Справа № 358/1145/21 Провадження № 2/358/176/24
05 листопада 2024 року м. Богуслав
Богуславський районний суд Київ ської області в складі:
головуючого судді Тітова М.Б.
секретаря судового засідання Зеленько О.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Богуслав, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування фактичних витрат в порядку регресу,-
В С Т А Н О В И В:
23 вересня 2021 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на її (позивачки) користь 30 930, 01 грн. фактичних витрат в порядку регресу та судові витрати по справі в розмірі 908 гривень 00 коп.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 02.10.2019 між ОСОБА_2 та ПАТ «Державний ощадний банк України» (надалі-Банк) укладено кредитний договір №1271_0638 (надалі - «Кредитний договір»). Відповідно до умов Кредитного договору Банк надав Відповідачеві кредит у сумі 50 000,00 грн., зі щомісячною сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 17.99% річних, з кінцевим строком повернення до 01.10.2022, а позичальник ( ОСОБА_2 ) зобов`язана належним чином використати та повернути в передбачені Кредитним договором строк кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі.
Відповідно до договору добровільного страхування кредитів № 18.215040.1601-0286 від 01.12.2018 (надалі - «Договір страхування»), укладеного між AT «Ощадбанк» та ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.», останнє прийняло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку, передбаченого умовами Договору страхування, виплатити AT «Ощадбанк» страхове відшкодування. Страховим випадком за Договором страхування є факт первинного (першого у часі) виникнення збитків у страхувальника AT «Ощадбанк» внаслідок невиконання/часткового невиконання позичальниками понад 60 календарних днів своїх зобов`язань з повернення суми кредиту (або його частини) та/або сплати процентів за користування кредитом в строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором, з будь-яких причин.
З 09.01.2020 ОСОБА_2 не виконувала свої зобов`язання за Кредитним договором, внаслідок чого в неї виникла заборгованість: по тілу кредиту - в сумі 38 697, 32 грн., проценти за користування кредитом - в сумі 2 332,69 грн., всього - 41 030,01 грн.
Між ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» (Первісний кредитор) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Новий кредитор) укладено договір № 01-05 про відступлення права вимоги (цесії) від 20.05.2021, згідно якого Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 набула права вимоги Первісного кредитора за укладеними договорами добровільного страхування кредитів в тому числі і за кредитним договором ОСОБА_2 .
Посилаючись на положення ст.ст. 11, 22, 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» позивачка просить задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою судді Кіхтенка С.О. від 23.03.2022 року, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.54).
Згідно розпорядження керівника апарату Богуславського районного суду Київської області № 123 від 25.06.2024 «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи», відповідно до пункту 2.3.50. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, Засад використання автоматизованої системи документообігу Богуславського районного суду Київської області та рішення зборів суддів Богуславського районного суду Київської області від 19.06.2024 № 9, у зв`язку із припиненням трудових відносин судді ОСОБА_4 (звільнення судді Богуславського районного суду Київської області Кіхтенка Сергія Олександровича на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України), здійснено повторний автоматизований розподіл даної справи.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.06.2024, автоматизованою системою документообігу дану справу розподілено судді Тітову М.Б.
24 вересня 2024 ухвалою судді Тітова М.Б. прийнято до свого провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування фактичних витрат в порядку регресу та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 05 листопада 2024 року.
Представник позивачки адвокат Бартосевич Б.В. подав до суду заяву в якій просить позовні вимоги задовольнити, справу розглядати без його участі та участі позивача, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідачка ОСОБА_2 в судові засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення з відміткою відповідачки про отримання.
Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Згідно ч. 3 ст. 131 ЦПК України у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Згідно зі ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.
Виписки по рахунку відповідача (а. с. 11-20) свідчать про те, що позичальник належним чином не виконувала умови договору щодо сплати платежів у розмірі та порядку, передбаченому договором, що призвело до виникнення заборгованості.
01 грудня 2018 року між ТзДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» та ПАТ «Державний ощадний банк України» укладено договір добровільного страхування кредитів №18.215040.1601-0286 (а. с. 21-25), відповідно до умов якого страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі, а страховик приймає на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку, передбаченого умовами цього договору, виплатити страхувальнику (в особі установ страхувальника) страхове відшкодування на умовах цього договору (п. п. 2.2 договору).
Згідно з п. 4.1 договору добровільного страхування кредитів № 18.215040.1601-0286 страховим випадком за цим договором є факт первинного (першого у часі, за винятком випадку, передбаченого абз. 3 цього пункту) виникнення збитків у страхувальника (в особі установ страхувальника) внаслідок невиконання/часткового невиконання позичальником понад 60 календарних днів своїх зобов`язань з повернення суми кредиту (або його частини) та/або сплати процентів за користування кредитом в строки та на умовах, що передбачені кредитним договором, з будь-яких причин, за винятком тих, що передбачені розділом 9 цього договору. Страховий випадок за цим договором настає на 61 день після дати, встановленої кредитним договором як дата повернення суми кредиту (або його частини) та/або сплати процентів за користування кредитом (абз. 1 п. 4.1 цього договору).
Докази виконання відповідачем претензії в матеріалах справи відсутні.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Нормами до ст. ст. 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або Законом.
Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно із ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Відповідно до п. 16 ч. 4 ст. 6 цього Закону України «Про страхування» видами добровільного страхування можуть бути, зокрема, страхування кредитів (у тому числі відповідальності позичальника за непогашення кредиту).
Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.
Відповідно до ст. 27 цього Закону до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Аналогічні приписи передбачені ст. 993 ЦК України.
Спірні правовідносини врегульовані положеннями ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України.
Вищевказані норми законодавчо закріплюють перехід до страховика, який виплатив страхове відшкодування, права вимоги страхувальника, яке він має до особи, відповідальної за збитки.
Таким чином, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування ТзДВ «Ю.Ес.Ай.», у межах фактичних витрат, які були виплачені страхувальнику ПАТ «Державний ощадний банк України» за страховий випадок, пов`язаний з невиконанням відповідачкою ОСОБА_2 умов кредитного договору, перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.
Під час переходу права вимоги нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникло, а відбулася заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Такий перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією.
Суд зазначає, що позивачка помилково ототожнила поняття «суброгація» і «регрес», внаслідок чого просить в позовній заяві стягнути відшкодування в порядку регресу, хоча зазначає норми законодавста, які регулюють відносини суброгації.
Під час розгляду справи не потрібно ототожнювати правовідносини регресу, регулювання яких здійснюється ст. 1191 ЦК України та ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з правовідносинами суброгації, які регулюються ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування».
Суброгація (від лат. "subrogare" - заміщення, обрання взамін) є одним із видів уступки права, який полягає в тому, що до нового кредитора, який реально виконав зобов`язання у вигляді сплати грошей, переходить право вимагати відповідного відшкодування від особи, відповідальної за завдану шкоду.
Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Страховик виступає замість потерпілого.
Водночас регресом (з лат. "regressus" - зворотній рух) є право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. При регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи. Це виходить із змісту ст. 559 та ст. 1191 ЦК України, згідно яких зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Зважаючи на зміст наведених норм ЦК України, право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні (при суброгації у страхових відносинах). При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою (пункти 44-46 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 910/2603/17).
Відповідно до положень ст. ст. 512, 513 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Таким чином суд, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що всі обставини, на які посилається позивачка, як на підставу для задоволення позову, підтверджені належними доказами, дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення коштів підлягають задоволенню.
В частині стягнення з відповідача на користь позивачки судового збору в якості розподілу судових витрат, суд виходить з такого.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Таким чином, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 грн. 00 коп.
Щодо витрат на правову допомогу у розмірі 7 800,00 грн., про стягнення яких заявлено представником позивача, суд зазначає наступне.
Згідно з статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Як вбачається з матеріалів справи, 20 травня 2021 року між адвокатом Бартосевичем Б.В. та ОСОБА_1 укладено договір про надання професійної правової допомоги, відповідно до умов якого адвокат надає правову допомогу з усіх питань щодо провадження господарської діяльності клієнта. У акті-розрахунку судових витрат з надання професійної правової допомоги від 24.01.2022 № 55/01-Б деталізовано вартість наданих послуг (відносно боржника ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на загальну суму 7800,00 грн. Згідно з платіжним дорученням №503 від 02.02.2022 ФОП ОСОБА_1 сплатила адвокату Бартосевичу Богдану Васильовичу 7800,00 грн., плата згідно акту приймання-передачі послуг професійної правової допомоги № 39/01-Б від 18.01.2022.
Відповідачем не ставилося питання щодо розміру витрат на правову допомогу, не заперечувався такий розмір як надмірний, а тому суд бере до уваги документально підтверджені витрати позивача на правову допомогу, та вважає за необхідне їх стягнути з відповідача.
Керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 18, 141, 258-259, 265, 268, 280-283, 354 ЦПК України, ст.ст. 11, 22, 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», суд -
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку він може подати протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви - якщо така заява буде подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Київської області безпосередньо або згідно п.15.5 перехідних положень ЦПК через суд першої інстанції, який ухвалив рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Головуючий: суддя М. Б. Тітов