Справа № 201/6692/24
Провадження № 4-с /201/59/2024
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

24 жовтня 2024 року суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Наумова О.С., ознайомившись з матеріалами скарги боржника ОСОБА_1 на дії Соборного відділу Державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса).

ВСТАНОВИВ:

30.09.2024 до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла скарга боржника ОСОБА_1 на дії Соборного відділу Державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса), яка була передана в провадження судді Наумової О.С. 30.09.2024.

Ухвалою судді від 01 жовтня 2024 року заяву залишено без руху.

Заявнику також було роз`яснено, що у разі не усунення недоліків, заява буде вважатися неподаною та буде їй повернута.

Станом на 24.10.2024 включно недоліки заяви не усунуто, заяви про подовження строку для усунення недоліків до суду не надано.

Процесуальний закон не визначає вимог до змісту скарги, але діють вимоги спеціального закону, а саме, скарга у виконавчому провадження за змістом і формою повинна відповідати ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Згідно з ч. 5 ст. 185 ЦПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

У відповідності до ч. 6 ст. 185 ЦПК України про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено. Копія позовної заяви залишається в суді.

Згідно з ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Керуючись ст.ст. 185, 260 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу боржника ОСОБА_1 на дії Соборного відділу Державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) визнати неподаною та повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя О.С. Наумова