарової В.С. та за своєю заявою скасував довіреність від 16.12.2017, реєстр. №12078, якою відповідачка була уповноважена бути його представником в органах ДАІ та всіх інших установах, підприємствах і організаціях, пов`язаних з вчиненням правочинів щодо користування, експлуатації та продажу належного позивачу автомобіля VOLKSWAGEN POLO, червоного кольору, 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 .

У той самий день ОСОБА_3 повідомив відповідачку, що довіреність скасовано та вимагав повернення автомобіля.

Однак, згодом позивач дізнався про те, що 08 травня 2019 року спірний транспортний засіб було перереєстровано на нового власника ОСОБА_4 , яка є матір`ю відповідачки.

Незабаром 21 травня 2019 року ОСОБА_4 перепродала автомобіль VOLKSWAGEN POLO, червоного кольору, 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , іншій особі.

Позивач вважає, що відповідачка у змові зі своєю матір`ю незаконно вчинили правочин щодо належного йому майна, тому вимагає стягнути з відповідачки ОСОБА_1 , грошові кошти в розмірі 119 900 грн, отримані від його реалізації.

У відзиві на позовну заяву, відповідачка ОСОБА_1 заперечувала проти задоволення позовних вимог, зазначила, що між нею та ОСОБА_3 наразі тривають ще й інші майнові і немайнові спори.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14 серпня 2023 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 62 000 грн, отриманих від реалізації транспортного засобу VOLKSWAGEN POLO, червоного кольору, 2004 року виготовлення, номерний знак НОМЕР_1 , судовий збір в розмірі 620 грн, та судові витрати в розмірі 992,40 грн.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 звернулась до суду із апеляційною скаргою у якій просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 серпня 2023 року та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Вказані особливості встановлюються у ст. 369 ЦПК України, а саме відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З урахуванням вищевикладеного та положень ч. 1 ст. 274, ч. 1 ст. 368, 369 ЦПК України, розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, та відзиві на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, можуть бути: договори та інші правочини; інші юридичні факти. Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту (ст. ст. 11, 15 ЦК України).

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним та згідно п. 2 ч. 1 ст. 3, та ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_3 просив стягнути з відповідачки ОСОБА_1 кошти отримані останньою від відчуження нею належного позивачу транспортного засобу за договором купівлі-продажу, укладеним від його імені ОСОБА_1 , яка діяла на підставі довіреності.

Також у позовній заяві позивач посилалась на положення статей 1004 - 1006 ЦК України, зокрема на обов`язок повіреного негайно передати довірителю все одержане у зв`язку з виконанням довіреності.

За змістом положень ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Сутність та правова природа загально цивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України.

Так, згідно статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

За договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії.

Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя (стаття 1000 ЦК України).

Відповідно до положень статей 1003, 1004 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення.

Згідно статті 1006 ЦК України повірений зобов`язаний: повідомляти довірителю на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3 на праві власності належав автомобіль VOLKSWAGEN POLO, червоного кольору, 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 . Дата реєстрації 02 жовтня 2008 року (а.с. 24).

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був зареєстрований 18 червня 2010 року Першим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №312, та розірваний на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 січня 2018 року (цивільна справа №520/11958/17) (а.с. 12-13).

16 грудня 2017 року ОСОБА_3 була видана нотаріальна довіреність ОСОБА_6 , реєстр. №12078, якою відповідачка була уповноважена бути представником позивача в органах ДАІ та всіх інших установах, підприємствах і організаціях, пов`язаних з вчиненням правочинів щодо користування, експлуатації та продажу належного позивачу автомобіля VOLKSWAGEN POLO (а.с. 11).

08 травня 2019 року за заявою позивача ОСОБА_3 , приватним нотаріусом ОМНО Омаровою В.С. скасовано довіреність від 16.12.2017, реєстр. №12078, якою відповідачка була уповноважена бути його представником в органах ДАІ та всіх інших установах, підприємствах і організаціях, пов`язаних з вчиненням правочинів щодо користування, експлуатації та продажу належного позивачу автомобіля VOLKSWAGEN POLO, червоного кольору, 2004 року виготовлення, номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 10).

Припинення дії довіреності від 16.12.2017, реєстр. №12078, приватним нотаріусом ОМНО Омаровою В.С., зареєстровано в Єдиному реєстрі довіреностей 08 травня 2019 року о 09:13:25 год (а.с. 8).

Відповідно до інформації наданої Територіальним сервісним центром 5152 Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області, автомобіль VOLKSWAGEN POLO, червоного кольору, 2004 року виготовлення, номерний знак НОМЕР_1 , 08 травня 2019 року був зареєстрований за ОСОБА_4 , згідно договору купівлі-продажу №5152/2019/1452556 (продавець ОСОБА_3 , в імені якого діє ОСОБА_7 ), та видано свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 . Вартість придбання відповідно ДКП складає 62 000 грн.

Також повідомлено, що 21 травня 2019 року, автомобіль VOLKSWAGEN POLO, червоного кольору, 2004 року виготовлення був зареєстрований за ОСОБА_8 , на підставі договору купівлі-продажу, вартість продажу складає 80 000 грн (а.с. 21-23, 97).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та стягнення на його користь з відповідачки ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 62 000 грн, які остання отримала за договором від 08.05.2019 купівлі-продажу автомобіля VOLKSWAGEN POLO, червоного кольору, 2004 року виготовлення, номерний знак НОМЕР_1 , належного позивачу.

Отримання відповідачкою коштів за укладеним правочином обумовило виникнення в неї обов`язку передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. Однак, ОСОБА_6 обов`язку щодо повернення належних позивачу коштів не виконала, що остання не заперечувала у відзиві на позовну заяву, а тому безпідставно отримані нею кошти підлягають поверненню власнику майна.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 стверджує, що спірний автомобіль VOLKSWAGEN POLO, червоного кольору, 2004 року виготовлення, номерний знак НОМЕР_1 , був куплений в 2008 році саме нею, та за її власні кошти, однак, так як ОСОБА_3 вона довіряла та планувала з ним сім`ю, автомобіль був зареєстрований за позивачем ОСОБА_3 .. Однак апеляційний суд не може прийняти до уваги такі твердження відповідачки, оскільки на їх підтвердження не надано жодного доказу, а тому такі твердження є припущеннями.

Колегія суддів зазначає, що за змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 та 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та стягнення на його користь з відповідачки ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 62 000 грн, які остання отримала за договором від 08.05.2019 купівлі-продажу спірного автомобіля, який належав позивачу. Суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне та справедливе рішення.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, фактично зводяться до незгоди із мотивами судового рішення, крім того спростовуються матеріалами справи.

Верховний Суд у постанові від 24 жовтня 2019 року у справі №904/3315/18 наголошував на тому, що: «Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Так, принцип добросовісності це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб.

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них».

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 381384, 389 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено: 06 листопада 2024 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

А.І. Дришлюк