П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2024 року м. Київ

Справа №761/175554/24

Провадження: № 22-ц/824/16194/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Нежури В. А., Соколової В. В.

секретар Сакалош Б. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Ковальчук Вікторії Леонідівни в інтересах ОСОБА_1

на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 29 липня 2024 року, постановлену під головуванням судді Сіромашенко Н. В.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

у с т а н о в и в:

Короткий зміст обставин справи

У травні 2024 року до суду звернулась ОСОБА_2 (далі по тексту - ОСОБА_2 , позивач) з вищевказаним позовом, в якому просила визнати транспортний засіб MAZDA модель СХ-5, державний номерний знак НОМЕР_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя, залишивши його в власності ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , відповідач) та в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з відповідача грошову компенсацію вартості частки ОСОБА_2 у праві спільної сумісної власності в розмірі 473050 грн.

Разом із позовною заявою, ОСОБА_2 подала заяву про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на транспортний засіб MAZDAмодель СХ-5, державний номерний знак НОМЕР_1 , мотивуючи її тим, що існує ризик, що відповідач буде намагатись відчужити автомобіль без її згоди, а в разі продажу не передасть їй частину коштів.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29 липня 2024 року заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Подолян Ю. О. про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на транспортний засіб марки MAZDA, модель CX-5, державний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 , рік випуску 2019, об`єм двигуна 2488 см3.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що невжиття такого заходу забезпечення позову як арешт майна може призвести до подальшого відчуження спірного майна будь-яким способом, не забороненим законом, що у разі задоволення позову призведе до нових спорів між особами, за якими буде зареєстровано право власності на спірний об`єкт рухомого майна, та позивачем, а також можливим порушенням їх прав як законних набувачів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі адвокат Ковальчук В. Л. в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого судового рішення, просила ухвалу суду скасувати та ухвалити постанову про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що накладення арешту на автомобіль є неспівмірним із заявленими позовними вимогами, оскільки позивач просить залишити спірний транспортний засіб у власності відповідача та просить стягнути грошову компенсацію половини вартості майна. Вважає, що постановляючи оскаржувану ухвалу судом не з`ясовано реальну загрозу ускладнення або неможливість виконання можливого судового рішення суду, а позивачем належно не мотивовано заяву про забезпечення позову, не надано жодного обґрунтування необхідності забезпечувати позов шляхом накладення арешту на майно.

Рух справи у суді апеляційної інстанції

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 29 серпня 2024 року, визначено колегію суддів для розгляду даної справи у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) - Невідома Т. О., судді Нежура В. А., Соколова В. В.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 10 вересня 2024 року відкрито апеляційне провадження та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзив у встановлений законом строк не надходив.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Ковальчук В. Л., які приймала участь в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу підтримали з викладених у ній підстав.

Інші учасники у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Позиція суду апеляційної інстанції

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Згідно п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України позов може забезпечуватися накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Як убачається із матеріалів справи, при подачі позову ОСОБА_2 просила суд визнати транспортний засіб MAZDAмодель СХ-5, державний номерний знак НОМЕР_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя, залишивши його у власності ОСОБА_1 та в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з відповідача грошову компенсацію вартості частки ОСОБА_2 у праві спільної сумісної власності в розмірі 473050 грн

Тобто, вказаний вище автомобіль є предметом спору і позивач просить стягнути на свою користь компенсацію вартості частки автомобіля.

Судом встановлено, що між сторонами існує спір з приводу поділу майна подружжя, а тому вжиття заходів забезпечення позову є необхідним для збереження такого майна.

Викладені у заяві про забезпечення позову обставини, ураховуючи положення статті 151 ЦПК України, є достатніми для обґрунтованого припущення позивачки, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Сам по собі факт звернення ОСОБА_2 до суду із вказаним позовом свідчить про наявність спору між сторонами, а тому накладення арешту на вказане вище рухоме майно, яке належить відповідачу, гарантуватиме реальне виконання майбутнього судового рішення у разі задоволення позову.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції надав належну правову оцінку доводам позивачки, на які вона посилається як на підставу для забезпечення позову, та урахував фактичні обставини справи, та, як наслідок, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви для забезпечення позову.

Суд зазначає, що відповідач, як власник вказаного автомобіля, при відсутності заборони чи арешту, також має право в будь-який момент відчужити належне йому майно, а тому невжиття вказаного заходу забезпечення позову може призвести до відчуження даного майна відповідачем та утруднення чи неможливості виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Окрім того, наявність арешту вказаного майна ніяким чином не обмежує відповідача у праві користування майном, обмеження стосується лише права відчуження спірного майна на час розгляду спору судом.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Судом першої інстанції повно і всебічно досліджено наявні у справі докази та дана їм належна правова оцінка, правильно встановлено обставини справи, внаслідок чого ухвалено законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 29 липня 2024 року підлягає залишенню без змін, а відтак апеляційна скарга адвоката Ковальчук В. Л. в інтересах ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Ковальчук Вікторії Леонідівни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 29 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 07 листопада 2024 року

Головуючий Т. О. Невідома

Судді В. А. Нежура

В. В. Соколова