Справа № 465/4906/22 Головуючий у 1 інстанції: Марків Ю.С.
Провадження № 22-ц/811/2448/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - судді Ніткевича А.В.

суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.

секретаря Зеліско-Чемерис К.Р.

з участю представника позивачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Федяєва Сергія Володимировича на заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 20 жовтня 2022 року в складі судді Марків Ю.С. у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Дмитро Юрійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

встановив:

У серпні 2022 року позивачка ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Вимоги обгрунтовано тим, що на підставі заяви ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" №20393641/3 від 09.09.2021 приватний виконавець Проценко Д.Ю. прийняв постанову від 05.08.2022 року про відкриття виконавчого провадження №69560006 про примусове виконання виконавчого напису №38788, вчиненого 14.05.2021 року приватним нотаріусом Остапенком Є.М. про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" заборгованості у розмірі 16849,20 грн.

Вважає, що даний виконавчий напис необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню, оскільки виконавчий напис здійснюється нотаріусом на підставі ст. 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» за умови подання стягувачем пакету документів, що підтверджують безспірну заборгованість, однак відповідачем приватному нотаріусу таких документів подано не було. Окрім цього, вказує, що виконавчий напис нотаріуса, який вчинено на кредитному договорі, який не посвідчено нотаріально має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Враховуючи вищевикладене, просила суд визнати виконавчий напис нотаріуса № 38788 від 14.05.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 в розмірі 16849,20 грн на користь ТОВ «ФК «Кредит Капітал» таким, що не підлягає виконанню.

Заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 20 жовтня 2022 року позовну заяву ОСОБА_3 задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 14 травня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем за реєстровим номером №38788.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю ''Фінансова компанія ''Кредит-Капітал'' на користь ОСОБА_3 996 гривень 40 коп. судового збору за подання позовної заяви.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю ''Фінансова компанія ''Кредит-Капітал'' на користь ОСОБА_3 судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в сумі 496 гривень 20 коп.

Зазначено, що заходи забезпечення позову у виді зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса №38788 від 14.05.2021 року продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання цим рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Заочне рішення Фанківського районного суду м. Львова оскаржив представник ОСОБА_2 , який не був стороною у справі адвокат Федяєв С.В., стверджує, що оскаржуване рішення прямо впливає на майнові права та інтереси його довірителя.

В апеляційній скарзі зазначає, що 01.07.2022 між ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» та ТзОВ «Компані Фінанс» укладено договір про відступлення права вимоги № РтК/1-ЮО відповідно до якого всі права та обов`язки за договором №001/20/022677 від 20.02.2020 укладеним ОСОБА_3 перейшли до ТзОВ «Компані Фінанс».

Крім цього, 01.07.2022 між ТзОВ «Компані Фінанс» та ОСОБА_2 укладено договір № 01/07, відповідно до якого всі права та обов`язки за договором №001/20/022677 від 20.02.2020, укладеним із ОСОБА_3 , на підставі якого було вчинено оскаржуваний виконавчий документ, перейшли до ОСОБА_2 .

Таким чином, з 01.07.2022 належним кредитором за кредитним договором №001/20/022677 від 20.02.2020 є ОСОБА_2 , саме він має право вимоги до ОСОБА_3 та є належним відповідачем у справі №465/4906/22.

Поряд з цим, суд не залучив до справи ОСОБА_2 , хоча саме він має право вимоги за спірним виконавчим написом.

Покликаючись на порушення норм процесуального права, як обов`язкову підставу для скасування судового рішення, зазначає, що оскаржуване рішення необхідно скасувати, оскільки таке ухвалено до неналежного відповідача.

Просить скасувати заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 20 жовтня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

23 серпня 2024 року від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач висловила свої заперечення. Зазначала, що договори про відступлення прав вимоги містять ознаки фіктивності. ТОВ «Фінансоа компанія «Кредит Капітал» не повідомила нового кредитора ТОВ «Компані Фінанс», яке в свою чергу не повідомило апелянта, як того вимагає ст. 517 ЦК україни, важливу для реалізації прав інформацію наявність судового спору з приводу визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Апелянт придбавши право вимоги до позивача, не вчинив жодної дії щодо стягнення заборгованості протягом більш як одного року. Заява до суду про стягнення заборгованості з позивача заявником не подавалась, до приватного виконавця з приводу заміни сторони вже відкритого виконавчого провадження останній не звертався.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивачи ОСОБА_1 на заперечення доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з огляду на таке.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистомсвоїхпорушених, невизнанихабооспорюваних прав, свобод чиінтересів.

Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядаєсправи не інакше як за зверненням особи, поданимвідповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставідоказів, поданихучасникамисправиабовитребуваних судом у передбаченихцим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК Українисудоверішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права іздотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення, також на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Оспорюваний виконавчий напис приватного нотаріуса від 14.05.2021 виданий на підставі п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172.

Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», внесено зміни до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, зокрема, в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «п.2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Таким чином, з 22 лютого 2017 року чинне законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних договорів, які не посвідчені нотаріально.

В свою чергу, оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 14.05.2021, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, однак укладений між банком та позивачем кредитний договір не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Також суд зазначив, що матеріали справи не містять відомостей про те, що боржником отримане повідомлення стягувача про порушення зобов`язання.

Таким чином, оскільки суду не надано доказів того, що виконавчий напис вчинено нотаріусом за наявності усіх необхідних для вчинення такого напису документів, перелік яких передбачений пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Крім цього, суд вирішив питання розподілу судових витрат.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення колегія суддів виходить із такого.

Судом встановлено, що 14 травня 2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №38788, яким задоволено вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», якому ТОВ «Глобал Кредит» відступило право вимоги на підставі договору відступлення прав вимоги № ГЛ/29-01 від 29 січня 2021 року, та стягнуто з ОСОБА_3 , яка є боржником за кредитним договором № 001/20/022677 від 20.02.2020, укладеним нею із ТОВ «Глобал Кредит».

Стягнення заборгованості проведено за період з 28 січня 2021 року по 10 травня 2021 року включно. Сума заборгованості складає 16 849,20 грн., в тому числі: заборгованість за тілом кредиту 4400,00 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 11519,20 грн. За вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі ст. 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із стягувача, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача (а. с.13).

Виконавчий напис приватним нотаріусом вчинений на підставі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» і пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

05 серпня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №69560006 на підставі виконавчого напису №38788, виданого 14 травня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М., про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованості в сумі 16849,20 грн (а.с.24).

Окрім цього, в межах даного виконавчого провадження приватним виконавцем винесено постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 05.08.2022 року, про стягнення з боржника основної винагороди від 05.08.2022 року, про арешт коштів боржника від 05.08.2022 року (а.с. 12-17).

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_3 свої доводи зводила до того, що зазначений виконавчий напис вчинений з порушенням норм ЗУ «Про нотаріат» та постанови КМУ від 29.06.1999 №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», також приватним нотаріусом при вчиненні таких не перевірено безспірність заборгованості та не встановлено, який строк минув з дня виникнення права вимоги, не перевірено доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усуненння порушень, тому наявні підстави для визнання їх таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» (тут і далі у редакції, чинній на час вчинення нотаріальної дії) та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок).

Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів міститься у главі 14 Закону України «Про нотаріат» та главі 16 розділу ІІ Порядку.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ Порядку).

Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку).

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (далі - Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку.

У пунктах 20, 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19) зазначено, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172».

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постановах від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19), від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження №14-278гс18).

Враховуючи наведене, колегія суддів розділяє висновок суду першої інстанції про те, що відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення.

Як беззаперечно встановлено із матеріалів справи, 29 серпня 2022 року звертаючись до суду із позовом про визнання виконавчого написа нотаріуса такими, що не підлягає виконанню, ОСОБА_3 визначила відповідачем ТзОВ «ФК «Кредит капітал».

В той час, як згідно із договором від 01.07.2022 укладеного між ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» та ТзОВ «Компані Фінанс» про відступлення права вимоги № РтК/1-ЮО, всі права та обов`язки за договором №001/20/022677 від 20.02.2020 укладеним ОСОБА_3 з ТОВ «Глобал Кредит», перейшли до ТзОВ «Компані Фінанс».

Крім цього, 01.07.2022 між ТзОВ «Компані Фінанс» та ОСОБА_2 укладено договір № 01/07, відповідно до якого всі права та обов`язки за договором №001/20/022677 від 20.02.2020 укладеним ОСОБА_3 , на підставі якого було вчинено оскаржуваний виконавчий документ, перейшли до ОСОБА_2 .

Колегія суддів звертає увагу на те, що частинами першою, третьою статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

При цьому, у статті 517 Цивільного кодексу України не визначений виключний перелік документів, які засвідчують права, що передаються, а тому залежно від особливостей конкретних правовідносин таким документом може бути і сам договір, який підтверджує факт виникнення та існування зобов`язальних відносин.

Таким чином після укладення зазначених вище договорів, ОСОБА_2 набув статусу кредитора по відношенню, зокрема до позивачки ОСОБА_3 .

Поряд з цим, вимоги до ОСОБА_2 позивачка не заявляла.

Доводи ОСОБА_3 про те, що договори про відступлення прав вимоги містять ознаки фіктивності колегія суддів відхиляє, оскільки у ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення.

При цьому, правомірність зазначених вище договорів про відступлення права вимоги у встановленому порядку не спростована.

В свою чергу, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість, саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права.

Тобто відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі № 344/16101/17.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16-ц.

Відповідно до частин другої та третьої статті 51 ЦПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Таким чином, належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві.

З матеріалів справи вбачається, що 29 серпня 2022 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», залучивши третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. і приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Звертаючись до суду із апеляційною скаргою, ОСОБА_2 надав копію договору відступлення прав вимоги № РтК/1-ЮО від 01 липня 2022 року, укладений між ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» та ТОВ «Компані Фінанс», за умовами якого ТОВ «Компані Фінанс» набув права вимоги, зокрема, за кредитним договором № 001/20/022677 від 20.02.2020, боржником за яким є ОСОБА_3 ; копію договору відступлення прав вимоги № 01/07 від 01 липня 2022 року, укладений між ТОВ «Компані Фінанс» та ОСОБА_2 , за умовами якого ОСОБА_2 набув права вимоги, зокрема, за кредитним договором № 001/20/022677 від 20.02.2020, боржником за яким є ОСОБА_3 .

Отже, право вимоги за кредитним договором №001/20/022677 від 20.02.2020 року, укладеного з ТОВ «Глобал Кредит», набув скаржник ОСОБА_2 за договором № 01/07 від 01 липня 2022 року, укладеним із ТОВ «Компані Фінанс», яке в свою чергу, набуло право вимоги від ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» відповідно до договору відступлення прав вимоги № РтК/1-ЮО від 01 липня 2022 року.

Таким чином, позовна вимога про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, не може бути пред`явлена до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал».

Належним відповідачем у справі є ОСОБА_2 , оскільки на час ухвалення рішення він вже набув права вимоги за кредитним договором №001/20/022677 від 20.02.2020, заборгованість за яким і стала підставою для вчинення оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса.

Позивачка не заявляла клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем, чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача.

За змістом норм цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Як зазначалося вище, позовні вимоги про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів, при цьому, поза увагою суду першої інстанції залишилося питання матеріального правонаступництва у спірних правовідносинах, оскільки суд не з`ясував хто має бути належним відповідачем у справі, не вирішив питання про залучення ОСОБА_2 до участі у цій справі як правонаступника ТзОВ «Компані фінанс», що призвело до виникнення негативних наслідків для останнього, без залучення та його участі у розгляді справи.

Частиною четвертою статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Зважаючи на те, що суб`єктний склад учасників справи визначає суд першої інстанції, а в даній справі не залучено всіх осіб, які є учасниками спірних матеріальних правовідносин в якості відповідача, рішення суду необхідно скасувати, оскільки у такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права особи, не залученої до участі у справі як відповідача, а й її процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Зазначене свідчить про істотне порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке потягло за собою ухвалення незаконного рішення.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного судового рішення, з одночасним ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав його пред`явлення до неналежного відповідача, оскільки позовні вимоги безпосередньо стосуються прав та інтересів ОСОБА_2 , який не був залучений до участі у справі.

Вказане не позбавляє позивача права на звернення до суду за захистом порушених прав з визначенням належного суб`єктного складу учасників процесу.

З врахуванням зазначеного та з метою уникнення будь якої преюдиції у майбутньому, колегія суддів не надає оцінки спірним правовідносинам по суті.

За правилами частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 133 судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 1 та пункту 2 частини 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (витрати на професійну правничу допомогу) покладаються на позивача у разі відмови у позові.

Суд апеляційної інстанції прийшов висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 , тому понесені нею судові витрати судовий збір в сумі 992,40 грн. (а.с.7) покладаються на позивача.

В свою чергу, оскільки апелянт ОСОБА_2 звільнений від сплати судового збору, колегія суддів вважає необхідним, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, стягнути з позивачки у дохід держави 1488,60 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Федяєва Сергія Володимировича - задовольнити.

Заочне рішення Франківського районного суду м. львова від 20 жовтня 2022 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Дмитро Юрійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 у дохід держави судовий збір у розмірі 1488 (одна тисяча чотириста вісімдесят вісім) гривень 60 копійок за розгляд апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 06 листопада 2024 року.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк