ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 619/3051/17
Номер провадження 22-ц/818/274/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Березюк А.І.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника Дергачівського відділу ДВС у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Стадніченко Т. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 25 жовтня 2023 року в складі судді Жорняк О.М. у справі № 619/3051/17 (провадження 4-с/619/15/23) за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Державний виконавець Дергачівського відділу Державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Стадніченко Тетяна Олександрівна, боржник ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и в :

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії/бездіяльність органу примусового виконання, заінтересовані особи Державний виконавець Дергачівського відділу Державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Стадніченко Тетяна Олександрівна, боржник - ОСОБА_2 .

Скарга мотивована тим, що на час звернення до суду державний виконавець Стадніченко Т.О. 24 грудня 2021 року відновила виконавче провадження № 57416300 по ухвалі Дергачівського районного суду Харківської області від 25 листопада 2021 року № 619/3051/17, якою визнана неправомірною бездіяльність щодо не відновлення виконавчого провадження № 57416300 та зобов`язано державного виконавця Дергачівського відділу ДВС у Харківському районі Харківської області відновити зазначене виконавче провадження. У зазначеному виконавчому провадженні ОСОБА_1 є стягувачем, а ОСОБА_2 - боржником. З 25 лютого 2022 року божник переховує дитину у невідомому місці. Стягувач звернувся до Дергачівського відділу ДВС щодо проведення виконавчих дій. 13 квітня 2023 року виконавець видав вимогу для встановлення місця фактичного перебування та реєстрації боржника. Але так і не встановив адресу. Таким чином, вважає, що встановлена умисна бездіяльність державного виконавця з 25 лютого 2022 року по час звернення до суду, щодо встановлення місця фактичного перебування та фактичної реєстрації боржника. Жодних виконавчих дій по примусовому виконанню судового рішення передбаченого вимогами статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем не вчинялося в період з 25 лютого 2022 року по час звернення до суду. 19 травня 2023 року виконавець зробив виклик боржника, зобов`язавши останнього з`явитися до Дергачівського відділу ДВС. Боржник не з`явився, жодних заходів до боржника не було вжито. Відкладення проведення виконавчих дій: 18 липня 2023 року державний виконавець своєю постановою безпідставно відклав проведення виконавчих дій до 31 липня 2023 року. 03 серпня 2023 року державний виконавець повторною постановою безпідставно відклала проведення виконавчих дій до 16 серпня 2023 року. Обидві постанови державного виконавця були скасовані Дергачівським районним судом Харківської області. Зазначив, що інших дій у відновленому виконавчому провадженні з 16 серпня 2023 року державним виконавцем не вчинялося, навіть після скасування постанов про відкладення проведення виконавчих дій.

Посилаючись на вказане ОСОБА_1 просив:

- визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Стадніченко Т.О. у виконавчому провадженні № 57416300, яка полягає у не встановленні адреси перебування боржника з 25 лютого 2022 року по час звернення з цією скаргою;

- визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Стадніченко Т.О. у виконавчому провадженні № 57416300, яка полягає у не застосуванні обмежуючих заходів в період з 25 лютого 2022 року по час звернення цією заявою до боржника;

- визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Стадніченко Т.О. у виконавчому провадженні № 57416300, в період з 25 лютого 2022 року по час звернення з цією скаргою, яка полягає у не зверненні до суду з поданням про розшук дитини стягувача - малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Стадніченко Т.О. у виконавчому провадженні № 57416300 в період з 25 лютого 2022 року по час звернення цією скаргою, яка полягає у невиконанні всіх виконавчих дій, передбачених частинами 1-4 статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», з метою забезпечення боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, встановленому рішенням суду по справі № 619/3051/17 у частині способу участі стягувача у вихованні та спілкуванні з дитиною;

- зобов`язати державного виконавця встановити адресу перебування та фактичної реєстрації боржника у виконавчому провадженні № 57416300;

- зобов`язати державного виконавця звернутися до суду з поданням про розшук дитини стягувача - малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати державного виконавця звернутися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України до виконання зобов`язань за рішенням суду, а також інші дії щодо обмежень боржника відповідно статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»;

- зобов`язати державного виконавця залучити Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції для вжиття заходів щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення суду у справі № 619/3051/17 у частині про контакт дитини з батьком, а також у частині усунення перешкод.

26 вересня 2023 року Дергачівський відділ ДВС у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції подав відзив на скаргу в якому просив відмовити у задоволенні скарги в повному обсязі.

Відзив мотивовано тим, що починаючи з 24 лютого 2022 року РФ здійснює військову агресію проти України, у зв`язку з цим боржник ОСОБА_2 разом з сином ОСОБА_4 покинули територію України, про що свідчить повідомлення яке надійшло від боржника на електронну пошту відділу 24 квітня 2022 року. 17 липня 2023 року на електронну пошту відділу надійшла заява боржника, у якій вона зазначала, що у зв`язку зі збройною агресією РФ проти України, рятуючи сина ОСОБА_4 була змушена покинути територію України. Боржник повідомила, що на даний час разом з сином ОСОБА_4 перебуває у Німеччині (м. Бремен) у статусі біженців, про що надає відповідні документи (а саме посвідченнями на право проживання № 125808004, № НОМЕР_1 ), тому з`явитися на виклик державного виконавця та бути присутньою при проведенні виконавчих дій, які призначені на 20 липня 2023 року за адресою: АДРЕСА_1 , вона не в змозі. Додатково повідомили, що 21 липня 2023 року до відділу надійшла відповідь Управління консульського захисту Департаменту консульської служби, щодо «евакуації до Німеччини» ОСОБА_2 разом з сином ОСОБА_4 . Згідно цієї відповіді закордонні дипломатичні установи України не є розпорядниками інформації про виїзд громадян за кордон та їх перебування на території іноземних держав. Згідно з інформацією Генерального консульства України в Гамбурзі, 29 липня 2022 року ОСОБА_2 зверталась до установи із заявою щодо продовження строку дії паспорту громадянина України для виїзду за кордон, що свідчить про те, що ОСОБА_2 все таки перетинала кордон України та виїздила до Німеччини.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 25 жовтня 2023 року скаргу задоволено частково.

Зобов`язано державного виконавця Дергачівського відділу ДВС у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Стадніченко Т.О. залучити Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції для вжиття заходів щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення суду у справі № 619/3051/17 у частині про контакт дитини з батьком, а також у частині усунення перешкод.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що фактичне перебування боржника, згідно заяв які неодноразово надходили на адресу відділу від ОСОБА_2 , та посвідченнями на право проживання № НОМЕР_2 , № НОМЕР_1 які були надані боржником, ОСОБА_2 та дитина ОСОБА_3 перебувають на території Німеччини в м. Бремен. Підтвердження перебування ОСОБА_2 на території Німеччини, м. Бремен, є копія квитка на її ім`я, який було придбано нею 31 липня 2023 року з Бремена до Гамбурга і назад. У зв`язку з чим, суд першої інстанції прийшов до висновку, що під час примусового виконання вищезазначеного виконавчого документа, державний виконавець діяв у межах повноважень та у спосіб, що визначений Законом України «Про виконавче провадження». Разом з тим з урахуванням конфліктності яка існує між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та правових позицій які містяться в Постанові КЦС ВС від 08 березня 2023 року у справі №1309/9120/12, суд першої інстанції вважав доцільним задовольнити скаргу ОСОБА_1 в частині зобов`язання державного виконавця Дергачівського відділу ДВС у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Стадніченко Т.О. залучити Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції для вжиття заходів щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення суду у справі № 619/3051/17 у частині про контакт дитини з батьком, а також у частині усунення перешкод.

В інший частині скаргу залишено без задоволення.

30 жовтня 2023 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні скарги, та направити матеріали справи до суду першої інстанції для продовження розгляду скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було встановлено адреси фактичного перебування боржника та не встановлено чому у виконавчому провадженні не було встановлено адреси фактичного перебування боржника, що є порушенням обов`язків боржника у відновленому виконавчому провадженні та бездіяльністю державного виконавця щодо встановлення фактичної адреси боржника, згідно з вимог Закону України «Про виконавче провадження». Надані документи відповідачем свідчать лише що боржником та дитиною було отримано ВНЖ 10 червня 2022 року (більше року тому назад), а квиток не є підтверджуючим документом адреси фактичного перебування боржника. Більш того якщо цей квиток дійсний то боржник має можливість вільно пресуватися, що свідчить про умисне невиконання рішення суду з боку боржника та умисну бездіяльність державного виконавця у відновленому виконавчому провадженні № 57416300, щодо відсутності проведення виконавчих дій. Також ні судом ні державним виконавцем не встановлено фактичну адресу перебування малолітнього сина скаржника.

Інші учасники справи ухвалу суду першої інстанції не оскаржили, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, заявника ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, представника Дергачівського відділу ДВС у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_5 , яка проти апеляційної скарги заперечувала, просила ухвалу суду залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість ухвал суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Матеріали справи свідчать, що у Дергачівському відділі ДВС у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавчий лист № 619/3051/17 від 14 серпня 2018 року, виданий Дергачівським районним судом Харківської області про усунення перешкоди ОСОБА_1 та визначення йому днів для участі у вихованні та спілкуванні з його малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: кожного вівторка та четверга кожного тижня з 17 год.00 хв. до 19 год. 00 хв. без присутності матері; кожної суботи та неділі кожного другого та четвертого тижня місяця з 10 год. 00 хв. до 18 год.00 хв. без присутності матері (а.с. 5-10).

Відповідно до заяв ОСОБА_2 від 24 квітня 2022 року, від 17 липня 2023 року та від 01 серпня 2023 року вона разом з сином у зв`язку зі збройною агресією РФ проти України виїхала за межі України до Німеччини. Разом з заявами від 17 липня 2023 року та від 01 серпня 2023 року ОСОБА_2 надано копії посвідчення № НОМЕР_2 та № НОМЕР_1 на право проживання в Німеччині (а.с. 37, 39, 38, 29-38).

11 липня 2023 року державним виконавцем було направлено запит до Посольство України в Федеративній Республіці Німеччина, Генеральне консульство України у Гамбурзі, Генеральне консульство України у Мюнхені, Генеральне консульство України в Дюссельдорфі, Генерального консульства України у Франкфурті на Майні, чи дійсно боржник ОСОБА_2 булла евакуйована до Німеччини разом з дитиною ОСОБА_3 , 2015 року народження (а.с. 36).

Листом Міністерства закордонних справ від 11 липня 2023 року № 38364 проінформовано, що закордонні дипломатичні установи України не є розпорядниками інформації про виїзд громадян за кордон та їх перебування на території іноземних держав. Крім того, 29 липня 2022 року ОСОБА_2 зверталась до установи із заявою щодо продовження строку дії свого паспорту громадянина України для виїзду за кордон (а.с. 35).

13 липня 2023 року державним виконавцем була винесена постанова про визначення місця побачення стягувача з дитиною та направлена сторонам виконавчого провадження електронною поштою (а.с. 41,42).

13 липня 2023 року державним виконавцем була винесена постанова про проведення виконавчих дій на 20 липня 2023 року за адресою АДРЕСА_1 та направлена сторонам виконавчого провадження електронною поштою (а.с. 46, 46 зворот).

18 липня 2023 року державним виконавцем була винесена постанова про відкладення проведення виконавчих дій до 31 липня 2023 року (а.с. 44-45).

03 серпня 2023 року державним виконавцем була винесена постанова про відкладення проведення виконавчих дій до 16 серпня 2023 року (а.с. 43).

03 серпня 2023 року державним виконавцем на електронну адресу боржника направлено запит про надання підтверджуючих документів, що станом на теперішній час боржник разом з сином перебуває на території Німеччини, м. Бремен (а.с. 40).

За правилами статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Згідно частин 2, 3 статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (частина 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до пункту 8, 10,11 розділу IX Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5 державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником рішення про встановлення побачення з дитиною у час та у місці побачення стягувача з дитиною, визначені рішенням або державним виконавцем. У разі виконання боржником рішення виконавець складає акт, що підписується сторонами виконавчого провадження, та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону. Якщо після закінчення виконавчого провадження з виконання рішення про встановлення побачення з дитиною з підстави, передбаченої пунктом 9 статті 39 Закону, до державного виконавця надійшла заява про відновлення виконавчого провадження у зв`язку із перешкоджанням боржником побаченню стягувача з дитиною, державний виконавець виносить постанову про відновлення виконавчого провадження. Постанова про відновлення виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадженням та до суду, який видав виконавчий документ. Після пред`явлення виконавчого документа до виконання державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені статтею 64-1 Закону.

Згідно частин 1, 2, 5, 6 статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та у місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та у місці побачення, визначених державним виконавцем.

У разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею.

У своїх заявах боржник ОСОБА_2 повідомляє, що у зв`язку зі збройною агресією РФ проти України та систематичними жорстокими обстрілами м. Харкова та сусідніх населених пунктів, в тому числі смт. Мала Данилівка, враховуючи постійну загрозу ракетних ударів на усій території України, у зв`язку з реальною загрозою життю і здоров`ю дитини ОСОБА_3 , 2015 року народження, а також відсутністю належного матеріального, побутового забезпечення та неможливістю медичного обслуговування, дитина разом із нею, за рекомендацією батька - ОСОБА_1 , була евакуйована до Німеччини.

Боржник повідомляла, що на даний час разом з сином ОСОБА_4 вони перебувають у Німеччині (м. Бремен) у статусі біженців, про що надає відповідні документи (а саме посвідченнями на право проживання № 125808004, № НОМЕР_1 ), з огляду на що з`явитися на виклик державного виконавця та бути присутньою при проведенні виконавчих дій за адресою АДРЕСА_1 вона не в змозі.

ОСОБА_2 повідомляла, що не може наражати сина ОСОБА_4 на небезпеку, оскільки в Україні продовжено військовий стан, відбуваються воєнні дії, ворог продовжує завдавати ракетних ударів по всій території держави, тому готова надати ОСОБА_1 можливість для побачення з сином ОСОБА_4 на території Німеччини.

Державним виконавцем було направлено електронний запит до Державної прикордонної служби, щодо перетину боржником державного кордону. Згідно відповіді відсутні дані щодо перетину боржником державного кордону.

Суд зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 разом з сином перебуває за межами України, що підтверджується копією квитка на її ім`я, який було придбано нею 31 липня 2023 року з Бремена до Гамбурга і назад та посвідченнями на право проживання у Німеччині № НОМЕР_2 , № НОМЕР_1 (а.с. 33, 29-32).

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки судом правильно застосовано до правовідносин, що склалися між сторонами, норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, встановивши обставини справи, та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення скарги.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанцій норм Закону України «Про виконавче провадження» та процесуального законодавства, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381, 382, 383, 384, ЦПК України суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 25 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 11 червня 2024 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді І.В. Бурлака

В.Б. Яцина