ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 619/3051/17
Номер провадження 22-ц/818/125/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

06 червня 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Березюк А.І.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника Дергачівського відділу ДВС у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дергачівського відділ державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 14 серпня 2023 року в складі судді Калиновської Л.В., у справі № 619/3051/17 (провадження № 4-с/619/8/23) за скаргою ОСОБА_1 на дії/бездіяльність органу примусового виконання, заінтересовані особи Дергачівський відділ державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, боржник - ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в :

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії/бездіяльність органу примусового виконання, заінтересовані особи Дергачівський відділ державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, боржник - ОСОБА_3 .

Скарга мотивована тим, що 18 липня 2023 року ОСОБА_1 ознайомився з постановою державного виконавця від 18 липня 2023 року про відкладення проведення виконавчих дій, яку він оскаржив до суду.

Згідно з матеріалів справи боржник 12 та 14 жовтня 2021 року умисно не виконала рішення суду. У зв`язку з чим стягувач звернувся до Дергачівського відділу ДВС для відновлення виконавчого провадження, йому було відмовлено та він звернувся до суду. Ухвалою Дергачівського районного суду від 25 листопада 2021 року, залишеною без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 16 серпня 2022 року, було визнано дії громадянки ОСОБА_3 , безпідставними, дії державного виконавця неправомірними, було зобов`язано відновити виконавче провадження ВП57416300. Виконавче провадження було відновлено постановою від 24 грудня 2021 року. Отже боржник був обізнаний з 25 листопада 2021 року про рішення суду, а також про відновлене виконавче провадження постановою від 24 грудня 2021 року.

З 25 лютого 2022 року боржник не виконує рішення суду, а вже в березні зв`язок з нею був втрачений. Стягувач неодноразово звертався до поліції щодо розшуку його зниклої дитини, з 22 квітня 2022 року дитина перебуває у розшуку, наразі відкрито кримінальне провадження щодо безвісти зниклої особи - його сина №0000192. Також стягувач неодноразово звертався до Дергачівського відділу ДВС для примусового виконання судового рішення та забезпечення інтересів дитини під час дії воєнного стану. Стягувач самостійно знайшов виконавчий лист у Котелевському районному суді Полтавської області та надіслав Дергачівському відділу ДВС. 17 листопада 2022 року виконавчий документ надійшов до виконавчої служби. В матеріалах справи є заява боржника від 24 квітня 2022 року про те що вона переїхала в іншу країну - Німеччину. Стягувач неодноразово звертався до ДПСУ та консульства Німеччини для підтвердження такої інформації але отримав відповідь що його син не перетинав кордон України, на обліку в Українському консульстві в ФРН ОСОБА_4 не перебуває. В матеріалах виконавчого провадження є дві відповіді по запитам ДПСУ, що боржник не перетинала кордон України.

Крім того, з 25 лютого 2022 року боржник не вчиняла дій щодо виконання судового рішення, більш того вона ухиляється від запитів державного виконавця протягом року, що свідчить про умисні незаконні дії боржника. Жодних дій або повідомлення державному виконавцю не робила. За таких підстав скаржник вважає дії боржника незаконними, що фактично є умисне систематичне вчинення кримінальних злочинів проти дитини та його батька.

Також, державний виконавець не встановив фактичне місце знаходження боржника, а боржник не надала на підтвердження докази фактичного перебування зараз у Німеччині (які підтверджені офіційними установами ФРН), а посилання на заяву боржника не є документом яка підтверджує фактичне місце знаходження боржника за кордоном та не може бути підставою для відкладення виконавчих дій.

Стягувач вже неодноразово звертався з офіційними листами до боржника, а також намагався зв`язатися з боржником та своєю дитиною згідно рішення суду впродовж дії воєнного стану але телефони боржника та дитини відключені, в месенджерах божник та його син відсутні, на електронні адреси боржник не відповіла ні разу.

Посилаючись на вказане, ОСОБА_1 просив визнати постанову державного виконавця Стадніченко Т.О. від 18 липня 2023 року у виконавчому провадженні ВП 57416300 про відкладення проведення виконавчих дій незаконною (безпідставною) та скасувати постанову державного виконавця Стадніченко Т.О. від 18 липня 2023 року у виконавчому провадженні ВП 57416300 про відкладення проведення виконавчих дій.

03 серпня 2023 року Дергачівський відділ ДВС у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції подав відзив на позов в якому просив відмовити у задоволенні скарги в повному обсязі.

Відзив мотивовано тим, що починаючи з 24 лютого 2022 року Російська Федерація здійснює військову агресію проти України, у зв`язку з цим боржник ОСОБА_3 разом з сином ОСОБА_5 покинули територію України, про що свідчить повідомлення, яке надійшло від боржника на електронну пошту відділу 24 квітня 2022 року. 17 липня 2023 року на електронну пошту відділу надійшла заява боржника, у якій вона зазначила, що у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України, рятуючи сина ОСОБА_5 була змушена покинути територію України. Боржник повідомила, що на даний час разом з сином ОСОБА_5 перебуває у Німеччині (м. Бремен) у статусі біженців, про що надає відповідні документи (а саме посвідчення на право проживання №125808004, № НОМЕР_1 ), тому з`явитися на виклик державного виконавця та бути присутньою при проведенні виконавчих дій, які призначені на 20 липня 2023 року за адресою: АДРЕСА_1 вона не в змозі. Додатково повідомили, що 21 липня 2023 року до відділу надійшла відповідь Управління консульського захисту Департаменту консульської служби, щодо «евакуації до Німеччини» ОСОБА_3 разом з сином ОСОБА_5 . Згідно цієї відповіді закордонні дипломатичні установи України не є розпорядниками інформації про виїзд громадян за кордон та їх перебування на території іноземних держав. Згідно з інформацією Генерального консульства України в Гамбурзі, 29 липня 2022 року ОСОБА_3 зверталась до установи із заявою щодо продовження строку дії паспорту громадянина України для виїзду за кордон, що свідчить про те, що ОСОБА_3 все таки перетнула кордон України та виїздила до Німеччини.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 14 серпня 2023 року скаргу задоволено.

Скасовано постанову головного державного виконавця Дергачівського відділу ДВС у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Стадніченко Т.О. від 18 липня 2023 року у виконавчому провадження ВП № 57416300 про відкладення проведення виконавчих дій.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що відкладення проведення виконавчих дій передбачено лише за наявності обставин, що перешкоджають проведенню побачення стягувача з дитиною на строк не більш ніж 10 днів та є не довготривалою дією. Суд першої інстанції зазначив, що з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 разом з сином ОСОБА_5 перебуває за межами України та виконати дане рішення суду не є можливим за десять календарних днів а отже дана постанова державного виконавця не є ефективною в реалізації рішення суду.

31 серпня 2023 року Дергачівським відділом ДВС у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволенні скарги.

Апеляційна скарга мотивована доводами які є аналогічними доводам викладеним в відзиві на позов. Крім того, зазначили, що під час примусового виконання вищезазначеного виконавчого провадження, державний виконавець діяв у межах повноважень та у спосіб що визначений Законом України «Про виконавче провадження».

23 листопада 2023 року ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу в якому просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права. Крім того, зазначив, що жодних доказів знаходження боржника з дитиною в Німеччині на час після надходження виконавчого документу у відповідача не було. Тобто будь яких підстав відкладати виконавчі дії не було, як і немає до часу написання цього відзиву.

02 грудня 2023 року ОСОБА_1 подав додаткові пояснення у справі в яких просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Додаткові пояснення мотивовані тим, що на дату прийняття рішення про відкладення проведення виконавчих дій жодних законних підстав «з власної ініціативи» відповідно до статті 32 Закону України «Про виконавче провадження» у державного виконавця не було, а навпаки були всі підстави проводити виконавчі дії та застосовувати до боржника всі наявні у державного виконавця законні обмеження, стягнення та інші передбачені Законом України «Про виконавче провадження» дії.

ОСОБА_3 ухвалу суду першої інстанції не оскаржила, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, представника Дергачівського відділу ДВС у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Стадніченко Т. О., яка підтримала апеляційну скаргу, заявника ОСОБА_1 , який проти апеляційної скарги заперечував, просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість ухвал суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Матеріали справи свідчать, що у Дергачівському відділі ДВС у Харківською районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавчий лист № 619/3051/17 від 14 серпня 2018 року, виданий Дергачівським районним судом Харківської області про усунення перешкоди ОСОБА_1 та визначення йому днів для участі у вихованні та спілкуванні з його малолітнім сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: кожного вівторка та четверга кожного тижня з 17 год.00 хв. до 19 год. 00 хв., без присутності матері; кожної суботи та неділі кожного другого та четвертого тижня місяця з 10 год. 00 хв. до 18 год.00 хв., без присутності матері (а.с. 64).

Відповідно до заяв ОСОБА_3 від 17 липня 2023 року, 01 серпня 2023 року вона разом з сином у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України виїхала за межі України до Німеччини. Разом з заявою від 17 липня 2023 року ОСОБА_3 надано копії посвідчення на право проживання в Німеччині (а.с. 70, 81).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 9 частини 1 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства належить обов`язковість судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладається на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням. Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною 1 статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною 10 статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом. У разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею.

Згідно приписів статті 32 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що перешкоджають проведенню виконавчих дій (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), або з інших підстав, внаслідок виникнення яких сторони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, виконавець може відкласти проведення виконавчих дій з власної ініціативи або за заявою стягувача чи боржника на строк до 10 робочих днів. Про відкладення проведення виконавчих дій виконавець виносить відповідну постанову.

Статтею 7 розділу ІХ Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 визначено, що за наявності обставин, що перешкоджають проведенню побачення стягувача з дитиною, державний виконавець відкладає проведення виконавчих дій в порядку, визначеному статтею 32 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої за наявності обставин, що перешкоджають проведенню виконавчих дій (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), або з інших підстав, внаслідок виникнення яких сторони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, виконавець може відкласти проведення виконавчих дій з власної ініціативи або за заявою стягувача чи боржника на строк до 10 робочих днів. Про відкладення проведення виконавчих дій виконавець виносить відповідну постанову.

Отже, зі змісту вказаних норм вбачається, що відкладення проведення виконавчих дій передбачено лише за наявності обставин, що перешкоджають проведенню побачення стягувача з дитиною на строк який не може перевищувати 10 днів.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, у зв`язку з знаходженням ОСОБА_3 разом з сином Ігорем за межами України виконати дане рішення суду не є можливим за десять календарних днів, а отже дана постанова державного виконавця не є ефективною в реалізації рішення суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки суд правильно застосували до правовідносин сторін норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, встановивши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення скарги.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанцій норм Закону України «Про виконавче провадження» та процесуального законодавства, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381, 382, 383, 384, ЦПК України суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Дергачівського відділ державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції залишити без задоволення.

Ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 14 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 11 червня 2024 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді І.В. Бурлака

В.Б. Яцина