Єдиний унікальний номер 305/493/24
Провадження по справі 2/305/333/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2024 року місто Рахів

Рахівський районний суд Закарпатської області у складі: головуючого - судді Дочинця С.І., при секретарі Веклюк А.В., розглянувши в відкритому судовому засіданні в приміщенні Рахівського районного суду Закарпатської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи без самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Рахівського районного нотаріального округу Маріна Іван Михайлович, державний реєстратор Рахівської міської ради Петращук Іван Васильович, про поділ майна подружжя та про визнання договору дарування недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи без самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Рахівського районного нотаріального округу Маріна І.М., державний реєстратор Рахівської міської ради Петращук І.В., про поділ майна подружжя та про визнання договору дарування недійсним.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач ОСОБА_1 , наприкінці 2008 року, знаходячись в Чеській республіці на заробітках, познайомився з ОСОБА_4 (відповідач), з якою вони почали зустрічатись. Позивач зазначає, що їх з ОСОБА_5 відносини з середини 2009 року мали всі ознаки шлюбних відносин (без реєстрацій шлюбу), так як вони разом спільно проживати (в с. Розтоки Рахівського району, в м. Виноградів, в Чеській республіці), вели спільний побут, мали спільний бюджет, спільні вихідні та спільний відпочинок, тобто мали спільні права та обов`язки, які були характерні для шлюбу між чоловіком і жінкою. Вже ІНФОРМАЦІЯ_1 у них з Галиною в селі Розтоки Рахівського району, народжується спільна з дочка ОСОБА_6 . Після народження дочки ОСОБА_7 позивач з відповідачкою почали разом проживати в Рахівському районі в селі Розтоки в будинку її батьків за № НОМЕР_1 , час від часу виїжджаючи на заробітки в Чехію. Приблизно в кінці 2013 року позивач та його цивільна дружина ОСОБА_5 починають будівництво в АДРЕСА_1 , маючи спільні заощадження у сумі 5000 доларів США. На дану земельну ділянку у ОСОБА_8 було на руках рішення Розтовівської сільської ради Рахівського району «про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою». Дана земельна ділянка в с. Розтоки біля будинку АДРЕСА_2 , площею 0.0180 га. з видом використання земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Так, спільними зусиллями вони побудували котельню, орієнтовна вартість робіт за будівництво котельні на той момент склала близько 3000 доларів США. На початку 2014 року в Україні починається війна (АТО), позивач з відповідачкою ОСОБА_5 продовжують будівництво будинку в селі Розтоки, вкладаючи туди всі зароблені гроші. В березні 2015 року ОСОБА_9 (мама ОСОБА_5 ) за її довіреністю виготовила документи на земельну ділянку в АДРЕСА_2 під будинком із кадастровим номером №212368000:04:001:0025 площею 0.0180 га і у травні 2015 року дана земельна ділянка була зареєстрована за ОСОБА_4 , на підставі рішення Розтоківської сільської ради за №420 від 25.03.2015 року. До осені 2015 року будинок у с. Розтоки був приблизно 80% готовності. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 04 липня 2015 року реєструють шлюб, прізвище сторін після одруження « ОСОБА_10 ». В подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_2 році у них з ОСОБА_5 народжується друга дочка ОСОБА_11 . Пізніше сторони забирають дітей та переїжджають до Чехії. Разом з тим позивач, періодично повертається в Україну і маючи на руках грошові кошти, продовжує роботи з будівництва буднику. В 2018 році вони з дружиною купують будинок в Чехії в АДРЕСА_3 , де позивач також проводить ремонті роботи. Пізніше його дружина оформляє кредит на своє ім`я в розмірі 400 000 чеських корун для продовження будівництва, однак потрапляє в пастку до шахраїв, після того в сім`ї починаються сварки та суперечки. На початку 2022 року позивач вирішує поїхати в Україну, 20.02.2022 року перетинає кордон, а ІНФОРМАЦІЯ_3 в Україні починається війна і він вже не може повернутись до своєї сім`ї в Чехію, залишився жити та працювати вУкраїні в м. Виноградів, у с. Розтоки їздив не дуже часто, декілька разів на рік, щоб подивитись будинок. На даний час будинок в с. Розтоки Рахівського району не добудований, він є не житловим і в ньому ніхто не проживає, так як кімнати для проживання не підготовлені. Готовність окремих кімнат становить від 50 до 70 відсотків. В травні 2023 року на адресу позивача надійшли документи з Чеської республіки, із вказаним відправником Районний суд м. Пельгржимов. Після перекладу документів позивачу стало відомо про судову справу «про врегулювання спільного майна подружжя», предметом даної справи є житловий будинок АДРЕСА_3 республіці і земельна ділянка № НОМЕР_2 площею 53 м2, які сторони придбали в шлюбі. 3 даних документів позивач дізнався, що наявне рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 27.02.2020 року про розірвання шлюбу між ним та ОСОБА_12 за позовом останньої. 3 даним рішенням позивач не погодився і подав до Виноградівського районного суду заяву про перегляд заочного рішення суду, яку залишено без задоволення. Так, відповідач на жодні переговори, щодо досудового врегулювання спору не погодилась. З літа 2023 року позивач почав збирати документи для захисту своїх майнових прав і законних інтересів і в червні отримав інформаційні довідки та окремі документи з реєстраційної справи на житловий будинок в АДРЕСА_2 , і встановив, що ОСОБА_13 вже оформила право власності на будинок за собою одноособово. Крім того, позивач зазначає, що рік побудови будинку вказаний у Технічному паспорті «1991 року побудови», є таким ще не відповідає дійсності, а дійсний рік побудови будинку 2014-2015 роки. Разом з тим, позивач наголошує, що 01 жовтня 2020 року будинок за адресою АДРЕСА_2 був зареєстрований одноосібно за ОСОБА_2 , без згоди позивача (письмової, усної) на одноосібну реєстрацію права власності, на будинок збудований в шлюбі, так як початок будівництва у 2014 році відбувався коли позивач проживав з Відповідачкою однією сім`єю без реєстрації шлюбу, і був добудований у 2015 році, вже коли сторони перебували в шлюбі. Позивач вважає, що їх з Відповідачкою перебування (проживання) у цивільному шлюбі з 2009 року по 2015 року було охарактеризовано тими самими ознаками, що й сім`я, створена на основі зареєстрованого шлюбу, так як у них народилась дочка ОСОБА_14 , 2010 року народження , з якою вони спільно проживали. Тому житловий будинок, що розташований АДРЕСА_2 вважає, таким, що відноситься до спільної власності чоловіка і дружини і підлягає поділу по частини житлового будинку за кожним з них з поділом земельної ділянки кадастровий номер 0:04:001:0025, площею 0,018 га. по частині земельної ділянки. В грудні 2023 року позивач дізнався, що його колишня дружина ОСОБА_15 , довела до кінця свій умисел на позбавлення позивача права на частку у спільному майні, а саме 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_2 , та фіктивно, без згоди позивача, оформила договір дарування житлового будинку із земельною ділянкою на свою рідну сестру ОСОБА_3 , яка станом на 26.10.2023 року і стала новим власником будинку. Тому за даних обставин, щоб визнати право власності на частку в будинку позивач змушений оспорювати і Договір дарування від 26.10.2023 року між ОСОБА_2 і її сестрою ОСОБА_3 . Тобто станом на сьогодні власником будинку АДРЕСА_2 с рідна сестра Відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 . В свою чергу, ОСОБА_3 при підписанні договору дарування діяла не добросовісно і діяла в інтересах ОСОБА_16 , яка знаючи, що позивач звернеться до суду щодо поділу майна, вжила всіх заходів, щоб на момент звернення до суду вона не являлась власником будинку в АДРЕСА_2 . ОСОБА_2 скрила від приватного нотаріуса Маріна І.М. у поданій заяві інформацію, про те, що право на частку у майні (на частину), яке вона мала намір подарувати, належить позивачу ОСОБА_1 , як і чоловікові, а її сестра ОСОБА_3 при цьому, знаючи про цей факт також змовчала. Тому Договір дарування від 26.10.2023 року, посвідчений приватним нотаріусом Рахівського нотаріального округу Маріна І.М. у зв`язку з відсутністю письмової згоди позивача на відчуження і недобросовісною поведінкою обох сторін договору є недійсним і таким, що підлягає до скасування.

На підставі викладеного позивач просить суд визнати договір дарування від 26.10.2023 року недійсним та поділити спільне сумісне майно, визнавши за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках по частині за кожним право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 та по частині земельної ділянки із кадастровим номером №212368000:04:001:0025 площею 0.0180 га, а також порівну стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 про дату, час та місце проведення судового засідання з розгляду даної цивільної справи повідомлений шляхом надсилання електронного повідомлення про виклик на номер телефону, вказаний у матеріалах справи. Разом з тим, від представника позивача ОСОБА_17 за допомогою системи «Електронний суд» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату. В той же час, суд звертає увагу, що судові засідання неодноразово відкладались за клопотанням сторони позивача, а саме відповідно до ухвали суду від 04.07.2024 року судове засідання відкладено за клопотанням представника позивача ОСОБА_17 про відкладення розгляду справи; згідно ухвали суду від 19.08.2024 року судове засідання відкладено за клопотанням представника позивача ОСОБА_18 про відкладення розгляду справи; відповідно до ухвали суду від 18.09.2024 року судове засідання відкладено за клопотанням представника позивача ОСОБА_17 про відкладення розгляду справи.

Представники позивача під`єднанні до системи «Електронний суд», мали можливість та достатньо часу для ознайомлення з матеріалами справи та отримання інформації щодо розгляду даної справи, уточнення позовних вимог, подання відповіді на відзив (письмові пояснення) тощо, однак таким правом не скористалися. Таким чином, суд розцінює поведінку сторони позивача такою, що могла призвести до затягування розгляду справи.

Водночас, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без представника позивача та вирішення справи по наявних у справі доказах, а також заперечення на заяву про застосування строків позовної давності, яка обґрунтована наступним. Всі три процесуальні заяви сторін зведено по суті до дати первинної реєстрації права власності на майно за ОСОБА_2 , вчиненою 01 жовтня 2020 року державним реєстратором Рахівської міської ради Петращук І.В. та проведеним саме з цієї дати розрахунку трьох річного строку і зазначенням формулюванням пропустив строки звернення до суду, що не є правильним. ОСОБА_1 станом на 01.10.2020 року на той момент знаходився за кордоном в Чеській республіці та не міг знати і не міг довідатись, що саме 01.10.2020 року було проведено реєстрацію права власності на будинок за ОСОБА_2 . В поясненні ОСОБА_2 також жодним чином не зазначає, що саме вона повідомила (повідомляла) ОСОБА_1 про факт реєстрації саме за собою будинку 01.10.2020 року. Тому рахувати перебіг трирічного строку з дати 01.10.2020 року для ОСОБА_1 є повністю не правильним і і не обгрунтованими належними і допустимими доказами. Формальне зазначения дати 01.10.2020 року, без доведення даного факту, не може бутност і не є самодостатньою підставою для застосування строків позовної давності. В позовній заяві ОСОБА_1 вказує дату і спосіб отримання інформації про реєстрацію спірного будинку за ОСОБА_19 , а саме з інформаційного витягу за 14.06.2023 року, і саме з даної дати 14.06.2023 року може бути проведений розрахунок трирічного строку, а не з 01.10.2020 року, як зазначають відповідачі. Крім того, у вказаному випадку, оскільки воєнний стан на даний час продовжено, строк позовної давності за будь-яких обставин застосований бути не може. На підставі вищевикладеного вважають, що жодних підстав для застосування строків давності у даній справі не має.

Відповідач ОСОБА_2 про місце, дату та час проведення судового засідання з розгляду даної цивільної справи повідомлена шляхом надсилання судового виклику на зареєстровану адресу проживання. У судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки не повідомила. Клопотань про відкладення розгляду справи чи про свою обов`язкову участь також не подала.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник адвокат Поштак Ю.С. про дату, час та місце проведення судового засідання з розгляду даної цивільної справи повідомлені шляхом надсилання електронного повідомлення про виклик на номер телефону, вказаний у матеріалах справи. Разом з тим, надала заяву про застосування строків позовної давності, яку обґрунтовує наступним. Оскільки з моменту державної реєстрації права власності на спірний будинок 01.10.2020 р. за ОСОБА_20 сплив 3-річнийстрок звернення до суду і позивач не заявляє клопотання про пропуск строку позовної давності, зокрема з поважних причин, сплив строку позовної давності с самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, тому адвокат Поштак Ю.С. просить суд застосувати у даній справі строк позовної давності.

Крім того, адвокат Поштак Ю.С. надала до суду письмові пояснення, суть яких зводиться до наступного. Сам по собі факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (правова позиція, наведена у Постанові Верховного Суду України у справі № 490/4949/17 від 12.12.2019 р.). Позивачем не надано доказів, які б беззаперечно і достеменно свідчили про наявність у відносинах позивача та відповідача таких ознак, як ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету та взаємних прав обов`язків, притаманних подружжю. Наявність спільної дитини не є достатнім і беззаперечним доказом факту існування між сторонами характерних для подружжя відносин, як і спільне проживання, відпочинок тощо. Доводи позивача про те, що він безпосередньо приймав участь у будівництві спірного будинку, ніс витрати на будівництво не доведені жодним доказом. Зазначаючи про закупівлю позивачем матеріалів, залучення інших осіб до будівництва, позивачем не надано доказів цього, зокрема, договори, акти, замовлення проектної та дозвільної на будівництво документації, квитанцій про оплату матеріалів тощо. Офіційно шлюб між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 ( ОСОБА_21 ) зареєстрований 04.07.2015 р. Земельна ділянка кадастровий №0:04:001:0025 площею 0,018 га в с. Розтоки зареєстрована за ОСОБА_4 (відповідачем) як власником 17.05.2015 р. що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наявної у справі. Отже, ОСОБА_4 набула право власності на земельну ділянку де реєстрації шлюбу з позивачем, отже є особистою приватною власністю ОСОБА_20 , набутої до реєстрації шлюбу, а тому не є та не може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Спірний будинок зареєстрований на праві власності за ОСОБА_20 01.10.2020 р. Будівництво будинку ОСОБА_2 здійснювала за власний кошт, працюючи та маючи власні джерела доходів, то не заперечується й самим позивачем. Позивач зазначає, що будинок був побудований у 2015 р. Отже, на момент укладення шлюбу 04.07.2015 р. спірний будинок як об`єкт незавершеного будівництва належав ОСОБА_20 і не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності. Виходячи з вищенаведеного адвокат Поштак Ю.С. просила у задоволений позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Рахівського районного нотаріального округу Маріна І.М. про місце, дату та час проведення судового засідання з розгляду даної цивільної справи повідомлений шляхом надсилання електронного повідомлення про виклик на номер телефону, вказаний у матеріалах справи. Разом з тим, проте на адресу суду надіслав заяву про розгляд справи без його участі, а також про відмовлення у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного. По-перше, Право власності на нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації такого права. Згідно відомостей Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 226364260 від 01.10.2020 р. право власності ОСОБА_2 на спірний житловий будинок було зареєстровано у Державному реєстрі. Щодо земельної ділянки, на якій будинок, право власності на до земельну ділянку за ОСОБА_2 також було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. На момент нотаріального посвідчення спірного договору дарування від 26.10.2023 року приватним нотаріусом. ОСОБА_22 згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником спірного майна (земельної ділянки та будинку), права власності на яке зареєстроване, являлася ОСОБА_20 . Обтяження (обмеження) для вчинення спірного договору дарування та його нотаріального посвідчення буди відсутні. Приватним нотаріусом Маріна І.М. 20.10.2023 р. було нотаріально посвідчено заяву ОСОБА_20 про те, що відчужувані за договором дарування житловий будинок та земельна ділянка є її особистою приватною власністю, житловий будинок побудовано за особисті кошти, майно не обтяжене правами третіх осіб. Таким чином, спірний договір дарування відповідає вимогам ст. 203 ЦК, а при його нотаріальному посвідченні були виконанні вимоги законодавства та були відсутні обставини, то перешкоджали його укладенню та нотаріальному посвідченню (обмеження обтяження), що свідчить про відсутність підстав для визнання його недійсним. По-друге, сам по собі факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (правова позиція, наведена у Постанові Верховного Суду України у справі № 490/4949/17 від 12.12.2019 р.). Позивачем не надано доказів, які б беззаперечно і достеменно свідчили про наявність у відносинах позивача та відповідача таких ознак, як ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету та взаємних прав обов`язків, притаманних подружжю. По-третє, шлюб між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 ( ОСОБА_21 ) зареєстрований 04.07.2015 р. Земельна ділянка кадастровий № 0:04:001:0025 площею 0,018 га в с. Розтоки зареєстрована за ОСОБА_4 як власником 17.05.2015 р., та підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наявної у справі. Більше того ця земельна ділянка приватизована, отже с особистою приватною власністю. 3 вищенаведеного, що підтверджується матеріалами справи, правомірно дійти висновку, що земельна ділянка, на якій розташоване спірне нерухоме майно (будинок), набута ОСОБА_4 до реєстрації шлюбу з позивачем, а тому є особистою приватною власністю ОСОБА_20 та не с об`єктом спільної власності подружжя. Вважає, що позивачем не доведено належними, беззаперечними і факт наявності у нього на права, що виключає наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Крім того, просив застосувати у даній справі строк позовної давності.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору: державний реєстратор Рахівської міської ради Петращук І.В.про місце, дату та час проведення судового засідання з розгляду даної цивільної справи повідомлений шляхом отримання повістки про виклик до суду в електронний кабінет. У судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи чи про свою обов`язкову участь також не подав.

Суд, дослідивши матеріали позовної заяви та надані докази, встановив наступні обставини справи.

Згідно рішення Розтоківської сільської ради за №420 від 25.03.2015 року, затверджено проект із землеустрою на земельну ділянку із кадастровим номером №212368000:04:001:0025 для обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_2 площею 0.0180 га мешканці ОСОБА_4 , передано безоплатно у власність земельну ділянку ОСОБА_4 .

Як вбачається Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-015 від 02.03.2015 року, за ОСОБА_4 зареєстровано земельну ділянку з кадастровим номером 0:04:001:0025, площею 0,0180 га, за адресою АДРЕСА_2 .

Відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №21159043 від 07.05.2015 року, проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0:04:001:0025, площею за адресою Закарпатська обл., Рахівський р-н с. Розтоки за ОСОБА_4 .

Згідно Інформації, сформованої за допомогою додатку «Реєстр нерухомості» від 14.06.2023 року земельна ділянка кадастровий номер 0:04:001:0025, площа (га) 0.018, адреса Закарпатська обл., Рахівський р-н., с. Розтоки 07.05.2015 року зареєстрована на праві власності за ОСОБА_4 . Підстава для державної реєстрації: свідоцтво про право власності, серія та номер 37238856, виданий 07.05.2015,. Розмір частки: 1/1.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 04.07.2015 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Виноградівського районного управління юстиції у Закарпатській області, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 04 липня 2015 року, про що зроблено відповідний актовий запис №103. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини « ОСОБА_10 ».

Згідно повторного Свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 07 жовтня 2015 року, ОСОБА_6 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками вказані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

З свідоцтва про народження, перекладеного з чеської мови на українську мову, встановлено, що 07.04.2016 році в м. Пелгржімов, буд.1668 народилась дитина ОСОБА_23 , про що в томі 32, рік 2016, сторінка, 270, зроблено запис №134, батьками вказані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта. Індексний номер документа: 226361336. Дата і час формування документа: 01.10.2020 11:23:35. Адреса об`єкта нерухомого майна АДРЕСА_4 . ПІБ Назва ОСОБА_2 .

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. № 226364260 від 01.10.2020 року, житловий будинок, загальна площа (кв.м.) 109.74, житлова площа (кв.м.) 44.35, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 «б на праві власності належить ОСОБА_2 Дата та час державної реєстрації: 28.09.2020 року. Підстава для державної реєстрації: рішення Виконавчого комітету місцевої Ради депутатів, серія та номер 10. виданий 30.07.2019 року. Розмір частки: 1/1.

Згідно з Інформацією, сформованої за допомогою додатку «Реєстр нерухомості» від 14.06.2023 року, житловий будинок, загальною площею (кв.м.) 109.74, житловою площею (кв.м): 44.35, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 зареєстрований на праві власності за ОСОБА_2 01.10.2020 року. Розмір частки: 1/1. для державної реєстрації: рішення виконавчого комітету місцевої Ради депутатів, серія та номер 10, виданий: 30.07.2019, видавник Виконавчий комітет Розтоківської сільської ради.

Відповідно Технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_2 , інвентаризаційна справа №47, виконано ОСОБА_24 , АЕ №001325 від 13 січня 2019 року, характеристика А. Житловий будинок, 1991 року побудови; буто-бетон: фундамент, шлако-блок стіни, покрівля шиф., дерев балочн. перекриття, підлога: дощата плитка, дерев сходи, 220 електрика, площа (кв.м) 62,64, будівельна вартість 401530, 30:% зносу, інвентаризаційна вартість (грн.): 281071 грн.

Як вбачається з рішення (заочного) Виноградівського районного суду Закарпатської області від 27.02.2020 року (справа №299/3573/19), позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено, шлюб, укладений 04 липня 2015 року між ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 , зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Виноградівського районного управління юстіції у Закарпатській області за актовим записом № 103 розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 залишити шлюбне прізвище « ОСОБА_10 ». Рішення набрало законної сили 30.03.2020 року.

Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 30.08.2023 року (справа №299/3573/19), вирішено поновити відповідачу ОСОБА_1 процесуальний строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області ухваленого 27.02.2020 року у справі №299/3573/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. Заяву про перегляд заочного рішення залишити без задоволення».

Відповідно до листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 91/3-12112-1801 від 18.08.2023 року про перетин державного кордону у період з 08.11.2017 по 24.02.2022 року громадянином України ОСОБА_1 , останній перетинав державний кордон України на напрямок в`їзд/виїзд. Останній виїзд здійснено 03.04.2018 року.

З договору дарування від 26 жовтня 2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу Маріна І.М., зареєстрованого в реєстрі за №1156. Встановлено, що ОСОБА_2 добровільно, подарувала своїй сестрі ОСОБА_3 , а остання прийняла у дарунок, належний ОСОБА_25 на праві приватної власності житловий будинок за номером АДРЕСА_2 , та земельну ділянку площею 0,018 га, кадастровий номер якої :04:001:0025, на якій знаходиться зазначений будинок.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав. Індексний номер витягу: 352240305 від 30.10.2023 року, житловий будинок загальною площею (кв.м.) 109.74, житловою площею (кв.м.) 44.35 за адресою: АДРЕСА_2 26.10.2023 року зареєстрований приватним нотаріусом Маріна І.М., на підставі договору дарування, серія та номер 1156, виданого 26.10.2023 року, за ОСОБА_3 .

Як вбачається з позову про врегулювання спільного майна подружжя та доданих документів, перекладених з чеської на українську мову, предметом даної справи є житловий будинок АДРЕСА_3 республіці і земельна ділянка № НОМЕР_2 площею 53 м2, сторонами у справі є ОСОБА_26 та ОСОБА_13 .

Згідно оглянутих фотокарток, на яких зображені позивач та відповідач з дітьми у різний період часу на відпочинку, під час спільних свят, з друзями, за сімейним столом, тощо.

Крім того, до матеріалів справи додано фотозображення будинку під час будівництва, а також фото світлини стану будинку в середині, фото кімнат.

Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд керується наступними положеннями законодавства.

Так, відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною 1 ст.70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК України, ч. 3ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до п. 24 вищевказаної постанови Пленуму не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте під час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, які були особистою власністю кожного з них.

Відповідно до ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (постанова Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року N 6-2333цс15).

Так, судом встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером №0:04:001:0025 площею 0,0180 га в с. Розтоки Рахівського району Закарпатської області зареєстрована за ОСОБА_4 17.05.2015 року як власником.

В подальшому, 04.07.2015 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , остання після реєстрації шлюбу взяла прізвище « ОСОБА_10 ».

Отже, ОСОБА_4 (після реєстрації шлюбу ОСОБА_10 ) набула право власності на земельну ділянку до реєстрації шлюбу з позивачем, отже земельна ділянка є її особистою приватною власністю, а тому не може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме технічного паспорту, спірний будинок побудовано у 1991 році. Разом з тим, позивач зазначає, що початок будівництва розпочато в кінці 2013 року.

Так ЦК України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «об`єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: «об`єкт незавершеного будівництва» (стаття 331), «об`єкт будівництва» (статті 876, 877, 879-881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб`єктивних цивільних прав стосовно об`єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

Відповідно до ч.ч.2,3 статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

Таким чином за змістом частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна), прийняття його до експлуатації та державної реєстрації права власності на нього.

Як вбачається з матеріалів справи, спірний будинок зареєстрований на праві власності за ОСОБА_20 ІНФОРМАЦІЯ_4 . Разом з тим, заочним рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 27.02.2020 року шлюб між ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 розірвано. Рішення набрало законної сили 30.03.2020 року. Отже, будинок зареєстровано за відповідачкою вже після розірвання шлюбу.

Разом з тим, позивачем не надано жодного доказу, що він брав участь у будівництві, ніс витрати, пов`язані з будівництвом будинку, закупляв матеріали, залучав інших осіб до будівництва тощо.

Підсумовуючи зазначене вище, суд приходить до висновку, що позивачем не надано жодного доказу, а в суду відсутня можливість встановлення процент готовності об`єкта та його вартість до моменту укладення шлюбу. Також суду не надано доказів та неможливо встановити процент невід`ємного поліпшення майна, здійсненого під час шлюбу позивачем.

Таким чином, на момент укладення шлюбу 04.07.2015 року спірний будинок як об`єкт незавершеного будівництва належав ОСОБА_20 і не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності. Крім того, враховуючи, державна реєстрація права власності на спірний об`єкт - житловий будинок відбулась вже після розірвання шлюбу сторонами, на нього також не розповсюджується режим спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, на підставі викладеного позовні вимоги позивача про поділ спільного сумісного майна, визнавши за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках по частині за кожним право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 та по частині земельної ділянки із кадастровим номером №212368000:04:001:0025 площею 0.0180 га, задоволенню не підлягає.

Крім того, твердження позивача про те, що сторонипроживали разом до моменту укладення шлюбу, тобто з середини 2009 року до 04.07.2015 року без укладання шлюбу суд не бере до уваги, оскільки перед судом не ставилось питання про встановлення факту проживання однією сім`єю.

Що стосується позовної вимоги про визнання договору дарування від 26.10.2023 року недійсним ,суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності або спеціального майнового права на нього відповідно до закону.

У відповідності до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно п.1) ч. 1 ст. 4 цього Закону державній реєстрації прав підлягає право власності на нерухоме майно.

Отже, право власності на нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації такого права.

Згідно п. 1.1. ч. 1 глави 2 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом МОУ від 22.02.2012 за № 296/5, правочини щодо відчуження та застави майна, право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що посвідчують право власності (довірчої власності) на майно, що відчужується або заставляється, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу 1 цього Порядку, та у передбачених законодавством випадках, документів, то підтверджують державну реєстрацію прав на це майно в осіб, які його відчужують.

У разі посвідчення правочинів щодо відчуження та застави нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, документи, що підтверджують державну реєстрацію прав на це майно, не подаються.

Отже, на момент нотаріального посвідчення спірного договору дарування від 26.10.2023 року приватним нотаріусом. ОСОБА_22 власником земельної ділянки та будинку була ОСОБА_20 .

Приватним нотаріусом Маріна І.М. 20.10.2023 р. було нотаріально посвідчено заяву ОСОБА_20 про те, що відчужувані за договором дарування житловий будинок та земельна ділянка є її особистою приватною власністю, житловий будинок побудовано за особисті кошти, майно не обтяжене правами третіх осіб.

Таким чином, спірний договір дарування відповідає вимогам ст. 203 ЦК, а при його нотаріальному посвідченні були виконанні вимоги законодавства та були відсутні обставини, то перешкоджали його укладенню та нотаріальному посвідченню (обмеження обтяження), що свідчить про відсутність підстав для визнання його недійсним. А тому у задоволенні цієї позовної вимоги також слід відмовити.

Що стосується посилання представника відповідача на застосування до спірних правовідносин строки позовної давності, суд вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільним кодексом України визначено два види строків позовної давності: загальний та спеціальний. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 263 ЦКУ перебіг позовної давності зупиняється:

1) якщо пред`явленню позову перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія (непереборна сила);

2) у разі відстрочення виконання зобов`язання (мораторій) на підставах, встановлених законом;

3) у разі зупинення дії закону або іншого нормативно-правового акта, який регулює відповідні відносини;

4) якщо позивач або відповідач перебуває у складі Збройних Сил України або в інших створених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан.

У разі виникнення обставин, встановлених частиною першою цієї статті, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування цих обставин.

Від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Згідно з п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦКУ, яким було доповнено Цивільний кодекс України відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

В подальшому, 17.03.2022 року набув чинності Закон України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 19, а саме "У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану". В подальшому, указами Президента України воєнний стан не одноразово продовжувався строком на 90 діб.

Таким чином, було запроваджено механізм, за якого позовна давність на період дії карантину, воєнного стану або надзвичайного стану продовжується на строк дії таких обставин.

Отже, суд приходить до висновку, що строки позовної давності, в межах якої позивач міг звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, не пропущені.

За вимогами ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини другої статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

З огляду на зазначене, позивачем та його представником не доведено, що вказане майно набуто під час шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 273, 274, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи без самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Рахівського районного нотаріального округу Маріна Іван Михайлович, державний реєстратор Рахівської міської ради Петращук Іван Васильович, про поділ майна подружжя та про визнання договору дарування недійсним відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , мешканець АДРЕСА_5 .

Представник позивача: адвокат Попович Віталій Іванович,РНОКПП НОМЕР_6 , м. Виноградів, вул. Тюльпанів, 24 А Берегівського району Закарпатської області.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_6 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 .

Представник відповідача: адвокат Поштак Юстина Степанівна, місцезнаходження: м. Рахів, вул. Шевченка, буд. 45/в Рахівського району Закарпатської області.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Рахівського районного нотаріального округу Маріна Іван Михайлович, місцезнаходження: м. Рахів, вул. Карпатська, буд. 11-А Закарпатської області.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору: державний реєстратор Рахівської міської ради Петращук Іван Васильович, місцезнаходження: м. Рахів, вул. Миру, буд. 34 Закарпатської області.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Рахівського районного суду

Закарпатської області Дочинець С.І.