Справа №522/8413/22
Провадження 4-с/522/32/24
УХВАЛА

03 червня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді Бондаря В.Я.,

за участі секретаря судового засідання Єрганінової К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одеса скаргу ОСОБА_1 на дії Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, за участі стягувача: ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 27.02.2024 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси зі скаргою на дії Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) та просить:

- визнати дії Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції неправомірними та зобов`язати провести перерахунок заборгованості ОСОБА_1 по сплаті аліментів у межах виконавчого провадження №69836802 та врахувати при здійсненні розрахунки сплачені кошти у розмірі 63 310,50 грн.

В обґрунтування скарги відзначено, що 27.07.2022 Приморським районним судом м. Одеси видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на дитину ОСОБА_4 , у розмірі частини заробітку, починаючи з 05.07.2022 і до досягнення дитиною повноліття. У провадженні Приморського ВДВС у м. Одесі перебуває виконавче провадження №69836802 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості зі сплати аліментів. Згідно розрахунку заборгованості від 15.01.2024 за боржником наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 63 310,50 грн. 17.01.2024 боржник звернувся до Приморського ВДВС із заявою про списання суми заборгованості, у зв`язку з її повним погашенням, однак ОСОБА_1 відмовили у списанні заборгованості, оскільки у квитанціях було відсутнє призначення платежу. Скаржник не погоджується з такими діями Приморського ВДВС, оскільки на платіжну картку сина за період з 01.06.2022 по 02.01.2024 надійшли кошти у розмірі 225 007,30 грн. Син використав з карти 7 792,87 USD. Між боржником та стягувачем відсутні домовленості про перерахування додаткової матеріальної допомоги чи інші грошові зобов`язання, тому кошти витрачені сином є аліментами.

Ухвалою суду від 28.02.2024 скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, заявнику надано 10-денний строк для усунення недоліків скарги.

Після усунення недоліків скарги, ухвалою суду від 07.03.2024 прийнято скаргу до розгляду та призначено судове засідання на 11.03.2024.

У судовому засіданні 11.03.2024 проведеному за участі представника скаржника ОСОБА_3 протокольною ухвалою витребувано матеріали виконавчого провадження, з метою отримання витребуваних доказів у засіданні оголошено перерву до 25.03.2024.

У судовому засіданні 25.03.2024 проведеному за участі представника скаржника ОСОБА_3 вирішено повторно направити ухвалу про витребування доказів для виконання, розгляд справи відкладено до 08.04.2024.

До суду 04.04.2024 надійшли матеріали виконавчого провадження.

У судовому засіданні 08.04.2024 проведеному за участі представника скаржника ОСОБА_3 було відкладено розгляд справи до 23.04.2024 з метою повторного сповіщення стягувача.

У судовому засіданні 23.04.2024 проведеному за участі представника скаржника ОСОБА_3 було надано час представнику стягувача ознайомитися з матеріалами справи, у зв`язку з чим розгляд справи відкладено до 17.05.2024.

У судовому засіданні 17.05.2024 розгляд справи відкладено до 03.06.2024 внаслідок задоволення клопотання представника ОСОБА_2 ОСОБА_5 про відкладення.

До суду 03.06.2024 надійшли заперечення представника ОСОБА_2 ОСОБА_5 , згідно яких просить відмовити у задоволенні скарги, з огляду на те, що аліменти сплачуються на користь одного з батьків, документи додані до скарги свідчать про те, що кошти витрачалися особисто сином ОСОБА_6 , що свідчить про піклування батька про сина та про неможливість зарахування цих грошей в якості аліментів. Вказує, що чинне законодавство не обмежує батька, що проживає окремо від дитини, допомагати матеріально утримувати дитину, не сплачуючи виключено аліменти, адже визначена сума аліментів судовим наказом не покриває навіть потреби на продукти першої необхідності.

У судовому засіданні 03.06.2024 представник скаржника ОСОБА_3 підтримав скаргу просив задовольнити.

Представник стягувача ОСОБА_5 у запереченнях просила провести розгляд справи за відсутності стягувача та її представника.

Приморський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) заперечень, клопотань про відкладення розгляду справи, до суду не подавав.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника скаржника, оцінивши наявні докази, дійшов висновку про безпідставність поданої скарги, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що на виконанні у Приморському відділі державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) перебуває виконавче провадження №69836802 з примусового виконання судового наказу №522/8413/22 від 26.08.2022 Приморського районного суду м.Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки заробітку щомісяця, починаючи з 05.07.2022 і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, ОСОБА_1 має заборгованість станом на 15.01.2024 у розмірі 63 310,50 грн.

ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 звернувся до Приморського відділу ДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м.Одеса) з заявою про списання заборгованості зі сплати аліментів.

Листом Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі ПМУМЮ (м.Одеса) від 12.02.2024 повідомило адвоката Осьмініна С.Д. про відсутність підстав для списання заборгованості, оскільки в призначенні платежу не зазначено що кошти перераховуються як аліменти.

З копії матеріалів виконавчого провадження вбачається, що 13.02.2024 представник ОСОБА_2 адвокат Карпенко Валерія Ігорівна звернулася до Приморського відділу ДВС у місті Одесі з заявою, якою просить застосувати до ОСОБА_1 санкції, адже з моменту отримання судового наказу стягувач не отримала жодних виплат від боржника ОСОБА_1 .

Державний виконавець ОСОБА_7 розпорядженням №69836802 від 22.02.2024 вказав на необхідність перерахування грошових коштів у розмірі 51 545,75 грн на рахунок ОСОБА_2 з рахунку тих грошових коштів, що надійшли на депозитний рахунок при примусовому виконанні виконавчого документа №522/8413/22.

Як стверджує скаржник він відкрив рахунок сину та скидає на його карту грошові кошти, які витрачає син ОСОБА_8 , однак виписка по рахунку не свідчить, що кошти витрачаються сином, який є неповнолітнім, тобто виписка по рахунку підтверджує здійснення списання коштів з картки, однак не свідчить про те, що кошти витрачає саме син скаржника ОСОБА_9 , така виписка не означає розпорядження карткою ОСОБА_4 .

Докази додані до скарги складені іноземною мовою не приймаються судом до уваги, оскільки не містять перекладу.

Доводи представника стягувача щодо того, що аліменти стягненні на користь матері ОСОБА_2 є слушними, однак отримання аліментів безпосередньо сином не буде порушенням, адже грошові кошти передбачені для утримання дитини.

Посилання представника стягувача на відсутність призначення платежу саме «аліменти», що на її думку, свідчить про те, що кошти не є аліментами, є безпідставними, з огляду на наступне.

У постановах від 18 листопада 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження № 61-7500св20) та від 26 травня 2021 року у справі № 569/11466/20 (провадження № 61-1534св21) Верховний Суд зробив висновки, що виконавець повинен враховувати кошти, сплачені боржником на користь стягувача, оскільки чинне законодавство не передбачає права та обов`язку у виконавця вимагати від боржника надання квитанцій із зазначенням призначення грошових переказів на ім`я стягувача й не враховувати безпосередньо копії наданих квитанцій.

У постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 707/999/21 (провадження № 61-11411св22) враховано те, що немає відомостей про існування у боржника перед стягувачем будь-яких інших зобов`язань, які є відмінними від зобов`язань зі сплати аліментів. Сплата боржником на користь стягувача грошових коштів у спірний період здійснювалася зі сталою періодичністю. Також Верховний Суд врахував суперечливу процесуальну позицію стягувача щодо спірних коштів, яка у скарзі на дії державного виконавця посилалася на те, що не отримувала зазначених коштів, в апеляційній скарзі на ухвалу суду першої інстанції стверджувала, що кошти, які перераховував їй боржник, є платою за користування майном (побутовою технікою, меблями тощо), а у відзиві на касаційну скаргу звертала увагу, що із виписки за картковим рахунком неможливо встановити особу, яка перерахувала їй ці кошти.

У постанові Верховного Суду від 17 травня 2023 року у справі № 199/2951/21 (провадження № 61-1769св23) встановлено, що між стягувачем та боржником немає інших грошових зобов`язань, окрім аліментних. Стягувач не заперечувала отримання від боржника тих грошових переказів, де вона була зазначена отримувачем, а матеріали справи не містять відомостей щодо відмови стягувача від отримання грошових переказів, здійснених боржником. Наведене свідчить про часткове добровільне виконання боржником свого обов`язку зі сплати аліментів. Враховуючи, що боржник надав копії квитанцій про здійснення платежів на користь стягувача, у державного виконавця не було підстав не враховувати надані боржником квитанції під час визначення заборгованості зі сплати аліментів.

У постанові Верховного суду від 10 серпня 2023 року по справі №206/2658/22, суд вказував, що реалізовуючи стандарт переважаючої переконливості в оцінці обставин справи, що переглядається, та доказів, поданих учасниками справи, Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що квитанції без зазначення призначення платежу «аліменти», надані на підтвердження сплати боржником на користь стягувача аліментів.

Тобто, квитанції без зазначення призначення платежу мають прийматися державним виконавцем, у тому випадку, якщо між батьками не існує інших домовленостей про сплату додаткових витрат на дитину і, в даному випадку, за наявності належних, достатніх та достовірних доказів, що підтверджують переказ коштів на утримання дитини, чого надано не було, як вказувалося вище.

Щодо догорів укладених ОСОБА_1 з приватним закладом загальної середньої освіти «ІТ СТЕП СКУЛ ОДЕСА», суд зазначає наступне.

На підтвердження оплати навчання в школі додано платіжні інструкції, згідно яких оплату здійснювала ОСОБА_10 . Тобто, оплату здійснював не ОСОБА_1 . Будь-яких доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 . доручав ОСОБА_10 здійснювати оплату замість нього до скарги не долучено.

Крім того, витрати на навчання в ІТ-школі не можна вважати аліментами, у зв`язу з нижче наведеним.

У постанові від 01.04.2019 при розгляді справи №545/819/18 Верховний суд визнав, що витрати, понесені позивачем на навчання сина в коледжі та витрати на придбання спортивного інвентарю належать до додаткових витрат, необхідних для розвитку дитини.

Навчання ОСОБА_4 в ІТ-школі та відповідно оплата такого навчання не входить до структури аліментів, а може бути додатковими витратами на дитину. Крім того, при розподілі таких додаткових витрат, суди враховують здібності дитини, тобто необхідність у такому додатковому навчанні.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, скаржник не надав належних та достатніх доказів тому, що карткою відкритою на ім`я сина користується дійсно син ОСОБА_9 , частина доказів складена іноземною мовою не приймається судом до уваги, а навчання в спеціалізованій ІТ-школі не входить до структури аліментів, крім того оплата за навчання здійснювалася не ОСОБА_1 , тому підстав для врахування державним виконавцем квитанцій не було, а, отже, дії Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції по не врахуванні суми у розмірі 63 310,50 грн є правомірними.

Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

У зв`язку з цим, суд доходить висновку, що оскаржувані рішення та дії державного виконавця були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень виконавця, а тому суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 .

На підставі ст.ст. 18, 24, 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 261, 450, 451 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, за участі стягувача: ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі в 15 денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги.

Повний текст ухвали суду складено 06 червня 2024 року.

Суддя В.Я.Бондар