Справа № 372/735/24
Провадження № 2-951/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

15 жовтня 2024 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Потабенко Л.В.,

при секретарі Водолазській Т.Ю.,

розглянувши в приміщенні Обухівського районного суду Київської області у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на частки в праві спільної сумісної власності на житловий будинок,

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просив визнати за ним право на частку в праві спільної сумісної власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 152.6 кв.м., житлова площа 38.3 кв.м. та право на частки в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0092 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер :01:108:0049, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивач зазначив, що 26.12.1987 між ним та відповідачем у справі був укладений шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Григорівської сільської ради Обухівського району Київської області, актовий запис №36. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 02.12.2022 шлюб між сторонами розірвано. За час перебування у шлюбі з 26.12.1987 року по 05.07.2023 року сторонами за сумісні кошти було нажито певне майно, а саме побудовано житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 152.6 кв.м., житлова площа 38.3 кв.м. 18.02.2019 року за відповідачем було зареєстровано право власності на вказаний житловий будинок. Крім того зазначив, що зазначений житловий будинок знаходиться на земельній ділянці площею 0,0092 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер :01:108:0049, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за відповідачем. Обґрунтовуючи пред`явлені позовні вимоги, позивач посилається на вимоги ч.1 ст.68, ч. 1 ст. 69 СК України, згідно з якими, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. На думку позивача, невирішення питання щодо визнання права власності на частку в праві спільної сумісної власності на будинок та земельну ділянку порушує його права на володіння, користування та розпоряджання майном, що було придбано у період шлюбу та було зареєстровано за відповідачем, а тому він звертається до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Обухівського районного суду Київської області від 29.04.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

06.06.2024 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду.

Позивач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, подав до суду клопотання про проведення судового засідання у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомлено, заяв та клопотань від нього до суду не надходило, відзив до суду не подано.

У зв`язку з неявкою відповідача та не надання відзиву суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності сторін та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач перебували у шлюбі, зареєстрованому 16 грудня 1987 року виконавчим комітетом Григорівської сільської ради Обухівського району Київської області, актовий запис №36.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 02 грудня 2022 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 16 грудня 1987 року Виконавчим комітетом Григорівської сільської ради Обухівського району Київської області, актовий запис № 36, розірвано.

Постановою Київського апеляційного суду від 05.07.2023 року рішення Обухівського районного суду Київської області від 02 грудня 2022 року залишено без змін.

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 27.09.2023 року, право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 152,6 кв.м, житловою площею 38.3 кв.м, належить ОСОБА_2 з 18.02.2019 року.

Згідно Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 27.09.2023 року, за ОСОБА_2 на праві власності зареєстровано земельну ділянку площею 0,092 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер :01:108:0049, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на земельну ділянку було зареєстровано за ОСОБА_2 18.02.2019 року на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку виданого 22.09.2010 року, на підставі договору дарування №9394 від 17.12.2007 року.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України).

Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Також, суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що за час шлюбу з 16.12.1987 року по 02.12.2022 року подружжям був побудований житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 152,6 кв.м, житловою площею 38.3 кв.м. Право власності оформлено на відповідачку.

На підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку виданого 22.09.2010 року, на підставі договору дарування №9394 від 17.12.2007 року, право власності на земельну ділянку площею 0,092 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер :01:108:0049, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1

було зареєстровано за ОСОБА_2 18.02.2019 року.

Даний житловий будинок відповідно до ст. 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу. Оскільки добровільно сторони не домовилися про розмір часток, які мають бути визначені кожному з них, суд вважає, що частки позивача та відповідача є рівними, а тому розділяє житловий будинок на дві рівні частини відповідно.

Щодо вимог позивача поділити земельну ділянку площею 0,092 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер :01:108:0049, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , то в її задоволенні слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини,чоловіка є майно,набуте нею,ним за час шлюбу,але за кошти,які належали їй (йому )особисто; майно,набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно,набуте нею,ним за час шлюбу,але за кошти,які належали їй,йому особисто; житло,набуте нею,ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (частина перша статті 57 СК України).

Відповідно до частини 6 статті 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

У частині першій статті 62 СК України вказано, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном (постанова Верховного Суду від 31.01.2024 року у справі №570/1268/17).

Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості саме по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна.

Відповідно до положень частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка набула у власність спірну земельну ділянку на підставі договору дарування. Доказів істотного збільшення у своїй вартості земельної ділянки проведеної за рахунок спільної праці чи спільних коштів сторін під час шлюбу справа не містить, а тому в задоволенні цієї частини позовних вимог необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог , інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на частки в праві спільної сумісної власності на житловий будинок, задовольнити частково.

В порядку поділу майна між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 :

Визнати за ОСОБА_1 , право приватної власності на частину на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 152.6 кв.м., житлова площа 38.3 кв.м.

Визнати за ОСОБА_2 право приватної власності на частину на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 152.6 кв.м., житлова площа 38.3 кв.м.

В задоволенні решти вимог, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП суду не відомо, адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) витрати по платі судового збору в розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в розмірі 7 570,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Обухівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя Л.В. Потабенко