Справа № 345/6517/23
Провадження № 22-ц/4808/1392/24
Головуючий у 1 інстанції Мигович О. М.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А.,

за участю секретаря Шемрай Н.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Калуського міськрайонного суду від 10 вересня 2024 року, постановлену в складі судді Миговича О.М., у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, Національна гвардія України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,

в с т а н о в и в:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Просила встановити факт, що вона та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу з 22.08.2018 року до дня смерті останнього.

В обґрунтування заяви зазначила, що з 22.08.2018 року проживала разом з ОСОБА_3 як жінка та чоловік в помешканні за адресою: АДРЕСА_1 . Також у вказаному помешканні зареєстрована та фактично проживає її мама ОСОБА_4 . Шлюб між нею та ОСОБА_3 не був зареєстрований, оскільки в цьому не було потреби, бо спільних дітей у них не було. За час проживання однією сім`єю вони вели спільне господарство, мали спільний сімейний побут і бюджет, купували предмети домашнього побуту тощо. Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 №87 від 28.04.2023 року «Про призов по мобілізації осіб офіцерського, рядового і сержантського складу» ОСОБА_3 призвано на військову службу по мобілізації 28.04.2023 року до військової частини № НОМЕР_1 . Перебуваючи на військовій службі в зоні бойових дій, ОСОБА_3 загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказувала, що встановлення факту проживання однією сім`єю необхідно їй як дружині загиблого військовослужбовця для отримання одноразової соціальної допомоги.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 10 вересня 2024 року заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, Національна гвардія України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу залишено без розгляду. Роз`яснено ОСОБА_1 , що вона має право подати позов до суду на загальних підставах.

Не погодившись із вказаною ухвалою, вважаючи її незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального права, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Посилаючись на правовий висновок, висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 січня 2024 року у справі №560/17953/21, вказує, що справи про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу із загиблим військовослужбовцем підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства незалежно від мети звернення до суду (зокрема, підтвердження соціального статусу для призначення та виплати одноразової грошової допомоги сім`ї військовослужбовця) і наявності у заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень.

Тому вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано визначив їй право на звернення з позовом до суду на загальних підставах і незаконно залишив заяву без розгляду.

Просить ухвалу суду скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзиви на апеляційну скаргу не подано. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта адвокат Лопух З.Я. доводи та вимоги апеляційної скарги підтримав.

Представники заінтересованих осіб Міністерства оборони України, Національної гвардії України, ІНФОРМАЦІЯ_4 в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, повідомлені про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_2 адвокат Романів О.П. подала клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з її зайнятістю в розгляді іншої справи, не підкріплене належними доказами.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за відсутності зазначених осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та залишаючи без розгляду заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції керувався тим, що ним встановлено спір про право на отримання одноразової грошової допомоги після загибелі військовослужбовця. Зокрема, у померлого ОСОБА_3 є матір, яку заявницею не було зазначено серед учасників справи, і яка заперечує щодо задоволення заяви, а розмір вказаної виплати розподіляється між усіма особами, що мають на неї право.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком місцевого суду.

Частиною сьомою статті 19 ЦПК України визначено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до положень статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

За частиною другою статті 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Частиною першою статті 316 ЦПК України визначено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Водночас, у частині шостій статті 294 ЦПК України визначено, що суд залишає заяву про встановлення факту без розгляду, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, і роз`яснює заінтересованим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.

Отже, відповідно до статті 6 Конвенції судом, встановленим законом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, є суд цивільної юрисдикції на підставі статті 19 ЦПК України та пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України.

Такий правовий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі №560/17953/21 (провадження №11-150апп23).

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 січня 2024 року у справі №523/14489/15-ц зазначила, що вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу може бути вирішена в порядку окремого судового непозовного цивільного судочинства, що передбачено розділом IV ЦПК України, у випадку, якщо між сторонами не існує спору. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Врахувавши висновки вищевказаної постанови Великої Палати, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2024 року у справі №759/1894/24 дійшов висновку, що «виявивши спір про право, апеляційний суд відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України дійшов обґрунтованого та законного висновку про наявність підстав для залишення заяви без розгляду. Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про залишення заяви без розгляду та звертає увагу ОСОБА_1 на те, що вона не позбавлена права звернутися з відповідним позовом у порядку позовного провадження.»

В постанові від 13.06.2024 року у справі №357/10078/22 (провадження №61-15033св23) Верховним Судом зазначено, зокрема, що «спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом.

Отже, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають в реалізації такого права.

Таким чином, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 виник спір, пов`язаний з доведенням наявності підстав для призначення та виплати одноразової грошової допомоги сім`ї загиблого військовослужбовця; за таких обставин, правильним є висновок суду апеляційної інстанції про те, що ОСОБА_3 (особа, яка не брала участі у справі) довела, що оскарженим рішенням суду першої інстанції вирішено питання про її права та обов`язки, а факт, який просив встановити ОСОБА_1 , не може бути встановлений через те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 виник спір про право.»

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 звернулась до Калуського міськрайонного суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: проживання з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу з 22.08.2018 року до дня смерті останнього.

Обґрунтовуючи вимоги заяви, зазначила, що метою встановлення вищевказаного факту є необхідність реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги як члену сім`ї загиблого військовослужбовця.

За клопотанням представника заінтересованої особи Міністерства оборони України суд першої інстанції своєю ухвалою залучив до участі у цій справі, зокрема, ОСОБА_2 , яка згідно заяви ОСОБА_1 є матір`ю загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 (а.с. 179-181).

Із пояснень заінтересованої особи ОСОБА_2 , які викладені, зокрема, у запереченні за заяву ОСОБА_1 (а.с. 36-40) вбачається, що вона не згідна з обставинами, вказаними у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, заперечує такий факт та зазначає про наявність спору про право.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року у справі №686/11198/22 (провадження №61-11564св23) зазначено, що: «до заінтересованих осіб належать особи, які беруть участь у справі та мають у ній юридичну заінтересованість. Коло заінтересованих осіб визначається взаємовідносинами із заявником у зв`язку з обставинами, які підлягають встановленню і які можуть вплинути на їх права та обов`язки. Участь у справі цих осіб обумовлюється тим, що із установленням окремих обставин заявник може реалізувати свої права у правовідносинах, у яких беруть участь і заінтересовані особи. Для цих осіб характерним є те, що їхні суб`єктивні права та обов`язки мають юридичний зв`язок із суб`єктивними правами і обов`язками заявників.

Права заінтересованих осіб знаходяться у юридичному зв`язку із суб`єктивними правами заявників і зумовлюються встановленням юридичного факту. Інтереси заінтересованих осіб можуть суперечити інтересам заявника. Отже, притягнення (вступ) цих заінтересованих осіб має важливе практичне значення, оскільки вони мають можливість у процесі розгляду справи про встановлення юридичного факту заявити про порушення чи оспорювання їхніх суб`єктивних прав (постанова Верховного Суду у справі №638/4/19 від 07 квітня 2020 року, провадження №61-18132св19).

Заінтересовані особи беруть участь у справах окремого провадження з метою захисту своїх інтересів або інтересів держави.

Для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, які мають юридичне значення, у кожній справі після її порушення суд, залежно від мети встановлення юридичного факту, зобов`язаний з`ясувати, які фізичні особи чи органи державної влади можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи.

Залучення до участі у справі окремого провадження всіх заінтересованих осіб має важливе значення, оскільки допомагає суду уникнути ухвалення незаконного рішення та виключити можливість появи в майбутньому конкуруючого рішення з іншою заінтересованою особою, а також має на меті повно і всебічно дослідити всі обставини справи.

Вирішуючи питання про те, яка саме заінтересована особа повинна бути притягнута до участі у справі окремого провадження, крім вищезазначеного, слід також враховувати і взаємовідносини із заявником у зв`язку з обставинами, які підлягають встановленню і які можуть вплинути на їх інтереси та (або) обов`язки».

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

Статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті. До членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать, зокрема, жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили.

Отже, виявивши спір про право між заявником та ОСОБА_2 , суд першої інстанції відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України дійшов обґрунтованого та законного висновку про наявність підстав для залишення заяви без розгляду.

Колегія суддів погоджується із таким висновком місцевого суду та звертає увагу ОСОБА_1 на те, що вона не позбавлена права звернутися з відповідним позовом у порядку позовного провадження.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до того, що суд першої інстанції не врахував висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 січня 2024 року у справі №560/17953/21, тому необґрунтовано визначив ОСОБА_1 право на звернення з позовом до суду на загальних підставах та незаконно залишив заяву без розгляду, колегія суддів вважає безпідставними. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, який уже зазначений вище, що згідно частини шостої статті 294 ЦПК України суд залишає заяву про встановлення факту без розгляду, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, і роз`яснює заінтересованим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах. Тому висновки суду першої інстанції в цій справі повністю відповідають висновкам Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 січня 2024 року у справі №560/17953/21.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та зводяться до власного тлумачення закону і судової практики Верховного Суду, а тому відхиляються апеляційним судом у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд вважає, що ухвала постановлена судом в межах норм, визначених процесуальним законом, а доводи апеляційної скарги не спростовують її законність.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Калуського міськрайонного суду від 10 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: І.В. Бойчук

В.А. Девляшевський

Повний текст постанови складено 07 листопада 2024 року.