Провадження № 22-ц/4808/799/24
Головуючий у 1 інстанції Мелещенко Л. В.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Бойчука І.В., Томин О.О.

з участю секретаря Гудяк Х.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Олексюк Любомир Васильович на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 23 січня 2024 року, у складі судді Мелещенко Л.В., у справі за заявою представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Вінтоняка Назарія Михайловича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно, яке придбано за особисті кошти під час шлюбу,

в с т а н о в и в :

21 липня 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Ухвалою суду від 16 листопада 2023 року зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно, яке придбано за особисті кошти під час шлюбу, прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя. Дані позови об`єднано в одне провадження.

22 січня 2024 року представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Вінтоняк Н.М. подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , а також автомобіль марки JAGUAR модель XF, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 ; автомобіль марки MERCEDES-BENZ модель SPRINTER 316 CDI, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN: НОМЕР_4 ; автомобіль марки MERCEDES-BENZ 814, 1989 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 ; автомобіль марки MERCEDES-BENZ модель ML 350, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_6 , VIN: НОМЕР_7 .

Заявник посилалася на те, що невжиття заходів забезпечення позову, може утруднити та зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки існує загроза відчуження чи обтяження спірного майна.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 23 січня 2024 року заяву про забезпечення позову задоволено.

Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; автомобіль марки JAGUAR модель XF, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 ; автомобіль марки MERCEDES-BENZ модель SPRINTER 316 CDI, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN: НОМЕР_4 ; автомобіль марки MERCEDES-BENZ 814, 1989 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 ; автомобіль марки MERCEDES-BENZ модель ML 350, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_6 , VIN: НОМЕР_7 .

На вказану ухвалу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилається неповне з`ясування судом обставин справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду скасувати та скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Івано-Франківського міського суду від 23 січня 2024 року.

Вказує, що суд своє рішення мотивував тим, що майно, яке підлягає арешту є предметом поділу у цивільній справі. Позивач надав до заяви про забезпечення позову скріншот з веб-сайту з оголошенням про продаж транспортного засобу, що свідчить про намір відповідача відчужити майно.

Такий висновок суду є необгрунтованим, оскільки обставини, які суд визнав встановленими є недоведеними, а докази, надані заявником, є неналежними.

Долучений до матеріалів справи скріншот, на який посилається суд не посвідчений кваліфікованим електронним підписом.

Представник апелянтки посилається на постанову Верховного Суду від 21.12.2022 року в справі №299/2706/20 в якій зазначено, що паперова копія електронного доказу посвідчена в порядку, передбаченому законом (кваліфікованим електронним підписом), є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 100 ЦПК України), що є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), якими сторони обґрунтовують свої вимоги і заперечення та інших обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Тобто паперова копія електронного доказу повинна бути посвідчена кваліфікованим електронним підписом.

Суд не врахував ту обставину, що позивач у своїх вимогах просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь компенсацію частини вартості майна, що підлягає поділу, а не поділити майно в натурі, що не може утруднити чи унеможливити у майбутньому виконання рішення суду.

Вважає, що суд прийшов до неправильного та передчасного висновку, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно вимог ч.3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення.

У судовому засіданні апеляційного суду представник апелянтки ОСОБА_1 ОСОБА_3 підтримав вимоги апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.

ОСОБА_2 та його представник у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. причини неявки суд не повідомили, що відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянтки, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до приписів частини першої завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до відповідачки про поділ майна подружжя.

Предмет спору - спільне майно подружжя, а саме: трикімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 , а також автомобіль марки JAGUAR модель XF, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_8 , VIN:

НОМЕР_2 ; автомобіль марки MERCEDES-BENZ модель SPRINTER 316 CDI, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_9 , VIN: НОМЕР_4 ; автомобіль марки MERCEDES-BENZ 814, 1989 року випуск, реєстраційний номер НОМЕР_10 ; автомобіль марки MERCEDES-BENZ модель ML 350, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_11 , VIN: НОМЕР_12 .

Ухвалою суду від 16 листопада 2023 року зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно, яке придбано за особисті кошти під час шлюбу, прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя. Дані позови об`єднано в одне провадження.

У заяві про забезпечення позову ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Вінтоняк Н.М. посилався на те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; автомобіль марки JAGUAR модель XF, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 ; автомобіль марки MERCEDES-BENZ модель SPRINTER 316 CDI, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN: НОМЕР_4 ; автомобіль марки MERCEDES-BENZ 814, 1989 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 ; автомобіль марки MERCEDES-BENZ модель ML 350, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_6 , VIN: НОМЕР_7 , суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до істотного ускладнення виконання рішення, що унеможливить ефективний захист прав позивача, адже на момент винесення рішення по справі відповідачка може відчужити відповідне майно.

При цьому, вказаний захід забезпечення позову на думку суду є співмірним та адекватним зі змістом та розміром заявлених позовних вимог.

Судом зазначено, що вжиття заходів забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ?я сторін, оскільки мета забезпечення позову - це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення, а також перешкоджання завдання шкоди позивачу.

Перевіряючи законність оскаржуваної ухвали колегія суддів враховує таке.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника).

З огляду на викладене, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з цим, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питання про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Підставність заяви про забезпечення позову повинна бути доведена заявником, з врахуванням вимог ст. 12 ЦПК України.

При цьому, адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Види забезпечення позову, які можуть застосовуватися судом, визначені ч. 1 ст. 150 ЦПК України.

При цьому, згідно із п. 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм, колегія суддів констатує, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими заявник пов`язує застосування певного виду забезпечення позову.

Так, при зверненні до суду із заявою про забезпечення позову позивач повинен, по - перше, аргументовано обґрунтувати причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов та необхідність у цьому, по - друге, довести, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Необхідно зазначити, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. Важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20).

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами дійсно виник спір з приводу поділу майна подружжя і у разі невжиття заходів забезпечення позову існує реальна загроза ускладнення виконання рішення суду в майбутньому, якщо суд прийде до висновку про задоволення позовних вимог.

За таких обставин колегія суддів вважає, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно сторін є співмірним заявленим вимогам.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для забезпечення позову, оскільки між сторонами виник спір і невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим ефективний захист та поновлення порушених законних прав і інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Згідно із пунктом 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, враховуючи характер спірних правовідносин, судом першої інстанції відповідно до статті 150 ЦПК України правомірно забезпечено позов, з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до положень ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвала суду постановлена з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, а тому підстав для скасування ухвали суду не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Олексюк Любомир Васильович залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду від 23 січня 2024 року без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 червня 2024 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

О.О. Томин