Справа № 171/2955/23
Номер провадження 2/184/357/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(Заочне)

05 листопада 2024 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Томаша В.І.,

за участю секретаря судового засідання Попівніч Н.І.,

розглянувши в м. Покров в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про захист честі та гідності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про захист честі та гідності. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 24.12.2015р. вона проходила свідком по кримінальному провадженню №171/812/16-к, 1-кп/171/28/17 за ст.125 КПК України. Після судового засідання сім`я ОСОБА_2 ображала позивачку та називала її психічнохворою. Крім того, відповідачі розповсюджували цю інформацію як в с. Катеринівка, де раніше проживала позивачка, так і в м. Кривий Ріг. Позивачка неодноразово зверталася з цього приводу до відділу поліції, однак останні відмовляються реагувати на її звернення. У зв`язку з неправомірними діями сім`ї ОСОБА_2 позивачці була заподіяна моральна, матеріальна та фізична шкода, яка принижує її честь, гідність та ділову репутацію. На підставі викладеного, позивач просить суд визнати, що поширена сім`єю ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 інформація щодо того, що ОСОБА_1 психічнохвора не відповідає дійсності, є недостовірною та принижує її честь, гідність та ділову репутацію. Зобов`язати ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 припинити неправомірні дії, що принижують її честь, гідність та ділову репутацію. Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 на її користь моральну шкоду в сумі 5000,00 грн.

Позивач в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, згідно якої просить суд розглянути справу за її відсутності, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причину своєї неявки суду не повідомили, відзив не надали.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ст.280 ЦПК України суд ухвалює по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку.

Як встановлено судом, 24.12.2015р. ОСОБА_1 проходила свідком по кримінальному провадженню №171/812/16-к, 1-кп/171/28/17.

Як вказує позивач, після судового засідання сім`я ОСОБА_2 ображала її та називала психічнохворою людиною. Крім того, відповідачі розповсюджували цю інформацію як в с. Катеринівка, де раніше проживала позивачка, так і в м. Кривий Ріг. Позивачка неодноразово зверталася з цього приводу до відділу поліції, однак останні відмовляються реагувати на її звернення. У зв`язку з неправомірними діями сім`ї ОСОБА_2 позивачці була заподіяна моральна, матеріальна та фізична шкода, яка принижує її честь, гідність та ділову репутацію.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

У відповідності зі ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

У свою чергу, ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Разом з тим, відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Згідно із ч.1 ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

За змістом ч. 1- 3 ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.

Згідно п. 15 зазначеної постанови, під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто, містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Пунктом 18 зазначеної постанови передбачено, що обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації.

З цього випливає, що тягар доказування достовірності негативної інформації про позивачів покладається на відповідачів, а на позивачів покладено лише обов`язок доказування факту поширення такої інформації відповідачами. Цей висновок узгоджується з приписом абзацу першого частини другої статті 302 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 200 ЦК України, інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі.

Крім цього, суд бере до уваги висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 30 вересня 2019 року у справі № 742/1159/18, який зазначив, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Аналізуючи інформацію, поширену відповідачами третім особам, суд дійшов висновку, що така зокрема містить фактичні твердження, викладена у категоричній стверджувальній формі, у формі констатації конкретних фактів (обставин), а отже, може бути перевірена на предмет її відповідності та дійсності.

Зважаючи на вищенаведене, суд дійшов висновку, що вказана інформація є недостовірною, оскільки не доведена відповідачами, а також негативною, оскільки в ній стверджується про неправдивий стан здоров`я позивачки, і такі відомості, на переконання позивача, порушують її право на повагу до гідності, честі та ділової репутації.

Таким чином, позивач довела факт поширення відносно неї недостовірної та негативної інформації, яка принижує її честь та гідність, і викладене не є оціночним судженням, а відповідачі, в свою чергу, не довели протилежного.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то стаття 23 ЦК України передбачає підстави відшкодування моральної шкоди. Моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болі і стражданнях, що особа зазнала у зв`язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з протиправною поведінкою у відношенні його; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з ушкодженням чи знищенням майна; у приниженні честі, достоїнства, а також ділової репутації.

Верховний суд України в п. 9 постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 звернув увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини фізичних та душевних страждань, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

На підтвердження факту заподіяння моральної шкоди в позовній заяві зазначено про те, що після поширення відповідачами недостовірної інформації позивачу спричинено значну моральну шкоду душевне страждання. При цьому, заподіяння відповідачами моральної шкоди, позивач оцінює в розмірі 5000 грн, що на думку суду є співмірною сумою із завданими душевними стражданнями позивачки, а отже в цій частині позовних вимог слід задовольнити.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Керуючись ст.ст.10,11,81,263-265,352,354 ЦПК України, ст. 201, 277, 297, 299, 302 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про захист честі та гідності - задовольнити.

Визнати, що поширена ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 інформація щодо того, що ОСОБА_1 психічнохвора людина не відповідає дійсності.

Зобов`язати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 припинити розповсюдження неправдивих відомостей щодо ОСОБА_1 .

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 та ОСОБА_6 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 моральну шкоду в сумі 5000,00 грн., а також судовий збір в сумі 908,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, яким повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 05.11.2024р.

Суддя Орджонікідзевського міського суду В. І. Томаш