Постанова

Іменем України

31 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 756/5396/14-ц

провадження № 61-11257св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач), суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І.,

учасники справи:

заявник - товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал»,

заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Міністерство юстиції України, публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка підписана представником ОСОБА_3 , на постанову Київського апеляційного суду від 24 липня 2024 рокув складі колегії суддів: Стрижеуса А. М., Поливач Л. Д., Шкоріної О. І.,

Історія справи

Короткий зміст заяви

12 березня 2024 року ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал» звернулося із заявою про заміну стягувача у виконавчому листі.

Заява мотивована тим, що заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23 лютого 2015 року № 756/5396/14-ц задоволено позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_4 , третя особа - Державна реєстраційна служба України, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття у власність.

Згідно із договором про відступлення прав вимоги № 2260/К від 17 червня 2020 року (з урахуванням додатку №1 до Договору №2260/К про відступлення прав вимоги від 17 червня 2020 року, що є невід`ємною частиною договору, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Факторингова Компанія «Стандарт Кепітал» (надалі - договір відступлення), до ТОВ «Факторингова Компанія «Стандарт Кепітал» перейшли всі права і обов`язки кредитора за кредитним договором, право вимоги іпотекодержателя за договором іпотеки, та зокрема, звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення вимог за кредитним договором.

Відповідно до свідоцтва про зміну імені від 04 листопада 2016 року, серія НОМЕР_1 ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 змінила прізвище на ОСОБА_2 .

Станом на 12 березня 2024 року відсутні відкриті виконавчі провадження з примусового виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 лютого 2015 року, що підтверджується відомостями з Автоматизованої системи виконавчого провадження.

ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал» просило:

замінити стягувача з ПАТ «Дельта Багек» на ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал» в рішенні від 23 лютого 2015 року, виданого Оболонським районним судом м. Києва у справі № 756/5396/14-ц, яким позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 14 березня 2024 року:

заяву ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал» задоволено.;

замінено стягувача ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал» у виконавчих листах, виданих на виконання заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 лютого 2015 року №756/5396/14-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 , третя особа - державна реєстраційна служба України, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття у власність.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що:

згідно частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. Відповідно до статті 442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття провадження;

матеріали справи містять належні та допустимі докази на підтвердження дотримання умов договору відступлення прав вимоги.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 24 липня 2024 року:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Проскурою В. О., задоволено частково;

ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 14 березня 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення;

замінено стягувача ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал» у виконавчих листах, стосовно ОСОБА_2 за рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23 лютого 2015 року у справі №756/5396/14-ц.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:

особа, на користь якої видано виконавчий документ, набуває статусу стягувача з моменту видачі такого виконавчого документа, а не з моменту відкриття виконавчого провадження. Проте разом із тим ця особа до відкриття виконавчого провадження як юридичного процесу є лише стягувачем у виконавчому документі на стадії виконання судового рішення з відповідним потенціалом прав у виконавчому провадженні, які повноцінно реалізує лише у статусі стягувача як сторони відкритого виконавчого провадження, за виключеннями, передбаченими законодавством. Тому заміна стягувача саме як сторони виконавчого провадження неможлива, якщо заява правонаступника про це подана, зокрема, після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, але якщо цей строк не був поновлений судом. Водночас заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу. До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21);

заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України, в межах стадій судового процесу;

оскільки рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 лютого 2015 року в цивільній справі № 756/5396/14-ц набрало законної сили, тому є обов`язковим до виконання відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України, а заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу, а тому колегія суддів вважає, що наявні підстави для задоволення заяви;

звертаючись до суду із заявою ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» просило суд замінити стягувача з ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал» в рішенні від 23 лютого 2015 року виданого Оболонським районним судом м. Києва у справі № 756/5396/14-ц, яким позов РПАТ «Дельта Банк» задоволено. Отже, заявником вимога про заміну сторони у виконавчому провадженні не заявлялися, як зазначено в резолютивній частині ухвали суду першої інстанції, а тому колегія суддів приходить до висновку, що постановляючи ухвалу про заміну сторони у виконавчому провадження суд першої інстанції вийшов за межі заявлених вимог;

чинним цивільним процесуальним законодавством України не передбачено заміну стягувача в рішенні суду. Згідно з пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. Зважаючи на те, що обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна підлягає частковому задоволенню, ухвала суду скасуванню.

Аргументи учасників справи

У серпні 2024 року ОСОБА_2 через підсистему Електронний суд подала касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 24 липня 2024 року, у якій просила:

оскаржене судове рішення скасувати;

ухвалити нову постанову, якою відмовити у заяві ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал» про заміну сторони у виконавчому листі.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

вирішуючи питання про заміну стягувача ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал» у виконавчих листах, виданих на виконання заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 лютого 2015 року №756/5396/14-ц суд не встановив чи не сплив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, а він сплив згідно з законодавством чинний на той момент у березні 2016 року, сплив він разом із закінченням виконавчого провадження що підтверджується відсутністю відкритого виконавчого провадження у автоматизованій системі виконавчих проваджень. Ніяких доказів з приводу того що виконавче провадження у справі є відкритим ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал» суду не надало;

у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2022 року у справі № 34/425 та від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 вказується, що якщо заява про заміну сторони подана після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, то в разі неможливості виконання судового рішення за відсутності підстав для поновлення строків для виконання наказу суду (виконавчого листа) або якщо судове рішення не підлягає виконанню у примусовому порядку через органи виконавчої служби, правонаступник не може бути замінений у виконавчому провадженні, яке не здійснюється. Також 14 вересня 2022 року Верховний Суд в рамках справи №1519/2-1141/11 наголосив що при вирішені питання про заміну сторони виконавчого провадження суди мають встановити чи не сплив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання , тому що у разі його закінчення, а закінчується він разом з закінченням виконавчого провадження, ніякі виконавчі дії далі не вчиняються, правонаступник не може бути замінений у виконавчому провадженні, яке не здійснюється.

У вересні 2024 року ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал» подало відзив на касаційну скаргу в якому просило:

залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржене судове рішення апеляційного суду без змін.

Відзив на касаційну скаргу мотивований тим, що:

скаржник у касаційній скарзі підтверджує власними доводами, що у судах попередніх інстанцій предметом розгляду поданої Заявником заяви є заміна стягувача у виконавчих листах по справі №756/5396/14-ц. З доводами скаржника ТОВ «Факторингова Компанія «Стандарт Кепітал» категорично не погоджується, оскільки Київським апеляційним судом переглядаючи ухвалу Оболонського районного суду від 14 березня 2024 року було додержало норми законодавства, перевірено законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Питання про достатність доказів відноситься до компетенції судів першої та апеляційної інстанцій, і апеляційним судом не встановлено порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції, а тому аргументи скаржника про те, що не надано докази, не можуть бути підставами для скасування ухвалених у справі судових рішень і стосуються переоцінки доказів;

у постанові від 24 липня 2024 року, Київський апеляційний суд вірно зазначив: «рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 лютого 2015 року в цивільній справі №756/5396/14-ц набрало законної сили, тому є обов`язковим до виконання відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України, а заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги допускається на будь-якій стадії судового процесу, а тому колегія суддів вважає, шо наявні підстави для задоволення заяви про заміну стягувача у виконавчих листах»;

стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення документа до виконання. ТОВ «Факторингова Компанія «Стандарт Кепітал» виконавчі листи згідно з рішенням від 23 лютого 2015 року виданого Оболонським районним судом м. Києва по справі № 756/5396/14-ц не отримувала;

Оболонський районний суд м. Києва в рішенні від 23 лютого 2015 року застосував статтю 217 ЦПК України та зупинив виконання рішення на весь час дії мораторію відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»;

в суді першої та другої інстанції предметом розгляду була заява про заміну стягувача у виконавчому документі, питання про заміну стягувача у виконавчому провадженні чи поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання не поставало.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 11 вересня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі.

09 жовтня 2024 року справа передана судді-доповідачу Крату В. І.

Ухвалою Верховного Суду від 28 жовтня 2024 року призначено справу до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 11 вересня 2024 року зазначено, що:

наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження: порушення норм процесуального права.

Фактичні обставини

Апеляційний суд встановив, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23 лютого 2015 року в справі №756/5396/14-ц(https://reyestr.court.gov.ua/Review/42810578):

позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено;

в рахунок виконання основного зобов`язання щодо оплати заборгованості у розмірі 248 224,7 дол. США, що по курсу складає 1 984 060,03 грн за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 19 березня 2008 року, звернувши стягнення на предмет іпотеки, а саме кв. АДРЕСА_1 , загальною площею 63,50 кв. м, житлової площі 43 кв. м, яка належить ОСОБА_4 на праві власності шляхом передачі іпотекодержателю - ПАТ «Дельта Банк»;

припинено право власності ОСОБА_4 на кв. АДРЕСА_1 загальною площею 63,50 кв. м, житлової площі 43 кв. м виселивши ОСОБА_4 ;

витребувано від ОСОБА_4 та передано ПАТ «Дельта Банк» технічний паспорт та правоустановчі документи, або їх дублікати на кв. АДРЕСА_1 , загальною площею 63,50 кв. м, житлової площі 43 кв. м;

стягнуто на користь ПАТ «Дельта Банк» з ОСОБА_4 3 654 грн судового збору.

Суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру (частина третя статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

У мотивувальній частині рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23 лютого 2015 року в справі №756/5396/14-ц(https://reyestr.court.gov.ua/Review/42810578) вказано, що:

як з`ясовано судом, 03 червня 2014 року ВР України було прийнято Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Зважаючи на це, суд вважає за можливе застосувати статті 217 ЦПК України та зупинити виконання рішення на весь час дії даного мораторію.

На підставі договору про відступлення права вимоги № 2260/К від 17 червня 2020 року (з урахуванням Додатку №1 до Договору №2260/К про відступлення прав вимоги від 17 червня 2020 року, що є невід`ємною частиною договору, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Факторингова Компанія «Стандарт Кепітал» (надалі - договір відступлення), до ТОВ «Факторингова Компанія «Стандарт Кепітал» перейшли всі права і обов`язки кредитора за кредитним договором, право вимоги іпотекодержателя за договором іпотеки, та зокрема, звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення вимог за кредитним договором.

Позиція Верховного Суду

У разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу (частина перша статті 55 ЦПК України).

По своїй суті процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу відповідного суб`єкта, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього. Підставами процесуального правонаступництва можуть бути лише юридичні факти, які виникли під час судового провадження у справі, а не до його початку. Процесуальне правонаступництво тісно пов`язане з матеріальним правонаступництвом, оскільки воно може мати місце в тих випадках, коли права та/або обов`язки одного із суб`єктів спірного матеріального правовідношення внаслідок тих чи інших юридичних фактів переходять до правонаступника. При цьому незалежно від підстав матеріального правонаступництва процесуальне правонаступництво допускається лише після заміни сторони в матеріальних правовідносинах. У частині першій статті 514 ЦК України регулюються відносини між первісним кредитором і новим кредитором, та визначається який саме обсяг прав та на яких умовах переходить до нового кредитора. Тобто частина перша статті 514 ЦК України присвячена саме матеріальному правонаступництву, а не процесуальному (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року в справі № 1522/12471/12 (провадження № 61-6708св21)).

У разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження. Ухвала про заміну сторони виконавчого провадження надсилається (надається) учасникам справи, а також державному виконавцю, приватному виконавцю в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (стаття 442 ЦПК України).

У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України).

Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (пункт 4 Рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2001 року у справі № 3-рп/2001).

Згідно пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Аналіз пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року свідчить, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності законом № 1404-VIII від 02 червня 2016 року. Для пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм закону № 1404-VIII від 02 червня 2016 року до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.

Аналогічний по суті висновок зроблений і в постановах Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28 березня 2018 року у справі № 905/6977/13 та від 02 травня 2018 року у справі № 5016/149/2011(17/6) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2018 року у справі № 553/1951/14-ц (провадження № 61-20552св18).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21) зазначено, що:

«90. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

91. Окреслене завдання включає в себе як своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, так і досягнення мети ефективного захисту порушених прав шляхом своєчасного та ефективного виконання судового рішення.

92. Заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України, в межах стадій судового процесу.

93. Реалізація процесуального правонаступництва має мати процесуальну мету, яку суд також враховує разом із доказами матеріального правонаступництва, яке стало підставою процесуального правонаступництва. Враховуючи, що сформульована у цій справі проблематика стосовно реалізації прав сторін спору на стадії виконання судового рішення, в тому числі в контексті пред`явлення до виконання виконавчого документа та здійснення виконавчого провадження, саме з точки зору такої процесуальної мети має розглядатись процесуальне правонаступництво у цій справі. Заміна судом сторони справи на підставі матеріального правонаступництва з метою реалізації правонаступником судового рішення у виконавчому провадженні без розгляду підстав поновлення такого виконавчого провадження, якщо воно вважається закінченим відповідно до умов законодавства, позбавлене процесуальної мети.

94. Враховуючи завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони справи (стягувача у виконавчому документі) в цьому контексті є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження. За відсутності підстав відновлення виконавчого провадження, яке було закрите, досягнення цієї процесуальної мети неможливе. Тому разом із заявою щодо правонаступництва у закритому виконавчому провадженні заявник має здійснювати процесуальні дії, спрямовані на відновлення виконавчого провадження, а суд має оцінювати це в комплексі.

95. Якщо ж виконавче провадження на закінчене, але виконавчий документ був повернутий без виконання стягувачу, визначеному у цьому документі, у його правонаступника є потенційна можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання. Але таке право залежить не тільки від реалізації процесуального правонаступництва, але й дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання, передбачених Законом про виконавче провадження. А якщо ці строки пропущені, то разом з питанням правонаступництва має вирішуватись питання поновлення цих строків, оскільки за відсутності підстав поновлення відсутня дійсна процесуальна мета такого правонаступництва.

96. Отже, не можна замінити сторону виконавчого провадження, яке було закінчене, якщо не існує підстав для відновлення виконавчого провадження, з приводу чого особа має звернутися до суду, надавши переконливі аргументи щодо такого відновлення».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21) вказано, що:

«112. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (пункт 35), якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

113. У свою чергу, ЦПК України не передбачає можливості касаційного оскарження ухвал про відмову у поновленні строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

114. Відповідно до змісту частини п`ятої статті 442 ЦПК України, частини шостої статті 12, пункту 1 частини першої, частини п`ятої статті 26, частини п`ятої статті 37 Закону про виконавче провадження поза межами відкритого виконавчого провадження як юридичного процесу стягувач користується правами у виконавчому провадженні як завершальній стадії судового провадження на підставі відповідного статусу стягувача у виконавчому документі.

115. Не можна замінити сторону виконавчого провадження, яке було закінчене, якщо не існує підстав для відновлення виконавчого провадження, з приводу чого особа має звернутися до суду, надавши переконливі аргументи щодо такого відновлення. Разом з тим і заміна стягувача у виконавчому документі як сторони справи має мати дійсну процесуальну мету, а підстави такої заміни належним чином аргументовані. Саме тільки матеріальне правонаступництво без процесуальної мети не є достатнім аргументом, оскільки не відповідає вимогам частини першої статті 2 ЦПК України. Заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства. Якщо, наприклад, суд підтвердив зобов`язання однієї сторони договору перед іншою та відповідне судове рішення набуло законної сили, то суд не здійснює заміну його сторони у випадку уступки відповідним кредитором за цим договором своїх прав та обов`язків іншій особі на цю іншу особу лише заради процесуальної констатації цього матеріального правонаступництва. Суд може здійснити заміну учасника справи виключно для виконання вимог частини першої статті 2 ЦПК України.

116. Враховуючи зазначене, висновок суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення зазначеної заяви ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» є виправданим та таким, що відповідає вимогам статті 263 ЦПК України».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2022 року в справі № 34/425 (провадження № 12-69гс21) зазначено, що:

«8.9. Стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення документа до виконання, оскільки у разі пропуску такого строку виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання. Отже, за межами цього процесуального строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання. Така правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/10031/13 та від 11 березня 2021 року у справі № 910/2954/17, від якої Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу.

8.11. Відмовляючи в задоволенні заяви, суди попередніх інстанцій встановили, що накази суду від 25 травня 2012 року у справі № 34/425 не пред`являлись до примусового виконання, як судовий процес, так і виконавче провадження на час розгляду цієї заяви відсутні, а строк для пред`явлення виконавчих документів до виконання закінчився. Зазначені обставини виключали можливість заміни стягувача правонаступником на підставі частин першої, п`ятої статті 334 ГПК України, що було правильно встановлено місцевим та апеляційним судами.

8.13. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що на час проведення електронного аукціону 22 травня 2020 року та укладення 31 липня 2020 року договору купівлі-продажу майнових прав строк пред`явлення до виконання наказів Господарського суду міста Києва від 25 травня 2012 року у справі № 34/425 сплив більш ніж на сім років. Отже, в набувача таких майнових прав не могло бути законних очікувань щодо реалізації ним процесуальних прав на заміну його як стягувача у виконавчому провадженні, за винятком поновлення цих строків у судовому порядку.

8.14. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 287 ГПК України у касаційному порядку не переглядаються ухвали суду про відмову у поновленні пропущеного строку для пред`явлення наказу до виконання (пункт 22 частини першої статті 255 цього Кодексу).

8.15. Відповідно до пункту 1 резолютивної частини ухвали Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20 вересня 2021 року у справі № 34/425 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» на постанову апеляційного суду від 29 червня 2021 року та ухвалу суду першої інстанції від 07 квітня 2021 року в частині оскарження відмови в поновленні пропущеного строку для пред`явлення наказу до виконання, а тому рішення місцевого та апеляційного судів у зазначеній частині в касаційному порядку не переглядаються як такі, що не підлягають оскарженню до суду касаційної інстанції в силу пункту 2 частини першої статті 287 ГПК України.

8.16. Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником полягає в поширенні на правонаступника законної сили судового рішення з усіма її наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю. Отже, у випадку неможливості виконання судового рішення за відсутності підстав для поновлення строків для виконання наказу суду (виконавчого листа) або у випадку, якщо судове рішення не підлягає виконанню у примусовому порядку через органи виконавчої служби, правонаступник не може бути замінений у виконавчому провадженні, яке не здійснюється».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2023 року в справі № 718/1816/21 (провадження № 61-3528сво22) вказано, що:

«відповідно до абзацу 4 пункту 2 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Кодексу України з процедури банкрутства (у редакції Закону України від 16 вересня 2020 року № 895-IX) Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втрачає чинність через вісімнадцять місяців з дня введення в дію цього Кодексу, тобто 21 квітня 2021 року.

13 квітня 2021 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 1381-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», відповідно до пункту 2 розділу ІІ якого Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втрачає чинність через п`ять місяців з дня набрання чинності цим Законом.

Також 13 квітня 2021 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 1382-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реструктуризації зобов`язань за кредитами в іноземній валюті та адаптації процедур неплатоспроможності фізичних осіб», яким внесла зміни до Кодексу України з процедур банкрутства у розділі «Прикінцеві та перехідні положення» та абзац четвертий пункту 2 виклала в такій редакції: «Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втрачає чинність через двадцять місяців з дня введення в дію цього Кодексу».

Закони № 1381-IX та № 1382-IX Президент України 21 квітня 2021 року підписав, та 22 квітня 2021 року їх опубліковано в офіційному друкованому виданні - газеті «Голос України».

Закони України від 13 квітня 2021 року № 1381-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» та № 1382-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реструктуризації зобов`язань за кредитами в іноземній валюті та адаптації процедур неплатоспроможності фізичних осіб» набрали чинності 23 квітня 2021 року.

Відповідно до цих законів Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (який втратив чинність 21 квітня 2021 року) поновлює свою дію на п`ять місяців з дня набрання чинності Законом № 1381-IX, тобто діє з 23 квітня 2021 року до 23 вересня 2021 року».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2024 року у справі № 182/4087/13-ц (провадження № 61-10163св23) зазначено, що:

«на момент винесення державним виконавцем 26 квітня 2017 року постанови про повернення виконавчого документа стягувачу через встановлену законом заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, діяв Закон України від 03 червня 2014 року № 1304-VІІ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким було встановлено заборону на примусове стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань позичальника або майнового поручителя за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами в іноземній валюті.

23 квітня 2021 року набрав чинності Закон України від 13 квітня 2021 року № 1381-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», пунктом 2 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» якого передбачено, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втрачає чинність через п`ять місяців з дня набрання чинності цим Законом, тобто з 23 вересня 2021 року.

На час звернення ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа (у лютому 2023 року) строк дії встановленої Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» заборони, з якою державний виконавець пов`язував неможливість виконання рішення суду закінчився (23 вересня 2021 року), тому зазначена заява про видачу дубліката виконавчого листа вважається такою, що подана у межах строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, що не було враховано судами першої та апеляційної інстанцій».

Суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні (в редакції, чинній на момент рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 лютого 2015 року в справі № 756/5396/14-ц).

Виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття (частина перша та друга статті 12 Закону України «Про виконавче провадження»).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Постанова суду апеляційної інстанції складається з, зокрема, мотивувальної частини із зазначенням: мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу (підпункт в пункту 3 частини першої статті 382 ЦПК України).

Касаційний суд зауважує, що законодавець імперативно визначив необхідність здійснювати відхилення доводу (аргументу) апеляційної скарги чи відзиву, з яким апеляційний суд не погоджується. При цьому не має значення, чи стосується такий довід (аргумент) судового рішення по суті, чи тільки процесуального питання (див., зокрема, постановуВерховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року в справі № 501/1672/22 (провадження № 61-16084св23), постановуВерховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 січня 2024 року в справі № 441/1159/21 (провадження № 61-14938св23)).

У справі, що переглядається:

12 березня 2024 року ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал» звернулося із заявою про заміну стягувача у виконавчому листі (а. с. 194 - 230, том 1);

при скасуванні ухвали суду першої інстанції апеляційний суд міркував так, що оскільки рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 лютого 2015 року в цивільній справі № 756/5396/14-ц набрало законної сили, тому є обов`язковим до виконання відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України та наявні підстави для задоволення заяви;

ключовим аргументом апеляційної скарги було те, що пропущений строк для пред`явлення виконавчого листа для виконання (а. с. 236, том 1);

апеляційний суд на цей важливий та доречний аргумент апеляційної скарги не відповів;

апеляційний суд не врахував, що законодавець імперативно визначив необхідність здійснювати відхилення доводу (аргументу) апеляційної скарги чи відзиву, з яким апеляційний суд не погоджується;

поза увагою апеляційного суду залишилося те, що в рішенні Оболонського районного суду м. Києва від 23 лютого 2015 року в справі № 756/5396/14-ц вказано, що на спірні правовідносини поширюється Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» і тому суд вважав за можливе застосувати статті 217 ЦПК України та зупинити виконання рішення на весь час дії цього мораторію;

на час звернення ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал» із заявою про заміну стягувача у виконавчому листі (12 березня 2024 року), з урахуванням пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року,того, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23 лютого 2015 року в справі № 756/5396/14-ц встановлено відстрочку виконання рішення до закінчення мораторію, та положень частини другої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», строк пред`явлення до виконання не сплинув, а тому заява вважається такою, що подана у межах строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

За таких обставин апеляційний суд встановивши обставини правонаступництва зробив обґрунтований висновок про задоволення заяви, проте допустив порушення норм матеріального права (зокрема, не застосував пункт 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року,частину другу статті 12 Закону України «Про виконавче провадження»). Тому оскаржене судове рішення належить змінити, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржене судове рішення частково ухвалене без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, касаційний суд вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржене судове рішення змінити, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови, а в іншій частині оскаржене судове рішення залишити без змін.

Оскільки касаційний суд змінює судові рішення, але виключно у частині мотивів його прийняття, то новий розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка підписана представником ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 24 липня 2024 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

П. І. Пархоменко