ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3669/24 Справа № 212/7379/23 Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Бондар Я.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 212/7379/23 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Макарова Анастасія Федорівна, до Приватного акціонерного товариства «Суха балка» про відшкодування шкоди,

за апеляційними скаргами Приватного акціонерного товариства «Суха балка»,

на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 січня 2024 року та на додаткове рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 лютого 2024 року ,

встановив:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Макарова А.Ф.. звернулась до суду з позовом до ПрАТ «Суха балка» про відшкодування шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09 квітня 2021 року о 00.20 год. в м. Кривому Розі Дніпропетровської області на регульованому перехресті вул. Волгоградська вул. Володимира Великого вул. Марійська, водій ОСОБА_2 , керуючи автобусом «НЕФАЗ 5299-11-33» з д.н.з. НОМЕР_1 , не обрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу безпечно керувати автобусом, при виявленні небезпеки для руху завчасно не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки керованого ним автобусу, здійснив відворіт керма уліво, виїхав на смугу зустрічного руху, не дотримався дистанції та допустив зіткнення з автомобілем «MITSUBISHI Pagero Sport» з д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 (сина позивача). При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальні збитки. Своїми діями водій ОСОБА_2 порушив п.п.1.5, 12.1, 12.3, 13.1, 14.6а Правил дорожнього руху України.

Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 жовтня 2022 року у справі № 214/3027/21 провадження по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, закрито у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Разом з тим, під час розгляду даної справи судом було встановлено, що в діях ОСОБА_2 , який порушив вимоги п. п. 1.5, 2.3б, 10.1, 11.4, 12.1, 12.2 Правил дорожнього руху України, що призвело до пошкодження транспортних засобів, міститься склад адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року апеляційну скаргу захисника Стаднік Я.В. залишено без задоволення, а постанову Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 жовтня 2022 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, щодо ОСОБА_2 залишено без змін.

Таким чином, судом було встановлено вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, внаслідок якого транспортні засоби «НЕФАЗ 5299-11-33» та «MITSUBISHI Pagero Sport» під керуванням водія ОСОБА_3 отримали механічні пошкодження.

Закриття провадження у справі № 214/3027/21 на підставі ст. 38 КУпАП допустиме лише у випадку доведеності вини особи у вчиненні правопорушення за умови забезпечення при розгляді справи всебічного, повного і об`єктивного з`ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, з дотриманням процесуальної форми її розгляду, визначеної законом.

ОСОБА_2 , з вини якого сталася ДТП, знаходиться з відповідачем в трудових відносинах, і шкода була заподіяна ним у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків (ДТП сталося під час виконання ОСОБА_2 трудових обов`язків). ОСОБА_2 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП за фактом порушення водієм правил дорожнього руху, яке спричинило за собою пошкодження транспортних засобів.

У результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди автомобілю «MITSUBISHI Pagero Sport» з д.н.з. НОМЕР_2 , який належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1 , завдані значні пошкодження. Згідно висновку експерта транспортно-товарознавчого дослідження № 104/23 по визначенню матеріального збитку від 20 липня 2023 року вартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику автомобіля «MITSUBISHI Pagero Sport» з д.н.з. НОМЕР_2 на підставі вихідних даних технічних оглядів, проведених 29 квітня 2021 року та 14 травня 2021 року, на момент проведення дослідження 19 червня 2023 року складає: 279 834,26 гривень. За проведення експертного дослідження позивачем була сплачена сума у розмірі 3500 гривень.

Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АТ Страхова компанія «ІНГО» серія АР № 0198320.

Після отримання АТ Страхова компанія «ІНГО» заяви та необхідного пакету документів для виплати страхового відшкодування, страхова компанія виплатила ОСОБА_3 (сину позивача, який на відповідній правовій підставі володів автомобілем) суму страхового відшкодування у розмірі 138 210,25 гривень.

Автобус «НЕФАЗ 5299-11-33» з д.н.з. НОМЕР_1 належить відповідачеві на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 . На момент скоєння ДТП ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Суха балка». Враховуючи вищезазначене, згідно з висновком експерта № 104/23 від 20 липня 2023 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «MITSUBISHI Pagero Sport» з д.н.з. НОМЕР_2 , складає 279 834,26 гривень.

У добровільному порядку відповідач завдані збитки відмовляється відшкодовувати в повному обсязі. Матеріальні збитки, завдані в результаті ДТП 279 834,26 гривень. Грошові кошти, сплачені страховою компанією позивачу 138 210,25 гривень. Залишок грошових коштів, які повинен відшкодувати відповідач 141 624,01 гривень та витрати на проведення експертного транспортно-товарознавчого дослідження 3500 гривень.

Також посилається, що крім майнової шкоди, внаслідок неправомірних дій, позивачу заподіяно моральну шкоду, що полягає в емоціональному переживані з приводу пошкодження автомобіля та неможливості використовувати власний транспортний засіб за призначенням для пересування. Позивач є онкохворим, має захворювання серця. Відповідно до виписного епікризу з карти стаціонарного хворого ІХ № 6790/ПО63098 від 09 грудня 2022 року основний діагноз: меланома спини pT1bN0M0, СПО 07.12.2022, кл.гр.ІІ. Супутній діагноз: псоріаз. ІХС: кардіосклероз дифузний, ПБПНПГ. Гіпертонічна хвороба ІІ ст. 1 ст., СН І, ССР3. Згідно з випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 06 грудня 2022 року у позивача діагностовано наступні захворювання: псоріаз, стаціонарна стадія, середньо важкий перебіг. Злоякісне новоутворення шкіри тулуба. Себорейний кератоз. Після ДТП стан здоров`я позивача значно погіршився. Внаслідок пережитих емоційних переживань з приводу пошкодження його автомобіля він став знервованим, дотепер знаходиться в негативному емоційно-психічному стані, в стані внутрішнього напруження, втратив сон, загострилися наявні захворювання, у зв`язку з чим він змушений був проходити стаціонарне лікування з приводу онкологічного захворювання та лікування псоріазу. Стан морального дискомфорту пригнічує його тривалий період часу. Поряд із цим, позивач був позбавлений можливості користуватись своїм автомобілем для того, щоб відвідувати заклади охорони здоров`я, що значно ускладнило його пересування по місту. Переживання та стрес, спричинені пошкодженням автомобіля позивача істотно порушили його спосіб життя і вплинули на нормальний життєвий уклад. Зазначені негативні наслідки ДТП були тривалими й істотними для позивача, та продовжують існувати по сьогодні, тому моральний збиток оцінюється позивачем у 50 000 гривень.

У зв`язку з тим, що вищезазначена сума страхового відшкодування не покрита в повному обсязі, спричинені збитки позивачу необхідні для відновлення автомобіля, позивач просить суд, стягнути з ПрАТ «Суха Балка» майнові збитки в розмірі 141 624,01 гривень, моральну шкоду в розмірі 50 000 гривень, витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 916,24 гривень та витрати на залучення експерта в розмірі 3 500 гривень.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 січня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 за задоволені частково. Стягнуто з ПрАТ «Суха балка» на користь ОСОБА_1 у якості відшкодування завданих майнових збитків 141 624,01 гривень. Стягнуто з ПрАТ «Суха балка» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 20 000 гривень. Стягнуто з ПрАТ «Суха балка» на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: витрати на проведення експертного транспортно-товарознавчого дослідження 3 500 гривень, судовий збір у розмірі 1916,24 гривень.

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 лютого 2024 року стягнуто з ПрАТ «Суха балка» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу 5 000 гривень.

В апеляційній скарзі на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 січня 2024 року ПрАТ «Суха балка», посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 січня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідач не погоджується з твердженнями позивача про підтвердження вини ОСОБА_2 у скоєнні ДТП судовим рішенням, оскільки постановою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської обасті від 12 жовтня 2022 року, яка залишена без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року провадження по адміністративні справі закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. При цьому резолютивна частина постанови суду не містить вказівки на встановлення вини ОСОБА_2 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Звертає увагу, що позивач не звертався до страхової компанії та не отримував від неї страхового відшкодування, а одразу пред`являє вимоги про відшкодування майнової шкоди до відповідача. Зазначаючи, що відповідальність відповідача була застрахована полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АТ «Страхова компанія «ІНГО» серія АР № 0198320, позивач не обґрунтовує, чому він, як власник пошкодженого транспортного засобу не звертався до страхової компанії задля вирішення питання щодо отримання страхового відшкодування. Оскільки позивачем не підтверджено факт звернення позивача до страхової компанії для вирішення питання про отримання страхового відшкодування, вважає його вимоги передчасними та такими, що не підлягають замовленню.

Посилається, що висновок експерта транспортно-товарознавчого дослідження № 104/23 по визначенню матеріального збитку від 20 липня 2023 року, на який посилається позивач при визначенні розміру матеріального збитку, не є належним та єдиним доказом, що може підтвердити розмір такого збитку.

Також зазначає, що вимогу позивача про стягнення моральної шкоди вважає безпідставною, оскільки факт спричинення моральної шкоди позивачу не підтверджується належними, допустимими та достатніми доказами.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 лютого 2024 року ПрАТ «Суха балка», не погоджуючись з висновками суду першої інстанції, просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення з ПрАТ «Суха балка» на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для розгляду та тим більше задоволення заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення, оскільки відповідачем була подана апеляційна скарга на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 січня 2024 року по справі № 212/7379/23 і вказане рішення не набуло законної сили. Крім того, вважає, що позивачем значно завищено розмір витрат на надання правничої допомоги адвокатом, що не є спів розмірним із часом, витраченим адвокатом та обсягом роботи, що була ним виконана, а також не надано належних та допустимих доказів, що свідчать про надання адвокатом такої допомоги саме у рамках даної справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Макарова А.Ф., посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу ПрАТ «Суха балка» залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

19 липня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах» від 19 червня 2024 року № 3831-IX. (далі по тексту Закон № 3831-IX)

Відповідно п. 2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону № 3831-IX установлено, що позовні заяви і апеляційні скарги, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України (в редакції, що діяла до набрання чинності Законом України № 3831-IX) визначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга у даній справі подана до набрання чинності Законом № 3831-IX.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг та відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги ПрАТ «Суха балка» підлягають залишенню без задоволення за наступних підстав.

Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 12 жовтня 2022 року у справі № 214/3027/21 провадження по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП закрито, у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Під час розгляду вказаної справи судом було встановлено, що в діях ОСОБА_2 , який порушив вимоги п. п. 1.5, 2.3б, 10.1, 11.4, 12.1, 12.2 Правил дорожнього руху України, що призвело до пошкодження транспортних засобів, міститься склад адміністративного правопорушення, що передбаченого ст. 124 КУпАП.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року у справі №214/3027/21 апеляційну скаргу захисника Стаднік Я.В. залишено без задоволення, а постанову Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 12 жовтня 2022 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, щодо ОСОБА_2 залишено без змін.

З огляду на вказане, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що судом першої та апеляційної інстанції було встановлено вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, внаслідок якого транспортні засоби «НЕФАЗ 5299-11-33» та «MITSUBISHI Pagero Sport» під керуванням водія ОСОБА_3 отримали механічні пошкодження, оскільки закриття провадження у справі № 214/3027/21 на підставі ст. 38 КУпАП допустиме лише у випадку доведеності вини особи у вчиненні правопорушення за умови забезпечення при розгляді справи всебічного, повного і об`єктивного з`ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, з дотриманням процесуальної форми її розгляду, визначеної законом.

Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 6 ст. 82 вирок суду в кримінальному провадження, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно висновку експерта транспортно-товарознавчого дослідження № 104/23 по визначенню матеріального збитку від 20 липня 2023 року вартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику автомобіля «MITSUBISHI Pagero Sport» з д.н.з. НОМЕР_2 , на підставі вихідних даних технічних оглядів, проведених 29 квітня 2021 року та 14 травня 2021 року, на момент проведення дослідження 19 червня 2023 року, складає: 279 834,26 гривень.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, врахувавши, що позивачу була завдана шкода в розмірі 279 834,26 гривень, яка частково відшкодована АТ СК «ІНГО» в сумі 138 210,25 гривень, дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що становить 141 624,01 гривень, та витрати по залученню експерта в сумі 3 500 гривень. Щодо позовних вимог позивача в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача у відшкодування моральної шкоди 20 000 гривень.

Ухвалюючи додаткове рішення у даній справі суд першої інстанції вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді, прийняв до уваги обставини справи, умови укладеного договору про надання правничої допомоги, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи та враховуючи критерії визначення та розподілу

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Згідно ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно ч. 1, 2ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом статей 9, 22-31, 35, 36 даного Закону настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Таким чином, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого особа що завдала шкоду застрахувала свою цивільно-правову відповідальність.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч. 1 ст. 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч. 2 ст. 14 ЦК України).

Відповідно ст. 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно ч. 1, 4 ст. 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, потерпіла особа має право на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоду.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Матеріали справи свідчать, що за висновком експерта транспортно-товарознавчого дослідження № 104/23 по визначенню матеріального збитку від 20 липня 2023 року вартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику автомобіля «MITSUBISHI Pagero Sport» з д.н.з. НОМЕР_2 на підставі вихідних даних технічних оглядів, проведених 29 квітня 2021 року та 14 травня 2021 року на момент проведення дослідження 19 червня 2023 року складає 279 834,26 гривень.

Таким чином, внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «MITSUBISHI Pagero Sport» з д.н.з. НОМЕР_2 зазнав матеріальних збитків в розмірі 279 834,26 гривень.

ОСОБА_2 , з вини якого сталася ДТП знаходиться з відповідачем в трудових відносинах і шкода була заподіяна ним у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків що не заперечується відповідачем.

АТ Страхова компанія «ІНГО» виплатила ОСОБА_3 , сину позивача, який на відповідній правовій підставі володів автомобілем, суму страхового відшкодування в розмірі 138 210,25 гривень, що підтверджується копіями довідок щодо руху коштів по картці ОСОБА_3 від 19 вересня 2023 року.

Таким чином, різниця між оціночною вартістю матеріального збитку заподіяного внаслідок ДТП та сумою, відшкодованою страховою компанією на користь позивача становить: 279 834,26 138 210,25 = 141 624,01 гривень.

За наведеного, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність стягнення завданої шкоди з ПрАТ «Суха балка».

Щодо доводів апеляційної скарги про безпідставність вимог позивача про стягнення моральної шкоди апеляційний суд зауважує наступне.

Згідно з вимогами ст. 23 ЦК України потерпіла особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Відповідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості,можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності та справедливості.

Враховуючи, що у зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та значним пошкодженням належного йому транспортного засобу позивач зазнав душевних страждань, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками про визначення розміру моральної шкоди в сумі 20 000 гривень та стягнення цієї суми з ПрАТ «Суха балка», оскільки до зазначеного висновку суд першої інстанції дійшов з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості.

Також апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги в частині, що постановою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 жовтня 2022 року у справі № 214/3027/21, яка залишена без змін Постановою Дніпровського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року, і якою провадження по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, а тому, на думку відповідача, вина ОСОБА_2 у даному провадженні не була встановлена.

Як вбачається з постанови Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 жовтня 2022 року у справі № 214/3027/21 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, тобто на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.

З правового аналізу вказаної норми вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина, як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 910/18319/16.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача на додаткове рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 лютого 2024 року апеляційний суд зауважує наступне.

Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків в потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зробила висновок, що нормами ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем у справі ОСОБА_1 19 вересня 2023 року було укладено Договір про надання правової допомоги з адвокатським об`єднанням «ЮРЕКС» о особі головуючого партнера адвоката Гриші Б.М.

Відповідно п. 7 вищезазначеного договору за угодою сторін за надання послуг за цим договором Адвокатському об`єднанню виплачується винагорода, сума якої узгоджується, і остаточний розрахунок між сторонами проводиться після виконання доручення залежно від об`єму і строків виконуваних доручень на підставі додаткових угод сторін до Договору.

Відповідно п. 1, 2 Додаткової угоди до договору про надання правової допомоги від 19 вересня 2023 року на виконання п. 7 Договору про надання правової допомоги від 19 вересня 2023 року сторони погодили розмір винагороди за надані послуги у сумі 20 000 гривень. Клієнт зобов`язується сплатити винагороду у строк не пізніше трьох банківських днів у безготівковій формі шляхом перерахування кошів на розрахунковий рахунок Адвокатського об`єднання.

Як вбачається з ордеру серії АВ № 1094764 від 22 вересня 2023 року, ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 19 вересня 2023 року, уповноважує адвоката Макарову А.Ф. представляти його інтереси у Жовтневому районному суді міста Кривого Рогу.

До матеріалів справи також надано Акт прийняття-передачі наданих послуг від 11 січня 2023 року, яким підтверджується факт надання послуг адвокатським об`єднанням «ЮРЕКС» та їх прийняття клієнтом на суму, що становить 20 000 гривень та квитанція про сплату ОСОБА_1 вказаної суми.

Вирішуючи питання про стягнення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що наявні у матеріалах справи документи є підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, оскільки вони підтверджують факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним відповідних витрат під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правову допомогу у меншому розмірі ніж заявлено позивачем, оскільки справа не представляє значної складності, виходячи із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), виконаних адвокатом робіт, часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягу наданих адвокатом послуг та співмірності суми витрат зі складністю справи, відповідності цієї суми критеріям реальності, розумності їхнього розміру.

З огляду на вказане доводи апеляційної скарги відповідача про безпідставність та недоведеність витрат позивача на правничу допомогу апеляційним судом не приймаються.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування майнових збитків та моральної шкоди та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в сумі 5 000 гривень.

Відповідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Відповідно частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства «Суха балка» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 січня 2024 року та додаткове рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді:

Повний текст постанови складено 30 вересня 2024 року.

Головуючий О.І. Корчиста