Дата документу 22.05.2024 Справа № 333/4713/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/4713/22 Головуючий у 1-й інстанції: Наумова І.Й.
Провадження № 22-ц/807/995/24 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Онищенка Е.А.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що з 19 липня 2003 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, сторони мають малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У серпні 2022 року відповідач подав позовну заяву про розірвання шлюбу.

Під час шлюбу на початку червня 2022 року сторонами було придбано у спільну сумісну власність автомобіль марки «Volkswagen Transporter ТВІ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який вони зареєстрували на ім`я відповідача, ОСОБА_1 . Даний автомобіль був придбаний за спільно нажиті кошти за ціною 292 549,00 грн., що на той час дорівнювало 10 000,00 доларів США.

Відповідач пішов з сім`ї, автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт на автомобіль) залишилися у його користуванні та володінні. На неодноразові звернення позивача добровільно повернути їй автомобіль або сплатити їй частину його вартості або хоча б надати копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорту на автомобіль) для подальшого поділу між ними, відповідач відмовляв, тому вона через свого представника звернулася з її адвокатським запитом до Головного сервісного центру МВС регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Запорізькій області з метою надання інформації про спірний транспортний засіб та отримання копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорту на автомобіль) для вирішення цього питання у судовому порядку.

На звернення адвоката, 08.09.2022 року позивачем була отримана відповідь, згідно з якою було відмовлено у наданні будь-якої інформації щодо спірного транспортного засобу.

З огляду на те, що спірний автомобіль зареєстрований на відповідача в період їх шлюбу та знаходиться у його володінні та користуванні, позивачка зазначала, що має право на грошову компенсацію за 1/2 частку в праві спільної сумісної власності на транспортний засіб, який придбаний ними за ціною 292 549 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_2 просила суд поділити набуте в шлюбі спільне майно подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а саме, автомобіль марки «Volkswagen Transporter TDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який зареєстрований за ОСОБА_1 . Виділити автомобіль марки «Volkswagen Transporter TDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , у власність ОСОБА_1 . Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за 1/2 частку в праві спільної сумісної власності на автомобіль марки «Volkswagen Transporter TDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в сумі 146 274,50 грн. Судові витрати покласти на відповідача.

У вересні 2023 року ОСОБА_2 надала суду уточнену позовну заяву, в якій зазначала, що в процесу розгляду справи була проведена судова автотоварознавча експертиза з метою визначення реальної вартості спірного автомобіля на момент його придбання відповідачем ОСОБА_1 , а саме на 19 липня 2022 року. Відповідно до Висновку експерта від 06.07.2023 року вартість спірного автомобіля складає 225 260,00 грн. З огляду на вищезазначене у позивача виникла необхідність уточнити (змінити) розмір позовних вимог. На підставі вищевказаного, позивачка просила суд:

- поділити набуте в шлюбі спільне майно подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а саме, автомобіль марки «Volkswagen Transporter TDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який зареєстрований за ОСОБА_1 ;

- виділити автомобіль марки «Volkswagen Transporter TDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , у власність ОСОБА_1 ;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за 1/2 частку в праві спільної сумісної власності на автомобіль марки «Volkswagen Transporter TDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в сумі 112 630,00 грн.

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на проведення судової автотоварознавчої експертизи у розмірі 4 779,60 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в порядку поділу майна подружжя грошову компенсацію вартості 1/2 (половини) частини транспортного засобу - автомобіля - «Volkswagen Transporter TDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_3 , номер двигуна НОМЕР_4 , у розмірі 112 630,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на проведення судової автотоварознавчої експертизи у розмірі 4 779,60 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.

В іншій частині заявлені вимоги залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Мотивуючи апеляційну скаргу зазначає, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі в період з 17.12.2022 року по 09.01.2023 року, який розірваний за рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07.12.2023 року. Сторони мають двох дітей: повнолітню доньку 2002 р.н. та неповнолітнього сина 2011 р.н. Відповідач звернувся до суду з позовом до позивачки про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з лютого 2022 року він як військовослужбовець виконує бойові завдання по захисту територіальної цілісності України, тому внаслідок постійної відсутності його вдома між подружжям виникали сварки та фактично сім`я розпалась. Судом встановлено, що на момент подачі позову про розірвання шлюбу сторони припинили шлюбні відносини.

18.11.2022 року відповідач уклав з ВП №1 ТОВ «ТОРАТО» договір комісії №7571/22007246, за умовами якого комітент ОСОБА_1 доручає ВП №1 ТОВ «ТОРАТО» за комісійну плату вчинити продаж вищевказаного транспортного засобу за ціною 6600,00 грн. 19.11.2023 року відповідач продає вищевказаний транспортний засіб, внаслідок чого змінюється реєстраційний номер цього транспортного засобу. Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків, відповідач отримав дохід у розмірі 6600,00 грн. від продажу рухомого майна. Станом на день продажу відповідачем вищевказаного транспортного засобу, його середня ринкова вартість становила 225 260,00 грн., що підтверджується висновком експертизи, який наявний у матеріалах справи.

Крім того, відчуження спірного автомобіля відбулося у період перебування сторін у шлюбі 19.11.2022 року. Власником авто є інша фізична особа, яка не залучена у справі третьою особою. Доказів, що відповідач здійснив відчуження спірного майна чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його матеріали справи не містять.

Судом першої інстанції у справі була призначена судова автотоварознавча експертиза, яку проведено експертом Запорізького відділення Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз. Під час проведення експертизи експертом було заявлено клопотання про надання об`єкта дослідження на огляд експерту, судом першої інстанції у задоволенні клопотання було відмовлено. І відповідно до висновку експерта ринкова вартість автомобіля визначалася без огляду експертом об`єкта дослідження, без його реального технічного стану і є вочевидь завищеною.

Стороною відповідача надані суду письмові докази, а саме, відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків за період 4 кварталу 2022 року, щодо підтвердження суми продажу спірного майна та отриманого відповідачем від цього продажу суми доходу, однак судом першої інстанції зазначеному доказу взагалі не надано правової оцінки.

Від ОСОБА_2 на адресу апеляційного суду надійшов відзив, у якому вона просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін. Зазначає, що викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Васильєвої О.В., ОСОБА_2 , її представника адвоката Железняк Л.В.,перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Ухвалюючи рішення, суд виходив із того, що придбаний сторонами в період шлюбу транспортний засіб «Volkswagen Transporter TDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , є спільним майном подружжя сторін по справі, дана обставина відповідачем належними доказами не спростована.

На день подання відповідачем позову про розірвання шлюбу в серпні 2022р., фактично шлюбні відносини між сторонами по справі припинилися, спільне господарство не велося, відповідач перебував у стосунках з іншою жінкою. 20.10.2022р. ОСОБА_2 звертається до суду з позовом про поділ спільного подружжя, а саме, вищевказаного транспортного засобу, придбаного подружжям в червні 2022р. 04.11.2022р. для представництва інтересів у цій цивільній справі відповідачу ОСОБА_1 призначено адвоката на безоплатній основі, що свідчить про обізнаність відповідача про подання ОСОБА_2 цього позову. 19.11.2022р., тобто під час розгляду цієї справи, відповідач відчужує спірний автомобіль іншій особі, при цьому в судовому засіданні він взагалі заперечує факт, що даний автомобіль йому належав, зазначивши, що він належав іншій особі, а він користувався просто ним, також приховував факт продажу ним цього автомобіля в листопаді 2022р. Про факт продажу спірного автомобіля відповідачем стало відомо з відповіді Головного сервісного центру МВС в Запорізькій області від 24.02.2023р.

Вищевказані обставини, в сукупності з іншими дослідженими судом доказами вказують на те, що відповідач відчужив спірний автомобіль без згоди іншого співвласника майна позивачки по справі на свій розсуд, без погодження з нею вартості автомобіля для продажу, за ціною значно нижчою від його середньої ринкової вартості, внаслідок чого порушені майнові права позивачки. Відповідачем не надано доказів, що продаж спірного автомобіля був здійснений в інтересах їх сім`ї чи на її потреби.

Оскільки належний сторонам автомобіль був проданий відповідачем без згоди іншого співвласника і відчуження автомобіля припинило право спільної сумісної власності сторін, наразі власником цього автомобіля є інша особа, тому позовні вимоги про виділення відповідачу у власність цього автомобіля не актуальні і не обґрунтовані, в зв`язку з чим в їх задоволенні слід відмовити.

З огляду на те, що належний сторонам автомобіль на праві спільної сумісної власності був відчужений відповідачем без згоди співвласника позивачки по справі, за ціною значно нижчою її ринкової вартості без погодження ціни продажу з позивачкою, тому з відповідача на користь позивача, в порядку поділу майна подружжя, підлягає стягненню грошова компенсація за 1/2 частину вартості цього автомобіля, визначеної згідно з висновком експерта від 06.07.2023 року.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі в період з 17.12.2022р. по 09.01.2023р., від даного шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_4 , 2002 р.н., та ОСОБА_3 , 2011 р.н., що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_5 , копією про народження дитини ОСОБА_3 серії НОМЕР_6 , та копією рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07.12.2022р. про розірвання шлюбу за позовом ОСОБА_1 (справа №333/3496/22).

Відповідно до вказаного рішення суду від 07.12.2022р., 17.08.2022р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з лютого 2022р. він як військовослужбовець виконує бойові завдання по захисту територіальної цілісності України, тому внаслідок постійної відсутності його вдома між подружжям виникали сварки та фактично сім`я розпалась. Судом встановлено, що на момент подачі позову про розірвання шлюбу сторони припинили шлюбні відносини. В судовому засіданні по цій справі позивач підтвердив, що станом на день подання позову ним про розірвання шлюбу, шлюбні відносини між ним та ОСОБА_2 припинені, спільне господарство вони не вели, і він перебуває в стосунках вже з іншою жінкою.

Головним сервісним центром МВС в Запорізькій області листом від 24.02.2023р. надана інформація, що 19.07.2022р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , придбав у власність по договору, укладеному в ТСЦ 2348, VOLKSWAGEN TRANSPORTER 1896, (2005), ЧЕРВОНИЙ, № двиг. НОМЕР_7 , № куз. WV1ZZZ7HZ5H004080 315, в результаті перереєстрації цього транспортного засобу на нового власника, йому присвоєно реєстраційний номерний знак НОМЕР_8 , видано свідоцтво НОМЕР_9 . 19.11.2022р. ОСОБА_1 продав вищевказаний транспортний засіб ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом укладення договору купівлі-продажу на ТСЦ 2342, в результаті перереєстрації цього транспортного засобу на нового власника, йому присвоєно реєстраційний номерний НОМЕР_10 , видано свідоцтво НОМЕР_11 .

Таким чином, з наданої Головним сервісним центром МВС в Запорізькій області на запит суду інформації вбачається, що в період шлюбу між сторонами по справі - 19.07.2022 року був придбаний транспортний засіб - автомобіль марки «Volkswagen Transporter TDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_3 , номер двигуна НОМЕР_4 , право власності на який було зареєстровано на відповідача, що підтверджується також копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

18.11.2022р. відповідач укладає з ВП №1 ТОВ «ТОРАТО» договір комісії №7571/22007246, за умовами якого, комітент ОСОБА_1 доручає ВП №1 ТОВ «ТОРАТО» за комісійну плату вчинити продаж вищевказаного транспортного засобу за ціною 6 600,00 грн.

19.11.2023р. відповідач продає вищевказаний транспортний засіб ОСОБА_5 , внаслідок чого змінюється реєстраційний номер цього транспортного засобу.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків відповідач отримав дохід у розмірі 6 600,00 грн. від продажу рухомого майна.

Станом на день продажу відповідачем вищевказаного транспортного засобу (19.11.2022 року), його середня ринкова вартість становила 225 260,00 грн., що підтверджується висновком судової транспортно-товарознавчої експертизи.

Позивачкою здійснена оплата проведення вищевказаної експертизи відповідно до наданого експертною установою рахунку на суму 4779,60 грн., що підтверджується відповідною квитанцією.

Відповідно до частини третьої статті 368 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

За статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, судам необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Згідно з частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною першою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-486цс16, з яким погодилася Велика Палата Верховного Суду, про що зазначено у постанові від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19).

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Подібний висновок викладений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18).

Отже, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд дійшов правильного висновку про те, що вищезазначене майно набуте сторонами в період шлюбу, а тому є об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя й підлягає поділу. Оскільки відповідач розпорядився автомобілем на власний розсуд без згоди позивача, то остання має право на грошову компенсацію 1/2 вартості транспортного засобу.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги щодо необхідності залучення до участі у справі в якості третьої особи нового власником автомобіля, не є підставою для скасування судового рішення. Так, скаржник не зазначив підстави для такого залучення, а саме, яким чином рішення у справі може вплинути на його права або обов`язки щодо однієї зі сторін, які саме права чи інтереси нового власника автомобіля можуть бути порушені рішенням суду про стягнення грошової компенсації за 1/2 частину автомобіля з одного з подружжя на користь другого подружжя.

Оскаржуване рішення не впливає на права чи інтереси власника автомобіля, оскільки договір купівлі-продажу автомобіля не оспорюється, сам автомобіль не витребовується. За таких обставин підстав для залучення нового власника автомобіля в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, не було.

Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять доказів, що відповідач здійснив відчуження спірного майна чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його; щодо завищеної вартості автомобіля зводяться до повторень заперечень проти позову, незгоди з рішенням суду першої інстанції, незгоди з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, тобто стосуються переоцінки доказів, яким була надана належна оцінка судом, і не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка.

Посилання у скарзі на те, що стороною відповідача надані суду письмові докази, а саме, відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків за період 4 кварталу 2022 року, щодо підтвердження суми продажу спірного майна та отриманого відповідачем від цього продажу суми доходу, однак судом першої інстанції зазначеному доказу взагалі не надано правової оцінки, не є підставою для скасування оскаржуваного рішення. Так, в оскарженому рішенні суд дійшов правильного висновку, що належний сторонам на праві спільної сумісної власності автомобіль був відчужений відповідачем за ціною значно нижчою її ринкової вартості, а вказане, серед іншого, підтверджується вказаними відомостями.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.

Висновки суду першої інстанції є достатньо аргументованими, тому апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи скаржників, при цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Враховуючи наведене, колегія суддів уважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 03 червня 2024 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: В.Ю. Бєлка

Е.А. Онищенко