Справа № 189/4545/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13.06.2024 року смт. Покровське

Покровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді - Лукінової К.С.,

При секретарі Копиці С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Покровське в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування поданого позову зазначила, що 30.07.2016 року між позивачкою та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого сторони мають одну малолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вже тривалий час відносини між позивачкою та відповідачем погіршились, почуття згасли. Шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться. Позивачка ОСОБА_1 вважає, що сім`я розпалась та відновлена бути не може, у зв`язку з чим, просила розірвати шлюб. Крім того, з урахуванням невиконання батьківських обов`язків по утриманню дитини відповідачем добровільно, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня подачі позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття. Позивачка ОСОБА_1 та її представник - ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, представник позивачки надала до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, разом з тим, заперечує проти надання строку на примирення. Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, представник відповідача надала до суду заяву, в якій просила розгляд справи провести без участі відповідача та його представника, позовні вимоги не визнає, просить надати сторонам строк на примирення терміном шість місяців. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у зв`язку з неявкою всіх учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 30.07.2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , зареєстрували шлюб 30.07.2016 року в Індустріальному районному у місті Дніпропетровську відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №435, прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_6 » (а. с. 8, зворотній бік). Статтями 104, 110, 112 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Частина 3 статті 105 СК України визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. За частиною 2 статті 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Така правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 11.06.2019 року у справі №605/434/18, а висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Щодо клопотання відповідача про надання сторонам строку на примирення, слід зазначити також наступне. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Тож, однією із основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, зокрема, особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Згідно із ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Отже, примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Поняття «моральні засади суспільства» діючим законодавством не визначено, а тому при вирішенні питання чи не буде надання часу на примирення суперечити моральним засадам суспільства суд має застосовувати положення ст.24 Сімейного кодексу України, яке закріплює вільну згоду жінки та чоловіка на шлюб та заборону примушування жінки та чоловіка до шлюбу. Отже, при категоричній незгоді позивача на примирення, суд має враховувати, що надання такого строку на примирення буде суперечити ст.24 Сімейного кодексу України. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Вказане узгоджується з правовими позиціями, що були викладені у постановах Верховного Суду від 26.11.2018 року у справі №761/33261/16-ц; від 30.05.2019 року у справі №442/6319/16-ц; від 15.01.2020 року у справі №200/952/18, а висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. При цьому, як встановлено судом, думка позивачки на момент розгляду справи не змінилась, крім того в позовній заяві вона зазначила, про свою незгоду на примирення, тобто на час перебування справи в суді обставини, які викладені в позовній заяві, не змінилися. Аналізуючи наведене, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав про надання строку на примирення, оскільки примирення само собою обумовлює спільне бажання подружжя зберегти сім`ю. На час розгляду позову в суді такої обопільної згоди не досягнуто. Крім того, у сторін з моменту надходження справи до суду (з 18.12.2023 року) та до дня розгляду справи, у відповідача було достатньо часу для того щоб примиритися. Отже, враховуючи наведене та встановлені судом обстави, а також незгоду позивачки на примирення, суд не вбачає підстав для надання такого строку. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Крім того, щодо позовної вимоги про стягнення алементів судом зазначено наступне. Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками якого записано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 9). Згідно акту, що виданий керуючою ОСББ «Гулі Корольової 12А, 12Б, 12В», ОСОБА_1 проживає разом зі своєю дитиною ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 з листопада 2023 року по теперішній час (а.с. 63). Суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог про стягнення аліментів, виходячи з такого. Як встановлено матеріалами справи, малолітній син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з ч. 2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд також звертає увагу позивача та відповідача, що відповідно до ч. 3 ст.181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, може бути змінений за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів підлягають задоволенню, оскільки відомостей, що могли б свідчити про неможливість сплати аліментів батьком дитини матеріали справи не містять. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позивачкою вимога про відшкодування судових витрат про розірвання шлюбу не заявлялася, вони покладаються на позивачку. Крім того, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору за позовними вимогами про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» з відповідача в дохід держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 гривень. На підставі викладеного та керуючись ст.ст.7, 141, 150, 155, 160, 161, 171, 180 СК України, ст.29 ЦК України, ст.ст.8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.3, 9, 12, 18, 27 Конвенції про права дитини, ст.ст.2, 5, 12, 13, 76-82, 89, 95, 133, 141, 142, 223, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів - задовольнити. Розірвати шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , що зареєстрований 30.07.2016 року Індустріальним районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №435. Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів (заробітку) відповідача, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця і до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 18.12.2023 року. Допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , в дохід держави судовий збір за позовними вимогами про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривень 60 копійок. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: К.С. Лукінова

13.06.2024