УХВАЛА

Іменем України

07 листопада 2024 року

м. Київ

справа № 756/5176/22

провадження № 61-12893ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В.,

Червинської М. Є.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року в справі за скаргою ОСОБА_2 на дії та бездіяльність державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ) Кушніренка Дмитра Анатолійовича, стягувач - ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ) Кушніренка Д. А. (далі - Голосіївський ВДВС у м. Києві Центрального МУЮ Міністерства юстиції (м. Київ), стягувач - ОСОБА_1 .

Скарга обґрунтована тим, що на виконанні у державного виконавця Голосіївського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кушніренко Д. А. перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання судового наказу

від 01 серпня 2022 року № 756/5176/22, виданого Оболонським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі

1/4 частини його заробітку, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 15 липня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Державний виконавець при виконанні виконавчого провадження № НОМЕР_1 неправомірно не взяв до уваги квитанції про перерахування коштів на рахунок стягувача як докази сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , які не містять призначення платежу.

Вказував, що будь-яких домовленостей між ним та стягувачем щодо перерахунку коштів не було, а отже кошти були переведені на сплату аліментів.

Посилаючись на викладене, просив суд визнати неправомірними дії державного виконавця Голосіївського ВДВС у м. Києві Центрального МУЮ

(м. Київ) Кушніренко Д. А., щодо неврахування при обчисленні розміру заборгованості зі сплати аліментів відповідно до судового наказу

№ 756/5176/22, шість платежів, здійснених ОСОБА_2 на рахунок стягувача ОСОБА_1 у розмірі 44 000,00 грн та зобов`язати державного виконавця здійснити перерахунок заборгованості боржника ОСОБА_2 зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 з урахуванням сплаченої ним суми в період з липня 2022 року до вересень 2022 року у загальному розмірі 44 000,00 грн.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 13 лютого 2024 року в задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 13 лютого 2024 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення скарги.

Визнано дії державного виконавця Голосіївського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кушніренка Д. А. щодо неврахування при обчисленні розміру заборгованості зі сплати ОСОБА_2 аліментів, на підставі судового наказу Оболонського районного суду м. Києва від 01 серпня 2022 року, у розмірі 44 000,00 грн неправомірними.

Зобов`язано державного виконавця Голосіївського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кушніренка Д. А. здійснити перерахунок заборгованості зі сплати

ОСОБА_2 аліментів, на підставі судового наказу Оболонського районного суду м. Києва від 01 серпня 2022 року, з урахуванням сплаченої ним суми в період з липня 2022 року до вересень 2022 року в розмірі 44 000,00 грн.

ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року з пропуском строку на касаційне оскарження судового рішення.

Заявник звернувся з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення, оскільки оскаржувану постанову отримав

15 серпня 2024 року, що підтверджується листом, який надійшов на електронну пошту заявника.

Згідно з частинами першою, другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Частиною другою статті 390 ЦПК України встановлено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 390 ЦПК України, строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Перевіривши доводи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження зазначеного судового рішення та додані до касаційної скарги матеріали, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, виходячи з наступного.

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно зі статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

У частині першій статті 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (стаття 195 СК України).

Аналіз вказаних норм права дає підстави для висновку, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами. Проте у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

У постанові від 18 листопада 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження № 61-7500св20) Верховний Суд зробив висновки, що «пунктом 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 СК України. Таким чином, з огляду на викладене, враховуючи, що боржником було надано копії квитанцій, у державного виконавця не було підстав їх не враховувати. Отже, колегія суддів погоджується із висновками суду апеляційної інстанції про те, що при здійсненні виконавчого провадження державний виконавець діяв у межах чинного законодавства та наданих йому повноважень, які не передбачають права та обов`язку вимагати від боржника надання квитанцій із зазначенням призначення грошових переказів на ім`я стягувача й не враховувати безпосередньо копії наданих квитанцій. Враховуючи те, що ОСОБА_1 обрано захист, на її думку, порушених прав у відповідності до Розділу VII ЦПК України, суд не вбачає порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції».

Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду

від 01 серпня 2019 року у справі № 642/6906/16-ц (провадження

№ 61-26229св18), від 26 травня 2021 року у справі № 569/11466/20 (провадження № 61-1534св21), від 25 січня 2023 року у справі № 707/999/21 (провадження № 61-11411св22), від 17 травня 2023 року у справі

№ 199/2951/21 (провадження № 61-1769св23).

Тому за встановлених обставин цієї справи суд апеляційної інстанції зробив обґрунтований висновок, що надані заявником квитанції на підтвердження сплати на користь стягувача аліментів мали б бути враховані державним виконавцем при обрахунку заборгованості ОСОБА_2 за аліментами.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України передбачено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зазначені у касаційній скарзі доводи щодо неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необґрунтованість скарги та відсутність підстав для відкриття касаційного провадження

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 14 серпня

2024 року в справі за скаргою ОСОБА_2 на дії та бездіяльність державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ) Кушніренка Дмитра Анатолійовича, стягувач - ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

Є. В. Коротенко

М. Є. Червинська