Справа № 345/2291/17
Провадження № 6/345/52/2024
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2024 м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Кулаєць Б.О.,

секретаря судового засідання Слободян Т.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Калуш цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: АТ КБ «ПриватБанк», Калуський відділ державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України,

з участю представника заявниці ОСОБА_2 ,

представника АТ КБ «ПриватБанк» Рокетської С.В.(в режимі відеоконференції),

представника Калуського відділу ДВС Вирасток Ю.М.,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду зі заявою, в якій просить скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, встановлене ухвалою суду від 03.07.2023 у справі № 345/2291/17. Заяву обґрунтовує тим, що на підставі подання головного державного виконавця Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Вирастока Ю.М. від 30.05.2023, яке задоволене ухвалою Калуського міськрайонного суду від 03.07.2023 по справі № 345/2291/17, тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України фізичну особу ОСОБА_1 . Із зазначеною ухвалою вона ознайомилась 04.08.2023, отримавши її через канцелярію Калуського міськрайонного суду, після чого, з метою з`ясування усіх обставин, які спричинили вказане подання державного виконавця і постановлення оскаржуваної ухвали, доручила своєму адвокату звернутися 07.08.2023 до Калуського відділу ДВС у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Мінстерства юстиції зі заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження 68450327.

Про постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, стягнення виконавчого збору і розміру витрат у ВП 68450327 вона довідалась лише після того, як її представник адвокат Ватутін І.П. надав їй фотокопії, зроблені ним під час ознайомлення 07.08.2023 з матеріалами виконавчого провадження. Також виконавець надав реквізити депозитного рахунку, на який потрібно вносити кошти на погашення заборгованості у виконавчому провадженні. З того часу вона регулярно в міру своїх можливостей сплачує цю заборгованість.

Вона не мала і не має наміру виїхати за межі України з метою ухилення від виконання судового рішення. Вона дійсно тричі, на короткі терміни, виїжджала за межі України, але не для розваг чи шоптурів, а задля вирішення питань, пов`язаних з волонтерською гуманітарною діяльністю, якою вона займається від часу російської збройної агресії проти України. Ці поїздки були короткотермінові, і сам факт перетину нею кордону жодним чином не свідчить про її наміри чи бажання покинути територію України задля ухилення від виконання судового рішення. Навпаки, нею щомісяця вносяться на рахунок Калуського ДВС платежі, що підтверджується квитанціями, які додані в матеріали справи. Окрім цього, зважаючи на її пенсійний вік, вона має потребу періодичного проходження медичного обстеження та лікування у відповідних медичних закладах, які знаходяться за межами України.

Представник ПАТ КБ "ПриватБанк" подала до суду відзив на заяву, в якому просила відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , мотивуючи це тим, що вважає таку заяву безпідставною та такою, що не підлягає до задоволення. Виконавцем на адресу боржника рекомендованим листом надсилалася постанова про відкриття виконавчого провадження, постанова про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, постанова про стягнення з боржника виконавчого збору, постанова про арешт майна боржника, постанова про арешт коштів боржника, щодо явки до виконавця для надання пояснень, однак ОСОБА_1 не з`явилася, про причини неявки не повідомила виконавця (даний рекомендований лист отримала особисто). На запит виконавця Державною прикордонною службою України 04.05.2023 повідомлено про те, що ОСОБА_1 неодноразово перетинала державний кордон України. Враховуючи викладене, оскільки рішення до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від його виконання, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного їй майна та доходів, є підстави для вжиття заходів примусового виконання рішення суду.

ОСОБА_1 отримала від ПАТ КБ «ПриватБанк» кошти в повному обсязі, але заборгованість зі свого боку не погасила. Такі дії ОСОБА_1 вказують на ухилення від виконання покладених на неї грошових зобов`язань, оскільки, знаючи про наявність боргу за рішенням суду у цій справі і маючи можливість здійснити погашення заборгованості, остання не вчиняла жодних дій щодо виконання рішення суду.

Згідно з інформацією ОСОБА_1 на праві власності належить майно, а саме: готель "Прикарпатський", що знаходиться в АДРЕСА_1 частки нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_2 , двохкімнатна квартира за адресою АДРЕСА_3 .

На даний час добровільно зобов`язання боржником не виконано.

Державний виконавець мотивував звернення до суду тим, що у порядку примусового виконання проводяться заходи щодо забезпечення виконання рішення суду, проте боржник ОСОБА_1 на виклики державного виконавця не з"являється, рішення суду не виконує, не повідомляє причини неможливості виконання, будь-яких клопотань не подає, неодноразово виїжджала за межі України, борг не сплачує, вжиті виконавцем заходи щодо накладення арешту на майно є недостатніми, а тому обставини, які склалися, вказують на те, що боржник свідомо намагається ухилитися від його виконання.

Представник заявниці адвокат Ватутін І.П. подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що з доводами банку, що наведені у відзиві, представник заявниці не погоджується і заперечує їх, мотивуючи це тим, що серед матеріалів ВП 68450327 містяться два бланки рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення зі штрихкодовими ідентифікаторами: 111 та 332. Адресатом в обох повідомленнях зазначено ОСОБА_1 Надсилання поштового відправлення 111 підтверджується фіскальним чеком ВПЗ Калуш-4 АТ Укрпошта від 07.02.2022, в той час, як в матеріалах справи чек на поштове відправлення 332 відсутній. Також на правій стороні бланку цього поштового відправлення невідомо коли, ким і з якою метою було зроблено відтиск кутового штампу Калуського відділення ДВС та вручну написано серію цифр, номери яких збігаються з вихідними номерами супровідних листів від 04.02.2022, що знаходяться у матеріалах ВП 68450327. Подібного відтиску штампу і записів на іншому бланку поштового відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 111 немає, і ніхто на це уваги не звернув під час розгляду подання державного виконавця про заборону виїзду за кордон. Зі змісту згаданих бланків поштового відправлення і чеку неможливо встановити, які саме документи надсилалися адресату, оскільки така інформація повинна зазначатися у бланку опису вкладення, що підтверджує факт оплати відправником та надання відділенням зв`язку послуг з пересилання листів з описом вкладення відповідно до Правил надання поштового зв`язку. Однак таких бланків описів вкладення у матеріалах ВП 68450327 немає.

Стосовно аргументів банку, що заборгованість могла би бути сплачена в повному обсязі, а не частинами, і що це свідчить про ухиляння ОСОБА_1 від виконання грошового зобов`язання, то з цього приводу слід зазначити наступне. Погашення заборгованості у ВП 68450327 відбувається в міру фінансових можливостей ОСОБА_1 , регулярно і одразу, як тільки їй стали відомі чинні платіжні реквізити депозитного рахунку (з серпня 2023), і це доконаний факт, який банк не спроможний заперечити. Стверджуючи про недостатню суму платежів, банк у своєму відзиві не наводить законодавчих норм, якими б встановлювались чіткі критерії достатності чи недостатності регулярних чи/або разових платежів з погашення заборгованості, тому що таких критеріїв на законодавчому рівні не існує. Саме з вини банку (його працівників і посадових осіб) відбулися події, що призвели до продажу предмету іпотеки за вартістю всемеро нижчою від ринкової, що завдало ОСОБА_1 таких значних збитків, яких могло й не бути, якби готель «Прикарпатський» було продано за ринковою вартістю і без порушення вимог чинного законодавства.

Тож у банку немає підстав стверджувати про те, що ОСОБА_1 начебто ігнорує вимоги державного виконавця, не з`являється на його виклики, умисно ухиляється від виконання винесених постанов і роз`їжджає у закордонні поїздки.

ОСОБА_1 є шанованою у місті й районі громадянкою та сповідує загальноприйняті у нашому суспільстві морально-етичні та християнські норми, утримує і доглядає свою 83-річну матір, вона є публічною людиною, наділеною високим громадським довір`ям, багато років обирається депутатом до Калуської міської ради, очолює Калуський міськрайонний осередок партії ВО «Батьківщина», має громадську приймальню і веде активну громадську та суспільно-політичну діяльність.

Саме по собі невиконання зобов`язань не є належною підставою для застосування до боржника - фізичної особи обмеження у праві виїзду за межі України. Тим більше, що ОСОБА_1 тривалий час прикладає достатньо зусиль для регулярного (в міру своїх можливостей) виконання свого грошового зобов`язання.

Тобто обмеження, накладені у зв`язку з непогашеною заборгованістю, є виправданими тільки в тому випадку, якщо вони спрямовані на досягнення цілі у вигляді стягнення заборгованості, і дія таких обмежень не може бути продовжена протягом тривалого періоду без періодичного перегляду їх обґрунтованості (п.122 і 124 рішення ЄСПЛ у справі Рінер проти Болгарії). Якщо ж суд не зважатиме на регулярне, тривале і сумлінне погашення боржником своїх грошових зобов`язань вже після того як (в силу зазначених вище обставин) його було покарано у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, то подальше застосування цього обмеження при фактичному регулярному і сумлінному погашенні зводить нанівець увесь сенс добровільного систематичного погашення боргу і цілковитої беззмістовності ч.5 ст.441 ЦПК України, відповідно до якої суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Представник заявниці в судовому засіданні підтримав подану заяву з підстав, викладених вище. Додатково зазначив, що на даний час уже близько року ОСОБА_1 регулярно вносить платежі на погашення заборгованості. Наміру ухилятися від виконання своїх зобов`язань в подальшому вона не має. У власності майна ОСОБА_1 не має, і представнику банку про це достеменно відомо. Чому в реєстрі готель та інше майно надалі зареєстроване за ОСОБА_1 є незрозумілим. Готель було реалізовано ще у червні 2017 року, інші приміщення також реалізовані. До винесення ухвали про обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 не погашала борг, оскільки не знала про виконавче провадження. Кошти, які їй поступили на рахунок, вона отримала на підставі рішення суду та витратила на погашення заборгованості перед іншими стягувачами. Крім того, з АТ КБ "ПриватБанк" у ОСОБА_1 були спори, які вирішувалися судами. У банку була можливість укласти мирову угоду, яку він та заявниця пропонувати та готові були затвердити, та на підставі якої банк би отримав всю суму боргу. Однак саме представник банку не погоджувався на таку угоду. Більше того, на даний час банк звернувся до суду ще з одним позовом про стягнення коштів в порядку ст. 625 ЦК України, тобто він повністю захищений від збитків у зв`язку з тривалим та поступовим виконанням рішення суду. Таким чином на даний час факту ухилення ОСОБА_1 від виконання та умисного невиконання рішення суду немає. А тому, з урахуванням всього вищевикладеного, просив задоволити заяву та скасувати обмеження ОСОБА_1 у виїзді за межі України на підставі ухвали суду від 03.07.2023.

Представник Калуського ВДВС у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції Вирасток Ю.М. в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні заяви про обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон, виходячи з того, що ОСОБА_1 направлялися всі постанови державного виконавця, в тому числі, і про відкриття виконавчого провадження. Щодо заперечень представника заявниці з приводу оформлення підтверджуючих документів про відправлення, то він вважає, що все зроблеено вірно і відповідає вимогам закону. В 2023 році дане виконавче провадження було передане йому на виконання. Ще в лютому-березні 2023 він отримав повідомлення від банку про надходження коштів в сумі, достатній для погашення заборгованості в повному обсязі. Однак, в примусовому порядку стягнути цю суму не вдалося, а добровільно ОСОБА_1 цього не зробила. Кошти остання зняла з рахунку і розпорядилася на власний розсуд. В подальшому, приблизно в травні-червні 2023 року до нього звернувся представник стягувача зі заявою про обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон, а він, відповідно, звернувся до суду. Ухвалою суду від 03.07.2023 його подання було задоволено. Ним вжиті всі необхідні заходи для виконання рішення суду, зокрема, арештовані рахунки. Однак виконати його не представляється можливим, так як нема майна, на яке можна звернути стягнення, відсутні доходи у ОСОБА_1 . Вона є пенсіонером, отримує пенсію, однак на період воєнного стану заборонено проводити стягнення з пенсії. Тому фактично виконання відбувається тільки шляхом добровільних платежів, які вносить ОСОБА_1 . Однак такого виконання є недостатньо, заборгованість є значною, тому просив не скасовувати обмеження у праві виїзду за межі України.

Представник АТ КБ "ПриватБанк" в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. Додатково пояснила, що з часу винесення ухвали суду нічого не змінилося. ОСОБА_1 уникає виконання зобов`язання, ухиляється від його виконання. Продовжують існувати ризики, що вона може виїхати за кордон і там залишитися, тим більше, враховуючи те, що в країні зараз війна. І та обставина, що вона не виїхала і не залишилася там раніше, не спростовує і не підтверджує її дій в майбутньому. Зайняття волонтерською діяльністю не є підставою для скасування обмеження у праві виїзду за межі України. Платежі, які вносить ОСОБА_1 , є мінімальними і зовсім неспівмірними з розміром боргу. Поки рішення не виконане в повному обсязі, доти слід вважати, що вона ухиляється від його виконання, а тому існують підстави для обмеження.

Суд, вислухавши думку учасників провадження, перевіривши матеріали справи, вважає, що дана заява підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

На виконанні Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції знаходиться виконавче провадження № 68450327 з виконання виконавчого листа № 345/2291/17, виданого 22.09.2021, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 474978,10 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 20.06.2017 становить 12360414,00 грн. по тілу кредиту згідно договору № LOK-КС-036 від 15.11.2006 та 50000,00 грн. судового збору (а.с. 3, 7).

Ухвалою Калуського міськрайонного районного суду від 03.07.2023 у справі №345/2291/17 подання головного державного виконавця Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Вирасток Юрія Мирославовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника-фізичної особи задоволено. Тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , жительку АДРЕСА_4 , до виконання зобов`язань, покладених на неї виконавчим листом № 345/2291/17, виданим 22.09.2021 про стягнення з неї на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 474978,10 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 20.06.2017 становить 12360414,00 грн. по тілу кредиту згідно договору № LOK-КС-036 від 15.11.2006 та 50000,00 грн. судового збору (т. 4 а.с. 31-35).

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 09.10.2023 ухвалу Калуського міськрайонного суду від 03.07.2023 залишено без змін (т. 4 а.с. 128-131)

Як вбачається з копій квитанцій та скриншотів виписок про результати операцій, проведених в додатку "Ощад24", ОСОБА_1 , починаючи з 25.08.2023, тобто після постановлення ухвали суду про обмеження її у праві виїзду за межі України, частково погашає заборгованість у вищевказаному виконавчому провадженні. Зокрема, на рахунок виконавчої служби нею перераховано: 5000,00 грн. - 25.08.2023, 5000,00 грн. - 08.09.2023, 5000,00 грн. - 17.09.2023, 5000,00 грн. - 22.10.2023, 5000,00 грн. - 23.11.2023, 5000,00 - 29.01.2024, 5000,00 - 25.03.2024, 5000,00 - 21.04.2024 (т. 4 а.с.172-182).

В судовому засіданні державний виконавець та представник стягувача не заперечували, що заявниця вносить платежі на погашення заборгованості, проте вважали їх недостатніми для повного виконання рішення суду.

Також заявницею та її представником надано докази про здійснення нею волонтерської діяльності, а саме: довідку № Д-01/24 від 29.05.2024 та копію додатка № 1 до договору про продовження волонтерської діяльності № 40 від 05.02.2024.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України регулює Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».Статтею 6 зазначеного Закону встановлені підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України. Так, право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, зокрема, коли громадянин ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Отже, втручання у право фізичної особи боржника на свободу пересування, яке ґрунтується наст. 441 ЦПК України та ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» може мати легітимну мету тільки у тому випадку, якщо судом буде встановлено факт ухилення такої особи від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

При цьому, саме по собі невиконання зобов`язань не є належною підставою для застосування до боржника фізичної особи обмеження у праві виїзду за межі України, оскільки має бути доведено саме ухилення такої особи від його виконання, тобто вчинення умисних дій.

Тобто, обмеження, накладені у зв`язку з непогашеною заборгованістю, є виправданими тільки в тому випадку, якщо вони спрямовані на досягнення цілі у вигляді стягнення заборгованості, і дія таких обмежень не може бути продовжена прошення тривалого періоду без періодичного перегляду їх обґрунтованості (п.122 і 124 рішення ЕСПЛ у справі Рінер проти Болгарії).

Статтею 16 ЦК України передбачене право кожної особи звертатися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Однім із способів захисту в відновленні становища, які існувало до порушення.

Верховний суд у постанові № 331/8536/17 від 28.10.2020 виклав правову позицію, в якій зазначено, що тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

У справі «Гочев проти Болгарії» Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, які обмежують свободу пересування наступним чином. У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78-82). Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

Надалі, в пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. вказане вище рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», §124 і вказане вище рішення Європейського Суду «Фельдеш и Фельдешне Хайлик против Венгрии», §35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймі, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 г. за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою «Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії» (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, §60)...».

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що, застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Факт ухилення ОСОБА_1 від виконання рішення суду був доведений та не спростований сторонами станом на день постановлення ухвали суду від 03.07.2023 у справі №345/2291/17, якою її було тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон. Вказане рішення було залишено без змін судом апеляційної інстанції. Посилання представника заявниці про відсутність у ОСОБА_1 наміру ухилятися від виконання рішення суду та необізнаність про існування відкритого виконавчого провадження щодо неї до 03.07.2023 не може бути предметом дослідження у даній справі, оскільки оцінку таким доказам та аргументам обох сторін, а також виконавця з даного приводу було дано судом першої інстанції в ухвалі від 03.07.2023 та судом апеляційної інстанції в постанові від 09.10.2023. Ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції набрали законної сили.

Однак, станом на сьогоднішній день обставини, які стали підставою для застосування до ОСОБА_1 обмеження у вигляді тимчасової заборони у праві виїзду за межі території України відповідно до ухвали від 03.07.2023, змінилися. ОСОБА_1 , починаючи з 25.08.2023, періодично, добровільно вносить на рахунок виконавчої служби кошти для порашення заборгованості у ВП № 68450327. В судовому засіданні представник ОСОБА_1 ствердив, що в більшому розмірі погашати заборгованість остання не має можливості, так як є пенсіонеркою, інших доходів не має, майна у власності також не має. Крім того, вона веде активну волонтерську діяльність, донатить на ЗСУ, потребує коштів на власне забезпечення. В подальшому вона також має намір вносити такі платежі у міру своїх можливостей та доходу. Своєю поведінкою протягом останнього часу вона довела, що змінила своє відношення до наявного в неї невиконаного зобов`язання.

Таким чином судом встановлено, що наведені вище обмеження заявниці у праві виїзду за межі України були застосовані ухвалою суду від 03.07.2023 за поданням державного виконавця. Проте, як досліджено в судовому засіданні, після застосування такого обмеження ОСОБА_1 з серпня 2023 року почала частково погашати заборгованість у виконавчому провадженні та вносить періодичні платежі на рахунок виконавчої служби. В інший спосіб рішення суду не виконується, так як, зі слів виконавця, майна та коштів, на які може бути звернуто стягнення, у ОСОБА_1 не має. Вона є пенсіонеркою, отримує дохід у вигляді пенсії, однак тимчасово, на період дії воєнного стану на території України припинено звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника. Таким чином на сьогодні ОСОБА_1 не ухиляється від виконання рішення суду, звернулася до виконавця, отримала відповідні реквізити та періодично перераховує кошти на погашення боргу. Доказів вчинення ОСОБА_1 будь-яких умисних дій, спрямованих на ухилення від виконання рішення суду, після 03.07.2023 суду не надано, а тому припинили існувати підстави для подальшого її обмеження у праві виїзду за межі України.

Відповідно до ч.ч. 5, 7 ст. 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника. За результатами розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.

З огляду на викладене, дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд вважає заяву ОСОБА_1 про скасування відносно неї тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, ст. 33 Конституції України, ст. 16 ЦК України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», керуючись ст. 441 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: АТ КБ «ПриватБанк», Калуський відділ державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України встановлене ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03.07.2023 у справі № 345/2291/17.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлено 07.06.2024.

Суддя: