Провадження № 2/537/612/2024
Справа № 524/693/24
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06.06.2024 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді - Хіневича В.І., за участі секретаря судового засідання - Бакай М.С., позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до посольства рф в Україні, про відшкодування моральної шкоди,
ОСОБА_1 звернувся до суд з позовом згідно якого прохає суд встановити юридичний факт, що громадянин України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою яка постраждала внаслідок незаконної збройної агресії російської федерації проти України та стягнути з держави російська федерація на користь громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , моральну шкоду в сумі 10 000 000 грн.
В обґрунтуванні позову вказав, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Маріуполі Донецької області і до 2001 року проживав разом із своєю матір`ю ОСОБА_1 у бабусі ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 . У 2001 році разом із матір`ю переїхав за адресою: АДРЕСА_2 . З 2005 по 2010 роки навчався у загальноосвітній школі № 36 м. Маріуполя. У 2013 році він став учасником Товариства з обмеженою відповідальністю «Онікс - А» (доля у статутному капіталі - 10%) у якого у власності станом на теперішній час знаходиться: комерційна будівля (магазин), площею близько 350 квадратних метрів, за адресою: АДРЕСА_3 . У 2015 році він став учасником Товариства з обмеженою відповідальністю «Форвордс» (доля у статутному капіталі - 25%), у власності якого на теперішній час знаходиться: комерційні будівлі гаражні бокси, інші адміністративні та господарчі будівлі), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_4 . У 2018 році ним було набуто та зареєстровано право власності на 2/3 квартири у багатоповерховому будинку, за адресою: АДРЕСА_5 . У 2020 році у приватного нотаріуса Маріупольського нотаріального округу Бодягіної Інеси Ігорівни було відкрито спадкову справу після смерті його бабусі ОСОБА_3 , майном, що входило до складу спадщини є приватний будинок, загальною площею близько 554,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 . Також, станом на 2022 рік у нього у користуванні, на підставі довіреностей перебували транспортні засоби: марки Вольво, модель 940, 1993 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , марки Вольво, модель 960, 1995 року випуску, д.н. НОМЕР_2 . Окрім цього у користуванні його сім`ї є два будинки на земельній ділянці у населеному пункті Білосарайська Коса, Першотравневому районі, Донецької області, власником яких є його матір ОСОБА_1 .
24.02.2022 року російська федерація розпочала повномасштабне вторгнення на територію України. Станом на 24.02.2022 року він був діючим військовослужбовцем Військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України, у зв`язку із чим на виконання вимог ст. 65 Конституції країни, Закону України «Про оборону України», Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Закону України «Про Національну гвардію України», розпорядження командувача Національної гвардії України військова частина НОМЕР_3 Національної гвардії України приступив до виконання завдань за призначенням під час дії воєнного стану та Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у складі свого підрозділу почав виконувати бойові завдання з відсічі збройної агресії проти України.
В наслідок розпочатої рф збройної агресії та в результаті застосування з боку рф авіаційного, ракетного озброєння, інших видів важкого озброєння і техніки майже все вищезазначене майно яке належало йому, або його родичам було пошкоджено, або взагалі знищено.
Так, було знищено квартири його бабці та матері, на теперішній час будинки знесені у результаті незаконних дій з боку рф на окупованій ними території, було знищені гаражні бокси, адміністративні та господарські будівлі, які є власністю ТОВ «Форвордс», вищезазначені транспортні засоби, було пошкоджено так, що об`єктивно не підлягають поновленню після де окупації, все інше вищезазначене майно, було пошкоджено, натомість об`єктивно підлягає поновленню на час подачі приватний будинок за адресою: АДРЕСА_6 та приватні будинки, які знаходяться на території населеного пункту Білосарайська Коса, Першотравневого району, Донецької області.
Все вищезазначене майно, яке було оформлено на нього було набуто чи то в порядку спадкування чи то в порядку прийняття дару, або ж придбано у результаті діяльності юридичних осіб де він приймав участь до 24.01.2017 року (24.01.2017 року вступив на військову службу).
Багато з цього майна є буквально «сімейним статком» тому як передавалось із покоління до покоління. Так, наприклад, приватні будинки у АДРЕСА_7 були подаровані його дідом - його матері.
Окрім цього були зруйновані місця нерозривно пов`язані із його життям: школа, університет, місця проводження сімейних свят та відпочинку, були зруйновані місця поховання родичів батька, дідів, бабусі, тітки, що були поховані на кладовищі у смт. Старий Крим, Маріупольського району та кладовищі «Кіровське» Приморського району, міста Маріуполя.
В ході бойових дій у м. Маріуполі, Донецької області в результаті того, що з боку противника грубо порушувались норми Міжнародного гуманітарного права, в тому числі і в питанні полонення представників Збройних Сил України, потрапивши у оточення в одному із районів міста, втративши зв`язок із командуванням частини, виходячи з наявних на той час сил та засобів ведення війни, командуванням на місцях було прийнято рішення, з метою збереження життя та здоров`я особового складу - пробиратися до точки збору у цивільному одязі, у випадку не можливості - намагатися виходити на територію підконтрольну Україні.
Так, 29.03.2023 року перебуваючи на території міста Маріуполя, Донецької області, у цивільному, його було незаконно заарештовано представниками воєнізованого формування противника та відправлено на так званні «фільтраційні заходи», водночас, розуміючи об`єктивно, що з боку противника чиняться дії, які взагалі не відповідають загальноприйнятим нормам законності та порядку під час ведення бойових дій він вирішив не повідомляти в ході здійснення так званих «фільтраційних заходів» представниками з боку противника, про свою належність до військового формування України, утримувався незаконно з 29.03.2022 року по 30.03.2022 року у колишньому районному відділі Національної поліції України, смт. Нікольськом, Донецької області, з 30.03.2022 року по 03.04.2022 року у колишньому слідчому ізоляторі у смт. Старобешево, Старобешевського району, Донецької області, з 03.04.2022 по 04.04.2022 року у колишньому відділі по боротьбі з організованою злочинністю у місті Донецьку.
Протягом перебування у місцях незаконного позбавлення особистої свободи до нього застосовувались побиття, катування шляхом відсутності сну, харчування, відсутності взагалі будь-яких побутових умов, навіть для надання можливості справляти природні потреби, постійний психологічний тиск з боку представників незаконних збройних формувань, не законні довготривалі допити у різний час доби.
04.04.2022 року його було так би мовити «профільтровано» та видано канцелярський стікер з написом де значились його персональні дані та щось подібне штампу з написом: «дактилоскопирован», натомість фактично звільнений він був у м. Донецьку, Донецької області, не маючи грошових коштів, зв`язку, розуміючи свій справжній статус він був вимушений ховатись у різних місцях, вести образ життя особи, яка не має місця проживання. Окрім цього у весь цей час до 01.05.2022 року він не знав, що з його рідними дружиною, донькою, пасинком, які встигнули виїхати з міста Маріуполя 24.02.2022 року, матір`ю, бабусею та молодшим братом, які мешкали у будинках, які знаходяться у центрі міста і де по чутках ще йшли бойові дії.
01.05.2022 року йому вдалось зв`язатись із рідними через інтернет (до цього декілька раз вдалось зв`язатися із дружиною, але дуже швидко враховуючи умови), роздобувши собі телефон та сім-картку, повідомити про своє місцеперебування, дізнатись де знаходяться вони та який їх стан.
12.06.2022 року йому вдалось виїхати з міста Донецька та дістатись населеного пункту поблизу міста Маріуполь. 16.06.2022 року йому вдалось вийти на територію підконтрольну Україні та дістатись до місця Запоріжжя, 18.06.2022 року він прибув до тимчасової дислокації свого підрозділу визначеного вищим командуванням для подальшого проходження військової служби. В період з 18.06.2022 року до 09.09.2022 року йому вдалося організовувати фактично евакуацію своїх рідних матері, бабусі з тимчасово окупованої території, так як виїхати самостійно вони не могли оскільки потрібно було проходити «фільтрацію», а з урахуванням його статусу такі заходи могли загрожувати їх життю та здоров`ю.
09.09.2022 року коли всі його рідні, окрім відчима, який був захоплений у полон у м. Маріуполі, Донецької області під час виходу з заводу «Азовсталь» були на території підконтрольній Україні, йому довелось організовувати їхній побут, порядок якого був порушений окупаційними військами, а саме: орендувати дві квартири у місті Тернопіль, купляти речі, необхідні для побуту, деякий час здійснювати догляд за матір`ю та бабусею на час відпустки за сімейними обставинами, такі дії, психологічний тиск обставин що навалювались на нього, звісно мав свій вплив і навіть після того, як йому вже вдалось більш - менш все організувати для своїх рідних, ще певний час та й досі.
Таким чином, наявний факт порушення основоположник прав людини в Україні, через що йому завданий душевний невгамовний біль, безперервні страждання через війну та руйнування і пошкодження майна, завдана відповідачем моральна шкода повинна становити в сумі 10 000 000 гривень, що є справедливою компенсацією з держави-агресора російської федерації.
Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18.03.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено розглядати за правилами загального позовного провадження з призначенням до підготовчого судового засідання.
Ухвалою суду від 14.05.2024 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та прохав задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.
Відповідач правом подання відзиву на позовну заяву не скористався, про день місце та час розгляду справи належним чином повідомлявся.
Суд, заслухавши позивача, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з`ясувавши всі обставини, приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно з частинами 2, 3, 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Частиною 6 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію.
Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» визначено, що Російська Федерація чинить злочин агресії проти України та здійснює тимчасову окупацію частини її території за допомогою збройних формувань Російської Федерації, що складаються з регулярних з`єднань і підрозділів, підпорядкованих Міністерству оборони Російської Федерації, підрозділів та спеціальних формувань, підпорядкованих іншим силовим відомствам Російської Федерації, їхніх радників, інструкторів та іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих Російською Федерацією, а також за допомогою окупаційної адміністрації Російської Федерації, яку складають її державні органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та підконтрольні Російській Федерації самопроголошені органи, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України.
За змістом ст. 1 цього закону тимчасово окупованими визнаються частини території Донецької та Луганської областей України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль.
Відповідно до положень статей 1 - 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» сухопутна територія Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визнаються тимчасово окупованими внаслідок збройної агресії Російської Федерації.
Постановою Верховної Ради України від 17 березня 2015 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких, відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей», запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.
Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації, в Україні введено воєнний стан.
Обставини збройної агресії російської федерації проти України та окупації російською федерацією частини території України є загальновідомими і, за правилом ч. 3 ст. 82 ЦПК України, не потребують доказування.
Згідно з ч. 4 ст. 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» відповідальність за матеріальну чи нематеріальну шкоду, завдану Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, покладається на Російську Федерацію відповідно до принципів і норм міжнародного права.
Преамбула Статуту Організації Об`єднаних Націй визначає, що держави-учасниці ООН сповнені рішучості позбавити прийдешні покоління нещасть війни, проявлятимуть терпимість та житимуть в світі як добрі сусіди, об`єднуватимуть зусилля для підтримки міжнародного миру та безпеки.
Пункт 9 Резолюції 60/1, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 24 жовтня 2005 року, визначає мир, безпеку та розвиток прав людини тими опорами, на яких тримається система ООН.
Пункт 120 Резолюції нагадує про обов`язок держав-учасниць ООН сприяти повазі та захисту усіх прав людини та основних свобод відповідно до Статуту ООН, Загальної Декларації прав людини та іншим документам, які стосуються прав людини. Універсальний характер цих прав не підлягає жодному сумніву.
Пункт 122 Резолюції підкреслює, що всі держави зобов`язані поважати права людини та основні свободи.
Відповідно до ст. 28 Загальної декларації прав людини кожному гарантується право на соціальний і міжнародний порядок, при якому права і свободи, викладені в цій Декларації, можуть бути повністю здійснені.
У ст. 30 Декларації зазначено, що ніщо у цій Декларації не може бути витлумачено як надання будь-якій державі, групі осіб або окремим особам права займатися будь-якою діяльністю або вчиняти дії, спрямовані на знищення прав і свобод, викладених у цій Декларації.
Кожен має право жити в мирі в умовах заохочення і захисту всіх прав людини і повної реалізації розвитку (ст. 1 Декларації про право на мир, затвердженої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 71/189 від 19 грудня 2016 року).
Таким чином, виходячи з приведеного аналізу, суд вважає обґрунтованими твердження позивача щодо того, що вчинивши збройну агресію проти України та окупувавши частину її території, російська федерація порушила його право жити в мирі в умовах заохочення і захисту всіх прав людини і повної реалізації розвитку, а також право на соціальний і міжнародний порядок, при якому можуть бути повністю здійснені права і свободи, викладені у Загальній декларації прав людини.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Способи захисту цивільних прав визначено ст. 16 ЦК України.
Пунктом 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до вимог «Правила суду - компенсація шкоди», які використовуються Європейським судом з прав людини при розгляді справ із компенсації шкоди, зокрема, п. п. 15 п. 3 цих Правил, встановлено, що заявники, які бажають отримати компенсацію за нематеріальну шкоду, мають право вказати суму, яка на їхню думку, була б справедливою.
Заявник, який вважає себе жертвою більш одного порушення Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, може вимагати або одну одноразову суму, яка покриває всі передбачувані порушення, або окрему суму щодо кожного передбаченого Європейською конвенцією порушення.
У ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вказано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Позивач зазначає, що внаслідок військової агресії російської федерації проти України у 2022 році з метою уникнення загрози життю, здоров`ю та свободи, він а також його родина були змушені залишити свої домівки у м. Маріуполь Донецької області. Позивача 29.03.2022 року було затримано у м. Маріуполі він пройшов «фільтраційні заходи» та 04.04.2024 року його було звільнено у м. Донецьку, під час яких до нього застосовувалися різні заходи впливу як психологічного так і фізичного характеру. 12.06.2022 року позивачу вдалося виїхати з м. Донецька. Також до 09.09.2022 року йому вдалося вивезти свою родину з м. Маріуполя, окрім вітчима, який був захоплений у полон.
Також позивач вказує, що в наслідок розпочатої рф збройної агресії та в результаті застосування з боку рф авіаційного, ракетного озброєння, інших видів важкого озброєння і техніки майже все майно яке належало йому або його родичам було пошкоджено або взагалі знищено.
Враховуючи приведені позивачем обґрунтування душевних страждань, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, суд вважає законним обраний ним спосіб стягнення компенсації за завдану моральну шкоду у вигляді одноразової суми, яка покриває всі передбачувані порушення, що були допущені російською федерацією відносно нього.
Вирішуючи питання щодо розміру компенсації за завдані моральні страждання суд виходить із середнього розміру задоволених вимог заявників по спорах, що розглядалися Європейським судом з прав людини.
Беззаперечно, що кожен громадянин, який проживав в Україні, у тому числі громадяни України, які були вимушені шукати безпечні умови для свого життя та життя своєї родини внаслідок збройної агресії російської федерації, у зв`язку з чим перемістилися на інші території України, або прийняли рішення виїхати на період воєнного стану за межі України, зазнали безумовних моральних страждань. Беззаперечно, що кожен громадянин, який не покинув територію України, не відчуває себе в безпеці після введення в Україні воєнного стану, був позбавлений звичного ритму життя, звичайного спілкування з близькими та друзями.
Проте це не позбавляє особу, яка звернулась до суду із позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок збройної агресії російської федерації обов`язку обґрунтувати та довести у суді належними доказами, а суд - обов`язку встановити на підставі наданих доказів елементи правопорушення, що призвело до завдання моральної шкоди (не тільки наявність шкоди, але й те, що вона є наслідком саме діяння держави-відповідача (причинно-наслідковий зв`язок).
Водночас суд вважає, що у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України ОСОБА_1 зазнав душевних страждань, стресу і повністю обґрунтованих побоювань за свою безпеку, та безпеку рідних, тому слід стягнути з держави російська федерація на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої збройною агресією проти України, грошові кошти в сумі 1 000 000 грн. Вказаний розмір моральної шкоди суд вважає достатнім та справедливим, виходячи із обставин справи та наданих позивачем доказів.
Суд також враховує, що російська федерація, здійснивши збройну агресію щодо України, окупувавши частину території України, порушила чисельну кількість міжнародних норм та правил, в тому числі норми та принципи Статуту ООН, Загальної декларації прав людини, Будапештського меморандуму, Гельсінського заключного акту наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01 серпня 1975 року та Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією.
Пунктом 2 Будапештського меморандуму російська федерація взяла на себе зобов`язання разом зі Сполученим Королівством Великої Британії та Північної Ірландії і Сполученими Штатами Америки утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом Організації Об`єднаних Націй.
Згідно із Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01 серпня 1975 року суверенні права держави мають узгоджуватись із міжнародним правом, зокрема Статутом ООН, Загальною декларації прав людини та Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01 серпня 1975 року, які визначають права та законні інтереси людини як найвищу суспільну цінність, гарантують людині право жити в мирі та безпеці.
Таким чином, держава, яка грубо порушує гарантовані нормами міжнародного права основні свободи та права людини, не може використовувати імунітет від судового переслідування іноземним судами як гарантію уникнення відповідальності за вчинені злочини проти життя та здоров`я людини, а також нанесення шкоди її майну.
Суд вважає, що російська федерація, порушивши вище приведені міжнародні норми, вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих ст. 2 Статуту ООН, а тому не має судового імунітету в частині вимог позивача про відшкодування шкоди.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та ст. 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина.
З огляду на наведене вище, позов підлягає до часткового задоволення та з держави російської федерації в особі посольства російської федерації в Україні на користь ОСОБА_1 , на відшкодування моральної шкоди слід стягнути 1 000 000 гривень.
З урахуванням часткового задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 10 000 гривень.
Керуючись статтями 11, 15, 16, 23, 1167 ЦК України, статтями 3, 8, 9, 55 Конституції України, Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Постановою Верховної Ради України від 17 березня 2015 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», ст. 28 Загальної декларації прав людини, Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01 серпня 1975 року, Резолюцією 60/1, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 24 жовтня 2005 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 133-142, 223, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до держави російської федерації в особі: посольства російської федерації в Україні про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з держави російської федерації в особі посольства російської федерації в Україні (м. Київ, просп. Повітрофлотський, 27) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , на відшкодування моральної шкоди 1 000 000,00 гривень (один мільйон).
Стягнути з держави російської федерації в особі: посольства російської федерації в Україні (м. Київ, просп. Повітрофлотський, 27) на користь держави судовий збір у розмірі 10 000 гривень (десять тисяч).
В іншій частині позову відмовити.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили протягом тридцяти днів з дня його проголошення, якщо не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя В.І. Хіневич