Провадження № 22-ц/812/1519/24 Суддя першої інстанції Рак Л.М.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 листопада 2024 року м. Миколаїв Справа № 483/164/241

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Крамаренко Т.В.,

при секретарі судового засідання Травкіній В.Р.,

за участю відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 квітня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Рак Л.М., в залі судового засідання в м. Очаків, за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу,

В С Т А Н О В И В:

24 січня 2024 року військова частина НОМЕР_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди.

Позов обґрунтовувала тим, що з 2015 року відповідач ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 (далі військова частина).

Вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01 березня 2021 року у справі № 233/3742/19 за результатами розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000885 від 15 серпня 2018 року, ОСОБА_1 визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 415 КК України та йому призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі статті 75 КК України його звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки та покладено обов`язки передбачені пунктами 1, 2 частини 1 та пунктом 2 частини 3 статті 76 КК України, а також було частково задоволено цивільні позови потерпілих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до військової частини про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 95 224 грн 67 коп. та 2 340 грн 73 коп. відповідно та моральної шкоди по 20 000 грн кожному з потерпілих, а всього з військової частини стягнуто 137 565 грн 40 коп.

27 липня 2021 року на виконання вироку суду військовою частиною було виплачено потерпілим ОСОБА_2 та ОСОБА_3 матеріальну та моральну шкоду завдану злочином у вказаному розмірі.

Оскільки військовою частиною кошти потерпілим відповідно до вироку суду в повному обсязі виплачено, остання має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Посилаючись на викладене військова частина просила суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь розмір виплаченого відшкодування у сумі 137 565.40 грн.

Заочним рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 квітня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 відшкодовану майнову шкоду, в розмірі 137 565 грн 40 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 3 028 грн в рахунок відшкодування судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що залежно від форми вини та наявності або відсутності підстав, передбачених частиною 1 статті 6 Закону № 160-IX, військовослужбовець несе повну або обмежену матеріальну відповідальність.

З досліджених судом доказів вбачається, що у зв`язку із порушенням правил дорожнього руху України ОСОБА_1 , під час проходження ним військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , була заподіяна матеріальна та моральна шкода потерпілим ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в загальному розмірі 137 565.40 грн, яка відшкодована військовою частиною НОМЕР_1 .

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Не погодившись з заочним рішення суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач не був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у порядку передбаченому пунктом 2 частини 7 статті 128, частини 3 статті 131 ЦПК України, але суд першої інстанції стверджує зворотне, при цьому не маючи доказів, ні представники військової частини, ні працівники суду не повідомляли відповідача. На його думку вказані дії вчинено навмисно. Суд першої інстанції не враховує, що йде повномасштабна війна і він, як військовослужбовець з 24 лютого 2022 року по теперішній час не проживає за місцем реєстрації.

Вироком Костянтинівського міського суду Донецької області від 01 березня 2021 року у справі № 233/3742/19 вказано, що військова частина в суді першої інстанції була відповідачем і несла відповідальність у повному обсязі, так як являється власником технічного засобу і несе повну відповідальність за всі дії зроблені військовослужбовцями, але всіляко відсторонюється, уникає відповідальності.

Як встановлено матеріалами справи, володільцем автомобіля марки Mitsubishi модель L-200 на праві оперативного управління є військова частина НОМЕР_1 , а відповідач фактично здійснював керування даним транспортним засобом в рамках проходження ним військової служби у вказаній військовій частині виконуючи бойове завдання за наказом командира.

Суди першої та апеляційної інстанції м. Бахмут, які розглядали кримінальну справу дійшли обґрунтованого висновку, про стягнення шкоди заподіяної злочином потерпілим ОСОБА_2 та ОСОБА_3 саме з військової частини.

Проте Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області при ухваленні оскаржуваного заочного рішення вищезазначене до уваги не бере.

Від військової частини надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 14 серпня 2018 року близько о 10 год. 45 хв., здійснюючи керування технічно справною транспортною машиною марки Mitsubishi модель L 200, військовий номер НОМЕР_2 , рухаючись по вул. Театральна з боку вул. Бахмутська в напрямку вул. Демещенко у м. Костянтинівка, Донецької області, при проїзді перехрестя з вул. Мінська, не виконав вимоги пункту 1.3, пункту 2.3 «б», пункту 16.11 Правил дорожнього руху, не був уважним, не помітив дорожнього знаку пріоритету 2.1 «Дати дорогу», продовжуючи рух прямо на перехресті нерівнозначних доріг, рухаючись по другорядній дорозі, не надав дорогу транспортному засобу марки Geely модель MK-2, реєстраційний номер НОМЕР_3 , який наближався праворуч по перехрещуваній головній дорозі по вул. Мінська, зі сторони вул. Поштова в напрямку вул. Злагоди, в результаті чого допустив зіткнення передньої частини транспортного засобу марки Mitsubishi модель L 200, військовий номер НОМЕР_2 , із лівою боковою частиною автомобіля марки Geely модель MK-2, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 .

Вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01 березня 2021 року у справі № 233/3742/19 за результатами розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000885 від 15 серпня 2018 року, ОСОБА_1 визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 415 КК України та йому призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі статті 75 КК його звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки та покладено обов`язки передбачені пунктами 1, 2 частини 1 та пункту 2 частини 3 статті 76 КК України, а також було частково задоволено цивільні позови потерпілих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до військової частини НОМЕР_1 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 95 224.67 грн та 2 340.73 грн відповідно та моральної шкоди по 20 000 грн кожному з потерпілих.

За апеляційною скаргою цивільного відповідача у цій справі військової частини НОМЕР_1 вирок суду першої інстанції переглядався Донецьким апеляційним судом. За результатами перегляду 19 травня 2021 року ухвалою Донецького апеляційного суду вирок Костятинівського міськрайонного суду Донецької області від 01 березня 2021 року змінено в частині вирішення долі речових доказів. Автомобіль марки Mitsubishi модель L 200, військовий номер НОМЕР_2 повернуто військовій частині. В решті вирок залишено без змін.

На примусовому виконанні Очаківського відділу державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження АСВП 65949097 (яке було відкрито 02 липня 2021 року) з примусового виконання виконавчого листа № 233/3742/19, виданого 26 травня 2021 року Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області, про стягнення із ОСОБА_1 на користь держави в особі військової частини НОМЕР_1 в рахунок матеріальних витрат 102 674.17 грн

З платіжних доручень № 112, 113, 114, 115 від 27 липня 2021 вбачається, що військовою частиною НОМЕР_1 відповідно до вироку Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01 березня 2021 року у справі № 233/3742/19 було перераховано потерпілому ОСОБА_2 в рахунок матеріальної шкоди 95 224.67 грн та 2 340.73 грн, в рахунок моральної шкоди 20 000 грн, потерпілій ОСОБА_3 в рахунок моральної шкоди 20 000 грн.

Перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі відповідача, апеляційний суд вважає зауважити таке.

Відповідно до частини 2 статті 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

За частиною 1 статті 129 КПК України суд, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому залежно від доведеності підстав і розміру позову.

Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини 1 статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (Постанова Верховного суду України від 16.11.2016 у справі № 761/6313/14-ц, Постанова Верховного суду України від 14.12.2016 у справі № 206/837/15-ц).

Право регресу - право особи, що відшкодувала шкоду, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого завдано шкоди. Зазначена стаття застосовується у випадках, коли завдавач шкоди та особа, яка несе відповідальність за завдану шкоду, не співпадають.

При регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи.

За загальним правилом на боржника за регресною вимогою покладається обов`язок відшкодувати кредитору виплачене ним третій особі відшкодування в повному обсязі. Виключення з цього положення можуть бути встановлені законом.

Право застосування зворотної вимоги до винної особи (регрес) здійснюється за таких умов:

право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобов`язання перед потерпілим;

регрес застосовується після припиненні зобов`язання з відшкодування шкоди.

Регресне зобов`язання виникає лише у випадках, передбачених законом, і має похідний характер, оскільки підставою його виникнення є виконання іншою особою відповідного зобов`язання.

Підставою регресного позову є відповідальність заподіювача шкоди за завдану шкоду та факт виплати позивачем, що пред`явив регресну вимогу, певної грошової суми в рахунок відшкодування завданої шкоди.

Право зворотньої вимоги виникає лише після того, як відбулася виплата.

Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі Закон) визначає підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків.

Дія цього Закону поширюється на військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів, а також осіб рядового та начальницького складу правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, сил цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державного бюро розслідувань, співробітників Служби судової охорони ( частина 1 статті 2 Закону).

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:

1) наявність шкоди;

2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків;

3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;

4) вина особи в завданні шкоди (частина 2 статті 3 Закону).

Особа у разі завдання з її вини шкоди третім особам, яку відшкодовано відповідно до закону військовою частиною, установою, організацією, закладом, відшкодовує військовій частині, установі, організації, закладу завдану шкоду в порядку, передбаченому цим Законом та іншими законами України (частина 5 статті 3 Закону).

Особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі:

1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;

2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;

3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;

4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;

5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей (частина 1 статті 6 Закону).

уд першої інстанції, задовольняючи вимоги позову військової частини, виходив з обставин, встановлених вироком у кримінальній справі, за якими засуджений ОСОБА_1 , перебуваючи на військовій службі, 14 серпня 2018 року близько о 10 год. 45 хв., здійснюючи керування технічно справним транспортним засобом марки Mitsubishi модель L 200, військовий номер НОМЕР_2 , рухаючись по вул. Театральна з боку вул. Бахмутська в напрямку вул. Демещенко у м. Костянтинівка, Донецької області, при проїзді перехрестя з вул. Мінська, не виконав вимоги Правил дорожнього руху, внаслідок чого допустив зіткнення передньої частини транспортного засобу марки Mitsubishi модель L 200, військовий номер НОМЕР_2 , із лівою боковою частиною автомобіля марки Geely модель MK-2, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 .

Відповідно до довідки Міністерства оборони України транспортний засіб «Mitsubishi L 200», реєстраційний номер НОМЕР_2 , належить В 2492.

Згідно з книгою обліку транспортних засобів, наданих військовим частинам у якості гуманітарної (благодійної) допомоги, відділення військової інспекції безпеки дорожнього руху Донецького зонального відділу Військової служби правопорядку, транспорний засіб марка Mitsubishi модель L 200, реєстраційний номер НОМЕР_2 , переоблікований за військовою частиною НОМЕР_4 .

Відповідно до копії наказу командира тактичної групи СпО військової частини НОМЕР_5 (по технічній частині) № 7 від 01 червня 2018 року «Про закріплення автомобільної техніки за особовим складом водіїв тактичної групи СпО військової частини НОМЕР_5 на 2018 рік автомобіль марка Mitsubishi модель L 200, реєстраційний номер НОМЕР_2 , закріплено за старшиною ОСОБА_1 .

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_5 №25/дск від 26 травня 2017 року «Про завершення організаційного заходу з анулювання умовного найменування «військова частина польова пошта НОМЕР_6 » відповідно до вимог спільної директиви Міністрества оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України «Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2017 році» від 26 квітня 2017 року № Д-322/1/5дск з 26 травня 2017 року перейшли на використання умовного найменування «військова частина НОМЕР_5 ».

Відповідно до копії витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_5 № 144/дск від 27 грудня 2019 року «Про завершення організаційного заходу … » з 27 грудня 2019 року введено в дію умовне найменування - військова частина НОМЕР_1 , з 28 грудня 2019 року умовне найменування «військова частина НОМЕР_5 » анульовано.

За цим вироком тягар відшкодування майнової та моральної шкоди потерпілим у кримінальному провадженні, завданої джерелом підвищеної небезпеки, було покладено на військову частину, яка за матеріалами справи після ухвалення вироку відшкодувала майнову і моральну шкоду потерпілим у кримінальному провадженні у повному обсязі у розмірі 137 565 грн 40 коп, який було визначено судом у вироку.

З огляду на наведені норми матеріального права, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що військова частина має право на звернення до суду з вимогами до особи винної у спричиненні шкоди під час виконання військового обов`язку військовослужбовця цієї ж частини ОСОБА_1 , та була виплачена потерпілим військовою частиною. На підтвердження зазначених обставин військова частина надала суду першої інстанції належні та допустимі докази, а тому суд обґрунтовано задовольнив позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги про неналежне повідомлення судом першої інстанції відповідача про дату, час і місце розгляду справи не заслуговують на увагу, оскільки за матеріалами справи суд направив повістку відповідачу через засоби поштового зв`язку за адресою, яка була зазначена у позовній заяві та за якою зареєстроване його місце проживання.

Конверт з судовою повісткою повернувся на адресу суду з проставленою у поштовому повідомленні відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що вважається належним повідомленням учасника справи про дату, час і місце розгляду справи.

Таких висновків дійшов Верховний Суд в постановах від 21 грудня 2022 року у справі № 757/15603/19, від 30 листопада 2022 року у справі № 760/25978/13-ц, від 31 серпня 2022 року у справі № 760/17314/17.

Інші доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та аналізу обставин справи на свій розсуд.

Відповідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 квітня 2024 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Т.В. Крамаренко

Повний текст постанови складено 07 листопада 2024 року.