Номер провадження 2/754/952/24
РІШЕННЯ

Іменем України

08 жовтня 2024 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Таран Н.Г.

секретаря судового засідання: Титар Г.А.

за участі:

представника позивача адвоката Бойка С.О.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача адвоката Кушнір О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за позовом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 , третя особа: служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтувала наступним, що 04.08.2007 між батьками позивачки ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1033. Від цього шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася, ОСОБА_2 . Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 29.09.2015 шлюб між батьками позивачки було розірвано. Рішенням суду від 27.09.2017, було задоволено позов ОСОБА_3 про стягнення аліментів, вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини від усіх доходів щомісячно до досягнення повноліття дитини. Матір`ю позивачки - ОСОБА_3 було отримано виконавчий лист Деснянського районного суду м. Києва № 754/7530/17 від 09.10.2017 та подано до виконавчої служби на виконання. Деснянським районним відділом державної виконавчої служби у м. Києві ЦМУ МЮ було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3. Однак, як вбачається з довідки розрахунку зі сплати аліментів від 04.02.2021 боржник сплачував аліменти не регулярно та не в повному обсязі, у зв`язку з чим виникла заборгованість по сплаті аліментів, яка була погашена лише у грудні 2020. Дана обставина свідчить про неналежне виконання відповідачем по справі свого батьківського обов`язку по матеріальному утриманню доньки. У зв`язку з цим мати позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3 зверталася до Деснянського районного суду м. Києва з позовом про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів ОСОБА_1 (справа № 754/4461/21). Постановою Касаційного цивільного Суду Верховного Суду 09.11.2021 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 було стягнуто неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі 75 574,03 грн. Після розірвання шлюбу між батьками позивачки ОСОБА_2 в Деснянському районному суду м. Києва розглядалася справа про поділ майна подружжя. Відповідач намагався через суд встановити факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 після розірвання шлюбу в період з 15.10.2015 по 20.04.2017. Даний факт йому необхідно було встановити для того, щоб поділити майно, яке було придбано матір`ю позивачки вже після розірвання шлюбу. На підтвердження даного факту ОСОБА_1 посилався на фотографії з відпочинку, інформацію з державної прикордонної служби, сторінки з Фейсбука та покази свідків. Дійсно ОСОБА_3 з ОСОБА_1 та їх донькою здійснювали поїздки за кордон, однак матір змушена була це робити, оскільки дитині за станом здоров`я та рекомендацією лікарів необхідний був відпочинок в морському кліматі. Оскільки ОСОБА_1 не надавав згоду на вивіз доньки за кордон без батька, ставив умови, що дитина зможе виїхати лише при умові, якщо поїде і він та якщо ОСОБА_3 оплатить йому всі витрати на поїздку. Тому такі спільні поїздки були вимушені та здійснювалися лише в інтересах дитини. Відповідач для доньки став чужою людиною. ОСОБА_1 не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального усвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Перед повномасштабним вторгненням росії в Україну, мати позивачки разом зі своїм чоловіком ОСОБА_4 , перебували в короткостроковому відрядженні за кордоном в Польщі. Вночі 23.02.2022 вони літаком поверталися в Україну, однак літак було розвернуто і вони повернулися назад до Польщі. 12 - річна (на той час) дитина залишилася в м. Києві без опіки матері зі своїм дідусем. Матір приклала неймовірних зусиль, через знайомих та зовсім незнайомих людей вирішила питання, щодо евакуації доньки з дідусем в безпечніше місце (на заході України), а потім в Польщу. При цьому відповідач ОСОБА_1 , перебуваючи в м. Києві, не поцікавився де знаходиться його донька в такий важкий час, чи змогла вона виїхати з м. Києва, чи не потребує вона його батьківського піклування, підтримки та допомоги. 26.01.2018 матір позивачки ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_5 . Між Позивачкою та ОСОБА_5 склалися дуже добрі, теплі, довірительні стосунки, як між батьком та донькою. ОСОБА_5 турбується про дитину, забезпечує її всім необхідним. Сім`я є міцною, щасливою, ОСОБА_6 виховується в атмосфері любові, добра, поваги, турботи. Позивач вважає, оскільки відповідач з 2017 року, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, є усі підстави для позбавлення його батьківських прав відносно неї. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікуни, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцять років. Враховуючи викладене просила суд ухвалити рішення, яким позбавити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав відносно неї - доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 02.11.2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

20.11.2023 року відповідач подав відзив на позовну заяву. Вважає позовну заяву позивача безпідставною та необгрунтованою. Зазначає, що після розлучення з дружиною активно приймав участь у житті дитини, допомагав фінансово, проводили разом час, стільки скільки надавала колишня дружина. З донькою гарні стосунки, дуже любимо один одного. Крім цього 19.02.2016 року укладено договір дарування квартири, комунальні платежі здійснюються і до цього часу ним. Крім цього, в 2017-18 році звертався до служби у справах дітей з заявами щодо перешкод дружини бачитись з дитиною. В 2017 році колишня дружина та її співмешканець нанесли йому тілесні ушкодження досудове слідство досі триває. Зазначає, що не ухилявся від виконання батьківських обовязків.

07.12.2023 року законним представником неповнолітньої подано відповідь на відзив в якому вказала, що відповідач ОСОБА_1 перекручує обставини, факти викладає не правдиво, зазначає, що батько самостійно усунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, та усі правові підстави для позбавлення його батьківських прав відносно доньки, позов підтримує та просить його задовольнити в повному обсязі. Зазначає, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 2007 року. У 2009 році у них народилась донька - позивач у справі. З 2014 року сімя фактично розпалась, відповідач ніде не працював, усі сімейні кошти витратив на себе та свою коханку. З 2014 року відповідач почав поводити себе агресивно, вчиняв фізичне насилля, яке закінчувалось викликами поліції. Дані події негативно впливали на психо-емоційний стан дитини, була вимушена звертатись до дитячих психологів за допомогою. Крім того, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 30.05.2018 року визначено місце проживання дитини з матірю. Даним рішенням суду було встановлено прихільність дитини до матері та та обставина, що мати не чинить перешкод у спілкуванні доньки з батьком. Крім того, комісією не визначався порядок зустрічей батька з дитиною, а комісією рекумендувалось звернутись до суду батьку, однак він не звертався до суду. У відповідача була заборгованість зі сплати аліментів з червня 2017 року по грудень 2020 року. Дозволи на виїзд за кордон надавав лише під умовою задоволення його вимог та завжди вимагав грошову компенсацію. Щодо дарування квартири донці - квартира була спільним майном і дану квартиру подарували разом і лише за її наполяганням, оскільки вона збиралась доводити в суді, що квартира є її особистою власністю. Після оформлення дарування квартири а ні вона, а ні донька не мають доступу до квартири та квартирою користується відповідач. Крім того, перед повномаштабним вторгненням росії вона з чоловіком перебувала у відрядженні за кордоном, та не змогли повернутись на територію України, а донька з бабусею та дідусем залишалась у Києві. Відповідач жодним чином не намагався евакуювати свою доньку, цим займався ОСОБА_5 теперішній чоловік. Спільні фотографії відповідача та доньки зроблені ще в 2016 році.

08.12.2023 на адресу суду надійшла відповідь на відзив представника позивачки, в до якого долучені висновок психологічного обстеження дитини в 2018 році та фотокартки позивачки в період 2018-2023 рр., позивач вважає своїм батьком теперішнього чоловіка матері,та оскільки відповідач ОСОБА_1 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, є усі правові підстави для позбавлення його батьківських прав відносно неї, а тому просить суд задовольнити її позовну заяву в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх.

Позивач приймала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі, зазначила, що відповідача та його матір вона не бачила вже більше семи років, вони не зізвонювались та не спілкувались. Своїм батьком вважає ОСОБА_5 . Зі свого дитинства памятає, що відповідач був в нетверезому стані, ображав маму, були постійні сварки та бійки бажає, щоб судом було задоволено її позовну заяву. Мама не впливає та не впливала на її рішення щодо позбавлення батька батьківських прав, це її особисте бажання та свідомий вибір.

Відповідач та представник відповідача у судову засіданні позовні вимоги не визнають, вважають що позбавлення батьківських прав відносно дитини не забезпечуватиме інтересів самої дитини, тому даний позов не підлягає задоволенню.

Представник третьої особи: Органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, в судове засідання не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомленні належним чином, причин неявки суду не повідомили, в той же час на адресу суду надали висновок про доцільність позбавлення батьківських прав від 25.01.2024 № 102-403, в якому вказано, що керуючись ст. 164 Сімейного кодексу України, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації (протокол від 18.01.2024 № 02), діючи виключно в інтересах дитини, Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав батька, ОСОБА_1 , стосовно неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про можливість задоволення позову з таких підстав.

Положенням ч.4 ст. 200 ЦПК України передбачено, що ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього кодексу.

Статтею 206 ЦПК України передбачено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Оскільки визнання відповідачем позову у даному випадку не суперечить закону та не порушує права свободи та інтереси інших осіб, тому суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та про винесення рішення по суті справи у підготовчому засіданні.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, № 303-A, параграф 29).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Як вбачається з копії свідоцтва про народження позивачки її батьком записаний відповідач - ОСОБА_1 ..

Батьки позивачки перебували в зареєстрованом шлюбі з 04.08.2007 року, шлюб був розірваний за рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 29.09.2015 року.

27.09.2017 року з відповідача на утримання позивачки на користь матері дитини стягнуто аліменти.

Відповідач протягом 2017-2021 року аленти сплачував періодично та не в повному обсязі, внаслідок чого виникала заборгованість, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів.

З приводу захворювань чи з профілактичною метою ОСОБА_2 до медичного закладу зверталась лише мати дитини, що підтверджується довідкою КНП "ЦПМСД №2" Деснянського району м. Києва.

В 2021-2022 рр позивачка навчалась в ТОВ "ПЗЗСО "Міжнародна американська школа і університет". Характеризується позитивно, до навчального закладу її привозили мати та ОСОБА_7 , батько в школі не зявлявся участі в освітньо-виховному процесі не брав.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 30.05.2018 року місце проживання позивачки визначено разом з матірю.

Із поданої позовної заяви та наданих пояснень позивача - батько з нею не спілкується з 2017 року, вона його не вважає своїм батьком, з 2017 року і до цього часу усі функції батька в її житті виконує чоловік матері - ОСОБА_5 .

Відповідно до положень п. п. 2, 3 ст. 150 СК України, які кореспондуються з положеннями абз. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

П. 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позивачем у такій справі, згідно ст. 165 СК України та абз. 1 п. 18 постанови пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», може бути один з батьків.

Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також інших документів, які стосуються справи.

Як вбачається з висновку про доцільність позбавлення батьківських прав від 25.01.2024 № 102-403, в якому вказано, що керуючись ст. 164 Сімейного кодексу України, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації (протокол від 18.01.2024 № 02), діючи виключно в інтересах дитини, Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав батька, ОСОБА_1 , стосовно неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. 165 СК України право звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інших заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30.03.2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці.

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява №10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

Всупереч закону та моральним засадам суспільства відповідач покладені законом на батька обов`язки не виконує, він належним чином не піклується про доньку, не спілкується з нею, не вітає її з Днем Народження навіть у телефонному режимі та іншими святами, не проявляє до неї батьківської турботи, не цікавиться її долею, не відвідує, не турбується про фізичний та духовний розвиток, на початку повномаштабного вторгнення росією в Україну, проживаючи на не великій відстані у місті Києві від місця проживання своєї доньки - навіть не поцікавився де знаходиться його дитина чи перебуває вона у безпечному місці та чи потребує його допомоги, тобто останній у цілому своїми вчинками ігнорував факт споріднення з донькою з 2017 року до подання донькою даної позовної заяви.

Оскільки вказані факти як кожен окремо, так і в сукупності, розцінюються судом як ухилення відповідача та свідомим нехтуванням батьківськими обов`язками, а тому суд приходить до висновку про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що відповідає в повній мірі найкращим інтересам дитини.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України на користь ОСОБА_2 стягнути з відповідача понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 073,60 грн.

Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст.ст. 19, 150, 164, 165 Сімейного кодексу України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 , третя особа: служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав - задовольнити .

Позбавити батьківських прав ОСОБА_1 відносно доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати зі сплати судового збору 1073,60 грн..

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 )

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ),

третя особа: служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації (, місцезнаходження: 02225, м. Київ, проспект Червоної Калини, 21-Г);

Повний текст рішення складено 09.10.2024 року.

Суддя: Н.Г.Таран