УХВАЛА

06 листопада 2024 року

м. Київ

справа № 752/10251/23

провадження № 61-14312ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

розглянув касаційну скаргу представника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - Алексеєва Валентина Владиславовича, на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 20 лютого 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 вересня 2024 року в провадженні за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), боржник, - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, в якій просив:

визнати бездіяльність державного виконавця неправомірною;

зобов`язати державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - державний виконавець, Шевченківський ВДВС) відкрити виконавче провадження щодо стягнення з боржника коштів згідно виконавчого листа від 25 грудня 2003 року, починаючи з дати прийняття Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань його особової справи;

надати заявнику ідентифікатор доступу до виконавчого провадження, яке буде відкрито за вказаним виконавчим листом.

Скарга обґрунтована тим, що 25 листопада 2003 року Голосіївським районним судом міста Києва ухвалено рішення в справі № 2-3306/17, відповідно до якого зобов`язано ВАТ трест «Київміськбуд-6», починаючи з 16 листопада 2003 сплачувати щомісяця на памперси 322,83 грн, на ліки 43,45 грн та на майбутнє зі змінами цін проводити відповідні перерахунки виплат на придбання памперсів та ліків.

На виконання судового рішення 25 грудня 2003 року видано виконавчий лист.

09 червня 2004 року Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань прийняв його особову справу та наступного дня продовжив виплату раніше призначеної страхової виплати, про що виніс постанову від 10 червня 2004 року № 10/476.

14 лютого 2006 року замінено боржника ВАТ трест «Київміськбуд-6» на Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

20 листопада 2013 року Печерський відділ державної виконавчої служби замінив сторону виконавчого провадження ВАТ трест «Київміськбуд-6» на Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

24 квітня 2015 року Печерський відділ державної виконавчої служби виніс постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа від 25 листопада 2003 року, виданого Голосіївським районним судом міста Києва, та перенаправив виконавчий документ до Шевченківського ВДВС.

11 травня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського ВДВС з вимогою стягнути кошти згідно виконавчого листа від 25 грудня 2003 року з дати приймання-передачі його особової справи від ВАТ трест «Київміськбуд-6» до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, переказувати стягнуті кошти на його особистий рахунок.

Проте, державним виконавцем допущена неправомірна бездіяльність, оскільки виконавче провадження не було відкрито, заявнику не направлялася копія відповідної постанови.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 20 лютого 2024 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 05 вересня 2024 року, скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Визнано бездіяльність державного виконавця неправомірною.

Зобов`язано державного виконавця Шевченківського ВДВС відкрити виконавче провадження щодо стягнення з боржника коштів згідно виконавчого листа від 25 грудня 2003 року, починаючи з дати прийняття Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань особової справи ОСОБА_1 , якому надати ідентифікатор доступу до виконавчого провадження, відкритого за вказаним виконавчим листом.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що виконавчий лист від 25 листопада 2003 року, виданий щодо примусового виконання рішення Голосіївського районного суду міста Києва у справі № 2-3306/17, знаходився на примусовому виконанні у Печерському ВДВС РУЮ в м. Києві та 24 квітня 2015 року був направлений до ВДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві, тому відділ державної виконавчої служби, до якого був перенаправлений виконавчий лист, повинен був прийняти його до свого виконання, проте не зробив цього, натомість повернув виконавчий документ стягувачу без прийняття його до виконання, що свідчить про бездіяльність органу виконавчої служби.

Також, суд першої інстанції зауважив, що якщо у Шевченківському ВДВС наявна лише копія виконавчого листа від 25 грудня 2003 року, виданого Голосіївським районним судом міста Києва, про стягнення з боржника ВАТ трест «Київміськбуд-6» на користь ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 9 261,44 грн, то державний виконавець вправі реалізувати своє право та звернутись до суду з заявою про видачу дублікату виконавчого листа, з метою виконання свого обов`язку здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, встановлені Законом України «Про виконавче провадження».

Серед іншого місцевий суд врахував, що оригінал виконавчого листа у заявника дійсно відсутній, оскільки виконавча служба йому цей документ не повертала, а перенаправила за належністю до іншого органу виконавчої служби.

Суд апеляційної інстанції зауважив, що Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено подання стягувачем нової заяви про прийняття виконавчих листів до виконання, видача нових виконавчих листів та сплата авансових внесків за тими виконавчими провадженнями, які вже перебували на примусовому виконанні та направлені за належністю до іншого органу виконавчої служби.

У жовтні 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника Шевченківського ВДВС - Алексеєва В. В., на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 20 лютого 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 вересня 2024 року.

У касаційній скарзі заявник, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 не надав жодних доказів направлення Печерським ВДВС матеріалів виконавчого провадження до Шевченківського ВДВС та їх отримання, зокрема виконавчого документа.

ОСОБА_1 , звернувшись у січні 2024 року із заявою про відкриття виконавчого провадження не додав оригіналу виконавчого листа, у зв`язку з чим державним виконавцем направлено стягувачу повідомлення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання.

Також, заявник просив врахувати, що у зв`язку зі скасуванням 20 березня 2023 року начальником Шевченківського ВДВС, зокрема постанови від 24 січня 2023 року про відкриття виконавчого провадження, неможливо надати ідентифікатор доступу до виконавчого провадження.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Із касаційної скарги вбачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

Судами встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 25 листопада 2003 року в справі № 2-3306/17 стягнено з ВАТ трест «Київміськбуд-6» на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати на памперси в розмірі 6 392,03 грн, заборгованість за ліки - 869,41 грн та відшкодування моральної шкоди - 2 000,00 грн; зобов`язано ВАТ трест «Київміськбуд-6», починаючи з 16 листопада 2003 року сплачувати щомісяця на памперси 322,83 грн, на ліки 43,45 грн; на майбутнє зі змінами цін проводити відповідні перерахунки виплат на придбання памперсів та ліки; стягнуто судовий збір та допущено негайне виконання рішення.

25 грудня 2003 року видано виконавчий лист.

14 лютого 2006 року суд здійснив заміну боржника ВАТ трест «Київміськбуд-6» на Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

20 листопада 2013 року Печерський відділ державної виконавчої служби замінив сторону виконавчого провадження № 6151181 ВАТ трест «Київміськбуд-6» на Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

24 квітня 2015 року Печерський відділ державної виконавчої служби виніс постанову про закінчення виконавчого провадження № 6151181 з примусового виконання виконавчого листа від 25 листопада 2003 року, виданого Голосіївським районним судом міста Києва, та перенаправив виконавчий документ до Шевченківського ВДВС.

24 січня 2023 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС Гаджи А. В. за заявою ОСОБА_1 відкрито виконавче провадження № 70775104 з примусового виконання виконавчого листа від 25 грудня 2006 року, виданого Голосіївським районним судом міста Києва.

У межах виконавчого провадження № 70775104 державним виконавцем 25 січня 2023 року винесено постанову про визначення розміру мінімальних витрат для боржника, 26 січня 2023 року - постанову про стягнення з боржника виконавчого збору.

20 березня 2023 року начальником Шевченківського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Підченком Д. Є. з власної ініціативи було здійснено перевірку законності дотримання вимог державним виконавцем вимог чинного законодавства України при проведенні виконавчих дій у виконавчому провадженні № 70775104, встановлено, що зазначене виконавче провадження було відкрито на підставі копії виконавчого листа та винесено постанову про визнання дій державного виконавця такими, що вчинені з порушенням вимог статей 3, 4, 13, 24-27, 40, 42, 56 Закону України «Про виконавче провадження», скасовано постанови: від 24 січня 2023 року про відкриття виконавчого провадження, 25 січня 2023 року про визначення розміру мінімальних витрат для боржника, від 26 січня 2023 року про стягнення з боржника виконавчого збору, від 27 січня 2023 року про арешт коштів боржника.

20 березня 2023 року державний виконавець Шевченківського ВДВС виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання.

Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо бездіяльності державного виконавця та зобов`язання відкрити виконавче провадження, з огляду на таке.

У цій справі підлягають застосуванню Закон України «Про виконавче провадження» в редакції Закону № 606-XIV від 21 квітня 1999 року (на час вчинення відповідних виконавчих дій) та Закон № 1404-VIII від 02 червня 2016 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).

Згідно зі статтею 1 Закону № 1404-VIII від 02 червня 2016 року виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом (пункт 2 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII від 02 червня 2016 року).

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з частинами другою, третьою статті 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За правилом пункту 1 частини другої статті 18 Закону № 1404-VIII від 02 червня 2016 року виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 20 Закону № 606-XIV від 21 квітня 1999 року виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу

Згідно з частиною п`ятою наведеної статті Закону, у разі якщо у процесі виконавчого провадження державним виконавцем отримано документальне підтвердження про зміну або встановлення місця проживання, перебування чи місцезнаходження боржника, його майна, місця його роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, та з`ясувалося, що майно боржника, на яке можна звернути стягнення, відсутнє на території, на яку поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець не пізніше наступного дня з моменту, коли йому стали відомі зазначені обставини, надсилає виконавчий документ за новим місцем проживання чи місцезнаходженням боржника, місцем його роботи чи місцезнаходженням майна боржника, про що повідомляє стягувачу.

Вказане також відповідає пункту 10 частини першої статті 49 Закону № 606-XIV від 21 квітня 1999 року.

Виконавче провадження може бути передано від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого в порядку, встановленому Міністерством юстиції України. Спори про місце здійснення виконавчих дій між органами державної виконавчої служби не допускаються (частини сьома, восьма статті 20 Закону № 606-XIV від 21 квітня 1999 року).

Отже, Печерський ВДВС, здійснивши заміну сторони виконавчого провадження - боржника, виніс постанову про закінчення виконавчого провадження та направив виконавчий документ до Шевченківського ВДВС.

За правилом частини третьої статті 22 Закону № 606-XIV від 21 квітня 1999 року рішення про стягнення періодичних платежів (у справах про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, втратою годувальника тощо) можуть бути пред`явлені для виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

У справі № 2-3306/17, Голосіївським районним судом міста Києва ухвалено рішення про стягнення як заборгованості, так і періодичних платежів, а отже Печерським ВДВС направлено виконавчий документ до Шевченківського ВДВС для фактичного продовження його виконання, зокрема щодо періодичних платежів, обставин виконання виконавчого документа в частині стягнення заборгованості в розмірі 9 261,44 грн та відшкодування моральної шкоди судами не встановлено.

Відповідно до частини першої статті 25 Закону № 606-XIV від 21 квітня 1999 року державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону № 606-XIV від 21 квітня 1999 року державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: 1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом; 4) в інших передбачених законом випадках.

За правилом пункт 6 розділу V Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція) виконавче провадження передається з одного органу державної виконавчої служби до іншого у разі якщо місце проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходження його майна знаходиться на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби.

Про передачу виконавчого провадження іншому органу державної виконавчої служби або до виконавчої групи державний виконавець виносить відповідну постанову, яку разом з матеріалами виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня її винесення надсилає до органу державної виконавчої служби, до якого передається виконавче провадження. Державний виконавець, якому передано виконавче провадження, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження матеріалів виконавчого провадження зобов`язаний винести постанову про прийняття виконавчого провадження, яку надсилає сторонам виконавчого провадження (пункт 9 розділу V ).

Зміст наведених норм права дає підстави для висновку, що у разі направлення виконавчого документа від одного органу державної виконавчої служби до іншого, не потребується подача стягувачем заяви про прийняття та відкриття виконавчого провадження, оскільки, у наведеному випадку виконавче провадження було закінчено у зв`язку із заміною сторони боржника, а отже такий виконавчий документ, в силу закону, направляється до належного органу виконавчої служби, який відкриває (приймає) виконавче провадження на підставі переданого виконавчого документа відповідно, зокрема, до пункту 4 частиною першою статті 19 Законом № 606-XIV від 21 квітня 1999 року.

Було б невиправданим обтяженням для стягувача повторна перевірка підстав для відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, який вже був пред`явлений до виконання, було відкрито виконавче провадження, у межах якого здійснювалися виконавчі дії, однак в силу заміни сторони боржника у виконавчому провадженні, такий виконавчий лист був направлений до належного органу державної виконавчої служби, тобто для фактичного продовження примусового виконання.

Крім цього, очевидно, якщо орган державної виконавчої служби направив виконавчий документи до іншого органу державної виконавчої служби, у стягувача відсутній оригінал цього виконавчого документа, відповідно такий не може бути пред`явлено до примусового виконання.

У наведеному випадку стягувач, який вже пред`явив виконавчий документ до виконання і такий був прийнятий до виконання, як належно поданий (пред`явлений) не повинен залежати від надмірної процедурності, тим більше, яка не передбачена Законом.

Так само, Закон № 1404-VIII від 02 червня 2016 року не містить застережень та правил щодо не прийняття, повернення або відмови у відкритті виконавчого провадження у випадку, коли виконавчий документ передано від одного органу державної виконавчої служби до іншого.

Отже, не прийняття та не відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, який направлено з іншого органу державної виконавчої служби, у зв`язку із заміною боржника та його місцезнаходженням, свідчить про бездіяльність державного виконавця.

Заперечуючи проти скарги ОСОБА_1 та за встановлених судами обставин, що виконавчий лист від 25 листопада 2003 року в справі № 2-330/17 знаходився на примусовому виконанні у Печерському ВДВС та 24 квітня 2015 року був направлений до Шевченківського ВДВС, тягар спростування цих обставин покладено саме на Шевченківський ВДВС, який мав підтвердити письмовими доказами, що такий виконавчий лист з 24 квітня 2015 року до виконавчої служби не надходив.

Водночас таких обставин суди першої та апеляційної інстанції не встановили, так само, до касаційної скарги таких доказів не надано.

Отже, суди першої та апеляційної інстанції, встановивши фактичні обставини справи та правильно застосувавши норми права, дійшли обґрунтованого висновку про задоволення скарги ОСОБА_1 .

Враховуючи, що у цій справі не встановлено неправильне застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, підстави для скасування правильного по суті судового рішення відсутні.

Доводи касаційної скарги зводяться до власного тлумачення норм права та не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки ґрунтуються на незгоді з обставинами, встановленими судами, зводяться до переоцінки судами доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що правильність застосування судами норм права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга Шевченківського ВДВС на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 20 лютого 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 вересня 2024 року є необґрунтованою.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника представника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - Алексеєва Валентина Владиславовича, на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 20 лютого 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 вересня 2024 року в провадженні за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), боржник, - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Копію ухвали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Н. Ю. Сакара

О. В. Білоконь

О. М. Осіян