РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2024 року

м. Рівне

Справа № 572/2145/21

Провадження № 22-ц/4815/967/24

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Боймиструк С.В.,

судді: Хилевич С.В., Шимків С.С.,

секретар судового засідання: Хлуд І.П.,

з участю : ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 29 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про виділ частки із майна, що перебуває у спільній частковій власності,

в с т а н о в и в:

В липні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4 , в якому просить виділити їй в натурі із спільної часткової власності в цілу частину нерухомого майна частку майна, яке складається з : 1-1 (1-7) - коридору площею 4,9 м2, 1-2 (1-8) - кладової площею 3,7 м2, 1-3 (1-6) житлової площею 14 м2, 1-4 (1-5) - житлової площею 11,2 м2, загальною площею 33,8 м2, житловою площею 25,2 м2, а також сходи та погріб, що складає 1/2 частину житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог в позовній заяві зазначено, що позивач ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08 серпня 2014 року набула право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , 1930 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до змісту позовної заяви - набуте позивачем право власності було зареєстровано нею належним чином в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що свідчить витяг з вказаного реєстру серії ЕЕК №211946 від 08 серпня 2014 року.

Крім цього, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08 серпня 2014 року позивач набула право власності на 1/2 частину земельної ділянки з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1000 га., кадастровий номер :01:019:0066, розташовану за цією ж адресою.

Право власності на іншу частину цього ж будинку та земельної ділянки набула ОСОБА_4 .

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 29 травня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій вказує на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апелянт зазначає, що будинок фактично складається з двох окремих володінь, а рішенням Сарненського районного суду від 08 червня 2017 року (із врахуванням ухвали суду від 28.05.2020 про виправлення описки у справі №572/1078/17) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , позивачці виділено земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,0200 га, розташовану по АДРЕСА_1 , яка має геометричні розміри по периметру (в метрах): 8,80-22,75-8,63-23,16 і площу 200 кв.м.

Цим же рішенням суду надано у користування позивачки житлову кімнату 1-5 площею 11.2 кв.м., житлову кімнату 1-6 площею 14.0 кв.м., коридор 1-7 площею 4,9 кв.м. і кладову площею 3,7 кв.м. житлового будинку АДРЕСА_1 та 1/2 частину сараю позначеному на технічному паспорті "Б", належного до будинку АДРЕСА_1 . Заїзд до даного будинку залишено у спільному користуванні.

З метою встановлення можливості поділу в натурі спірного будинковолодіння було отримано висновок щодо поділу будинковолодіння №1963 від 22.06.2021 року відповідно до нової технічної документації.

Згідно висновку запропоновано виділити позивачці у власність майно, яке складається: 1-1 - коридор площею 4,9 кв.м; 1-2 кладову площею 3,7 кв.м; 1-3 житлову площею 14,0 кв.м; 1-4 житлову площею 11,2 кв.м, всього загальною площею 33,8 м. кв, житловою площею 25,2 м. кв., а також Пг/Б - погріб, а3-вх.сходи, що в цілому згідно висновку складає 1/2 частину наближено до ідеальної частки житлового будинку розташованого АДРЕСА_1 .

Зазначає, що суд вказаних доказів не врахував, оскільки вже сформував свою думку щодо даного спору у рішенні від 07.03.2017 року у справі 572/1185/16, а тому підлягав самовідводу.

Просив скасувати рішення місцевого суду та задовольнити позовні вимоги.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41); від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49); від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50); від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54); від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38).

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Відтак належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Оскільки розгляд справи покладається на суд першої інстанції, а в апеляційному порядку здійснюється перевірка судового рішення, яким закінчено провадження в справі, під час апеляційного перегляду справи позивач не вправі змінювати позовні вимоги шляхом їх збільшення, апеляційний суд не може залучати до участі в справі іншого чи додаткового відповідача, зміни у складі учасників процесу можуть мати місце на відповідній стадії процесу лише у прямо передбачених цивільним процесуальним законом випадках, зокрема, при правонаступництві, за приписами ст. 23-24, 43, 49-51, 55 ч. 1, 367, 368 ч. 1 ЦПК України.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 тривалий час існує спір щодо користування успадкованим будинковолодінням.

З цим позовом ОСОБА_1 звернулась до суду 23 липня 2021 року.

21 жовтня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі.

21 грудня 2021 року представника відповідачки ОСОБА_4 подала клопотання про залучення до справи співвідповідача ОСОБА_7 .

В обґрунтування заявленого клопотання посилалась на те, що 07 серпня 2021 року ОСОБА_4 подарувала належну їй 1/2 частки у праві власності на житловий будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_7 .

Даний факт підтверджується договором дарування від 07.08.2021 року зареєстрований за №795 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №269509013 від 07.08.2021 року (а.с.55-57).

Судом першої інстанції питання щодо залучення ОСОБА_7 не розглядалось, а сторона позивача брала участь у справі, мала можливість ознайомитись з матеріалами справи та поставити перед судом питання щодо залучення належного відповідача.

Оскільки новий співвласник будинковолодіння у справу не залучався, а на стадії апеляційного перегляду справи суд позбавлений такої можливості, то колегія суддів приходить до висновку про неналежний суб`єктний склад, що є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 29 травня 2024 року скасувати.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про виділ частки із майна, що перебуває у спільній частковій власності відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: Боймиструк С.В.

Хилевич С.В.

Шимків С.С.