Номер провадження: 22-ц/813/6026/24
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л.М.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.12.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Комлевої О.С.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду в Одеській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21.05.2024 у складі судді Чернявської Л.М.,

встановив:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - ГУ ПФУ в Одеській області) про визнання права власності на спадщину за законом в розмірі 834 462, 95 гривень.

В обґрунтування позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є матір`ю Позивача. 11 січня 2023 року Позивач звернувся до Державного нотаріуса Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі Свицької Олени Юліанівни з заявою про вступ до спадщини. 11 січня 2023 року державним нотаріусом зроблений запит до Відповідача відносно належних ОСОБА_2 коштів. 30 січня 2023 року Відповідач надав довідку у відповідності до якої недоотримана пенсія з 28 січня 2020 року по 31 липня 2022 року складає 432 225, 80 гривень. 19 червня 2023 року Відповідач направив лист, в якому повідомив позивача, що ОСОБА_2 перебувала на обліку в ПФУ та виплата пенсії припинена з 01 березня 2016 року. При цьому наданий розрахунок суми недоотриманої пенсії за період з 01 березня 2016 року склав 834 462, 95 гривень. 05 вересня 2023 року державний нотаріус повідомив Позивача про відсутність документів, що підтверджують право позивача на отримання недоотриманої пенсії ОСОБА_2 в розмірі 834 462, 95 гривень. У зв`язку з вищевикладеним, Позивач вимушений звернутись до суду з відповідним позовом.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21.05.2024 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено: визнано за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за законом на недоотримані у зв`язку зі смертю пенсійні виплати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 834 462 гривні 95 коп: стягнуто ГУ ПФУ в Одеській області на користь ОСОБА_1 суму недоотриманої пенсії в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 834 462 гривні 95 коп; стягнуто ГУ ПФУ в Одеській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 8344, 70 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ГУ ПФУ в Одеській області подало апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21.05.2024 та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебувала на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області як внутрішньо переміщена особа та отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, померла ІНФОРМАЦІЯ_4 актовий запис від 09.01.2023 №48. Виплата пенсії припинена з 01.03.2016, нарахування пенсії по день смерті ОСОБА_2 не проводилось. На запит від 11.01.2023 № 108/02-14 Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса стосовно наявності недоотриманої пенсії за життя ОСОБА_2 . Головним управлінням розраховано розмір недоотриманої пенсії відповідно до частини 1 статті 46 Закону, але не більше ніж три роки до дня звернення за отриманням недоотриманої пенсії. Сума недоотриманої пенсії, на виплату якої ОСОБА_2 мала право, але не отримала своєчасно з власної вини, розрахована від дати направлення листа державної нотаріальної контори по місяць смерті, тобто за період з 29.01.2020 по 31.07.2022 та складає 432 225,80 грн. Головне управління діє в порядку передбаченому законодавством, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Також, на думку скаржника, необґрунтованим рішення суду першої інстанції є в частині стягнення на користь позивача суми судових витрат, оскільки органи Пенсійного фонду України є органами державної виконавчої влади, які в своїй діяльності керуються Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, Положенням про Пенсійний фонд України, постановами правління, наказами Фонду, а також Положеннями про головні управління Пенсійного фонду України. Так, згідно з ч. 2 ст. 73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом. Крім того, необхідно врахувати ті обставини, що незаконне витрачання коштів Пенсійного фонду України тягне за собою дефіцит бюджету Пенсійного фонду, що породжує соціальну напругу у суспільстві і може сприяти невиконанню державою своїх функцій по соціальному забезпеченню громадян.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання, призначене на 28.11.2024 з`явився: Бутт Ю.В.

Представник ГУ ПФУ в Одеській області не з`явився, однак 27.11.2024 через підсистему «Електронний суд» подав заяву, у якій просить суд розглянути справу без участі Головного управління, у зв`язку із неможливістю прибуття представника головного управління до суду.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_2 була матір`ю позивача ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .

11 січня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса з заявою про прийняття спадщини за законом та в цей же день була заведена спадкова справа № 13/2023 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2

11 січня 2023 року за № 108/02-14, державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса Савицькою О.Ю. зроблено запит до ГУ ПФУ в Одеській області про наявність коштів на ім`я ОСОБА_2

30 січня 2023 року ГУ ПФУ в Одеській області надано відповідь, з якої вбачається, що ОСОБА_2 перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду в Одеській області та отримувала пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Також, зазначено, що недоотримана пенсія ОСОБА_2 з 29.01.2020 року по 31.07.2022 року складає 432225, 80 гривень.

19 червня 2023 року ГУ ПФУ в Одеській області надало відповідь на звернення ОСОБА_1 щодо отримання недоотриманої пенсії, у відповідності до якої повідомлено, що ОСОБА_2 перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області, як внутрішньо переміщена особа та отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Виплата пенсії була припинена з 01.03.2016 року, нарахування пенсії по день смерті ОСОБА_2 не проводилась.

Також, зазначено, що на запит від 11 січня 2023 року № 108/02-14 Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса стосовно наявності недоотриманої пенсії за життя ОСОБА_2 . ГУ розраховано розмір недоотриманої пенсії відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону, але не більше ніж три роки до дня звернення за отриманням недоотриманої пенсії. Сума недоотриманої пенсії, на виплату якої ОСОБА_2 мала право, але не отримала своєчасно з власної вини, розрахована від дати направлення листа державної нотаріальної контри по місяць смерті, тобто за період з 29.01.2020 року по 31.07.2022 року та склала 432 225, 80 гривень.

Разом з цим, ГУ ПФУ в Одеській області було надано розрахунок суми недоотриманої пенсії ОСОБА_2 за період з 01.03.2016 року по 31.07.2022 року в розмірі 834462, 95 гривень.

05.09.2023 Державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса Савицькою О.Ю. надано ОСОБА_1 інформаційний лист щодо необхідності звернення до суду з підстав того, що документи, що підтверджують право на отримання недоотриманої пенсії ОСОБА_2 в розмірі 834462,95 грн. відсутні, а відтак видати свідоцтво про право на спадщину на недоотриману пенсію ОСОБА_2 неможливо.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позову, районний суд виходив з того, що відповідно до положень ч.3 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст.1227 ЦК України позивач має право на отримання спірних сум у порядку спадкування за законом з одночасним визнанням за позивачем права власності на ці суми, як спадщину за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_2 .

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Відповідно до ст.52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в ч. 1 ст. 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера.

Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

Під час судового розгляду справи суд першої інстанції встановив, що загальна сума невиплаченої пенсії померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 складає 834462,95 грн., що, зокрема, підтверджено відомостями відповідача у листі від 19.06.2023 № 15971-15525/Б-02/8-1500/23 на вказану суму (а.с. 12-13), а відтак висновок місцевого суду, що ці кошти повинні бути виплачені позивачу, як майно, яке увійшло до складу спадщини в повному обсязі, колегія суддів вважає правильним і повністю з ним погоджується.

У доводах апеляційної скарги, ГУ ПФУ в Одеській областіпосилається на те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебувала на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області як внутрішньо переміщена особа та отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, померла ІНФОРМАЦІЯ_4 актовий запис від 09.01.2023 №48. Виплата пенсії припинена з 01.03.2016, нарахування пенсії по день смерті ОСОБА_2 не проводилось. На запит від 11.01.2023 № 108/02-14 Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса стосовно наявності недоотриманої пенсії за життя ОСОБА_2 . Головним управлінням розраховано розмір недоотриманої пенсії відповідно до частини 1 статті 46 Закону, але не більше ніж три роки до дня звернення за отриманням недоотриманої пенсії, а тому Головне управління діло в порядку передбаченому законодавством, у зв`язку із чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Проте вказані доводи апелянта є безпідставними, з огляду на наступне.

Як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 на тимчасово окупованій території у місті Донецьк.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Визначення поняття внутрішньо переміщеної особи наведено у абзаці першому частини першої статті 1 Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Як зазначено в статті 2 цього Закону, Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, повернення таких осіб до їх покинутого місця проживання в Україні та їх реінтеграції.

Жодним законом України не визначено такої підстави для припинення пенсії, як відсутність у особи її реєстрації як внутрішньо переміщеної.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №243/3505/16-ц (провадження № 14-271цс18), постанові Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі № 243/5697/16-ц (провадження № 61-34175св18) та у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 227/2802/16-ц (провадження № 61-6270св18) зазначено про те, що, підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України.

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими та безпідставними.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на положення статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно якої нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до звернення за отриманням пенсії, також не заслуговують на увагу, оскільки вказана норма регулює отримання недоотриманої пенсії з вини пенсіонера, а в даному випадку між сторонами виникли правовідносини стосовно отримання нарахованої, але неодержаної пенсії померлого пенсіонера в порядку спадкування. Сума недоотриманої пенсії змінила свій правовий статус і є вже не пенсією, недоотриманою пенсіонером, а коштами, які увійшли до складу спадщини і подальше правове регулювання переходу права на ці кошти іншим особам регулюються нормами ЦК України про спадкові відносини.

Наведені в обґрунтування апеляційної скарги доводи, є ідентичними доводам, викладеним у відзиві, їм уже надавалася оцінка судом, а тому вони не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки не підтверджуються матеріалами справи.

Також суд першої інстанції, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, правильно вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21.05.2024 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 30.12.2024

Головуючий

Судді: