ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/1355/21
Провадження №2/477/157/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року Жовтневий районний суд Миколаївської області

у складі: головуючого у справі судді Глубоченка С.М.,

за участі секретаря судового засідання Резуник Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Сапега Олена Петрівна про усунення від права спадкування,

ВСТАНОВИВ:

19 липня 2021 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом, у якому просять усунути ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , який є батьком та рідним дідом позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно. За життя ОСОБА_4 склав заповіт на користь позивачів. Відповідач ОСОБА_3 є спадкоємцем майна померлого ОСОБА_4 за законом, звернулася до нотаріуса як спадкоємець за законом, яка має обов`язкову частку у спадщині. Однак, відповідач має бути усунута від спадкування оскільки вона: не проживала із своїм батьком протягом останніх двадцяти років; не здійснювала догляду за ним, коли він хворів; не спілкувалася з батьком та не цікавилася його життям; не вела з ним спільного господарства; ігнорувала його як батька; весь час проживала за кордоном в Сербії; не займалася похороном батька. На думку позивачів, вказані обставини в силу статей 1224, 1259 ЦК України, статей 202, 203 СК України є підставою для усунення відповідача від права на спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 20 вересня 2021 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, розпочато підготовче провадження. та витребувано докази.

Ухвалою суду від 18 жовтня 2021 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті, витребувано докази, викликані свідки.

Ухвалою суду від 25 січня 2022 року викликані свідки.

Протягом 2022 2023 років судовий розгляд неодноразово відкладався за клопотаннями сторін через воєнний стан та неможливість прибути в судові засідання.

У судовому засіданні 23 лютого 2022 року позивач ОСОБА_1 у вступному слові позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. В поясненнях по суті справи, крім обставин, що викладені в позовній заяві, вказала, що відповідач є її рідною сестрою, яка після смерті матері приїжджала до України з Сербії. З батьком сестра не спілкувалася, ігнорувала його, не надавала допомоги, коли він хворів. До відповідача вона зверталася для допомоги, однак відповідач категорично їй відмовила. За три роки до своєї смерті, батько хворів на ішемічну хворобу серця, тяжку хворобу нирок. Онкологічне захворювання в нього було діагностовано в квітні 2020 року, а ІНФОРМАЦІЯ_1 батько помер. Як вказала позивач ОСОБА_1 , вона після хвороби батька постійно його відвідувала в с. Михайло-Ларине Миколаївського району Миколаївської області та періодично з ним проживала та здійснювала за ним догляд. Після смерті батька здійснила його поховання. Вважала, що відповідач не має морального права претендувати на спадщину, що залишилася після смерті батька, оскільки за життя батько склав на користь позивачів заповіт, а відповідач ОСОБА_3 усунулася від спілкування та утримання батька.

Позивач ОСОБА_5 у судові засідання не з`явилася, повідомлена про дату, час і місце судового розгляду належним чином.

Представник позивачів адвокат Гагашкіна Л.І. у вступному слові позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Вказувала на наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_3 у судові засідання не з`явилася, повідомлена про дату, час і місце судового розгляду належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Лисенко В.С. у вступному слові та поясненнях по суті справи позовні вимоги не визнала, в їх задоволенні просила відмовити. Вказувала, що позивачами не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження обставин, викладених у позові, твердження про наявність підстав для усунення відповідача від спадщини після смерті ОСОБА_4 є надуманими, відповідач постійно підтримувала зв`язок з батьком, надавала матеріальну допомогу через свою доньку ОСОБА_6 . ОСОБА_4 не потребував допомоги, не був у безпорадному стані, отримував пенсію, яка була вище за середню, мав грошові заощадження, власний автомобіль, яким керував самостійно до смерті, проживав за містом у с. Михайло-Ларине один та самостійно справлявся по домогосподарству, залучав до надання допомоги сторонню особу ОСОБА_7 , а донька ОСОБА_1 періодично відвідувала батька та не проживала з ним самостійно. Зазначила, що медичні документи ОСОБА_4 не містять жодного посилання на те, що він потребував сторонньої допомоги чи був у безпорадному стані, а захворів на тяжку онкологічну хворобу, яка була діагностована у травні 2020 року. Вказувала на невідповідність записів в медичних документах ОСОБА_4 , зокрема щодо дати його хвороби та смерті.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до частини шостої статті 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження, не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Складання повного рішення судом відкладено до 19 квітня 2024 року.

Заслухавши вступні слова та пояснення по суті справи сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, оцінивши досліджені по справі докази в їх сукупності, суд установив наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 16 червня 2020 року серії НОМЕР_1 , виданого Вітовським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (т.1 а.с.10).

За життя, ОСОБА_4 25 травня 2011 року склав заповіт, яким заповів ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , а все інше належне йому майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, в тому числі домоволодіння в АДРЕСА_2 , автомобіль марки «ГАЗ взагалі все те, що йому належить і буде належати на день смерті та на що він матиме право за законом «, 1988 року випуску, депозитні рахунки в Енергобанку заповів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1 а.с.11).

Указаний заповіт, згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 25 травня 2011 року №27040355 зареєстрований за №51199562 та є чинним (т.1 а.с.107).

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 ЦК України).

Згідно зі статтею 1268 ЦК України спадкоємець за законом чи заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно довідки виконавчого комітету Михайло-Ларинської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 15 жовтня 2020 року №719 на день відкриття спадщини, тобто на 15 червня 2020 року разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 за однією адресою в АДРЕСА_2 ніхто не був зареєстрований та разом не проживав (т.1 а.с.103).

Як убачається з матеріалів спадкової справи №144/2020 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , із заявою по прийняття спадщини за заповітом звернулися 19 жовтня 2020 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (т.1 а.с.100, 101).

Також, 03 грудня 2020 року із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька звернулася відповідач ОСОБА_3 (т.1 зворотна сторона а.с.117).

Родинні відносини сторін з померлим ОСОБА_4 як батька ( ОСОБА_1 , ОСОБА_3 ) та як діда по лінії матері ( ОСОБА_2 ) підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_2 , серії НОМЕР_3 , серії НОМЕР_4 ; свідоцтвами про укладення шлюбу (про шлюб) серії НОМЕР_5 , серії НОМЕР_6 ; свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_7 (т.1 а.с.107, 108, 110, 115,116).

Відповідно до частини першої статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з частиною першою статті 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11 лютого 2014 року в справі №1-1/2014 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 1241 ЦК України (справа про право на обов`язкову частку у спадщині повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця), розкриваючи зміст поняття «повнолітні непрацездатні діти», що використовується в абзаці першому частини першої статті 1241 ЦК України, зазначив, що таке поняття ґрунтується на положеннях частини третьої статті 75 СК України, який відносить до категорії «непрацездатні» осіб з інвалідністю I, II та III групи, а також пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття «непрацездатний».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в редакції, що діяла на час смерті спадкодавця, непрацездатні громадяни особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Як визначено в статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в редакції, що діяла на час смерті спадкодавця, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно;

55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;

56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року;

56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;

57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року;

57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;

58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року;

58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року;

59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року;

59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року;

60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 .

З урахуванням зазначених приписів пенсійного законодавства, що діяло на час смерті спадкодавця ОСОБА_4 , його донька ОСОБА_3 була непрацездатною за віком, отже в силу статті 1241 ЦК України має право на обов`язкову частку у спадщині.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення в цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Як на підставу своїх вимог про усунення відповідача ОСОБА_3 від права на спадкування за законом майна померлого ОСОБА_4 , позивачі та їх представник адвокат Гагашкіна Л.І. посилаються на приписи частини п`ятої статті 1224 ЦК України, оскільки відповідач ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через тяжку хворобу був у безпорадному стані.

Частиною п`ятою статті 1224 ЦК України передбачено, що особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 6 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило частини п`ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.

Згідно частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01 квітня 2019 року по справі №752/12158/14-ц виклав правовий висновок, згідно якого для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин:

ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання;

перебування спадкодавця у безпорадному стані;

потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Верховний Суд указав, що лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності в сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

При цьому, факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади).

Також, слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для життєдіяльності спадкодавця, наявність можливості для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду показала, що з 2001 року по 22 лютого 2022 року проживала в квартирі АДРЕСА_3 та добре знає сім`ю позивача ОСОБА_10 . Вказала, що вона була непрямим свідком подій, зокрема знає, що ОСОБА_11 і ОСОБА_12 Бойкови переїхали проживати в с. Михайло-Ларино. Фатіма Миколаївна померла в 2010 році, та після її смерті ОСОБА_12 залишився проживати в селі сам. Він був активною людиною, мав власний автомобіль. Зі слів ОСОБА_4 їй відомо, що в 2012 році його здоров`я погіршилося, він почав приймати ліки. Він самостійно все робив приблизно до 2018 року, приїжджав у місто до лікарів, потім його стан здоров`я погіршився, у місто Миколаїв він приїздив не часто, вона його бачила на свята і в цей час спілкувалася. ОСОБА_4 було тяжко підійматися сходами. Їй відомо, що ОСОБА_13 допомагала ОСОБА_14 . Вказала, що останній раз бачила ОСОБА_15 в середині 2019 року та їй здалося, що він гірше виглядає. Також зазначила, що зі слів ОСОБА_16 вона знає, що в селі за будинком та територією біля нього доглядала людина. ОСОБА_15 періодично знаходився в квартири, однак їздив в село у вихідні дні.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні суду показав, що він був сусідом ОСОБА_16 в с. Михайло-Ларине з 2010 року. Допомагав йому по господарству 1-2 рази на місяць. В певний час познайомився з донькою ОСОБА_4 . ОСОБА_14 та вона просила також допомагати ОСОБА_18 . ОСОБА_14 приїжджала до батька у вихідні дні, привозила продукти харчування. ОСОБА_12 розповідав, що в нього є ще старша донька ОСОБА_19 , яка мешкає за кордоном. Більше нічого про сім`ю він не розповідав. Бачив у ОСОБА_16 в будинку тільки ОСОБА_14 , її доньку та зятя.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні суду показав, що знав ОСОБА_16 як добру людиною, який завжди міг допомогти. Після смерті ОСОБА_21 найняв жінку ОСОБА_22 , вона 2 рази на тиждень приходила, потім раз на тиждень. Він сам спокійно їздив на власному автомобілі за покупками до міста. Свідок вказав, що з 2017 по 2020 рік підтримував спілкування з ОСОБА_23 на рівні « ОСОБА_24 до побачення». ОСОБА_25 проживав у с. Михайло- ОСОБА_26 з 2010 року до дня смерті сам. Памятає, що він приймав вітаміни, ліки, мав нормальний вигляд, ніколи не скаржився на здоров`я. ОСОБА_14 не забирала його до себе в квартиру. Він сам їздив купувати продукти у місто з села, обідав у ОСОБА_14 і повертався додому в с. Михайло-Ларине. Вказав, що ОСОБА_12 проходив лікування у стаціонарі, він його якось відвозив до лікарні, коли саме не пам`ятає. ОСОБА_12 завжди казав, що він є самодостатнім. Знає, що ОСОБА_25 із ОСОБА_19 спілкувалися по телефону. ОСОБА_14 проживала у квартирі, а ОСОБА_25 в своєму будинку в селі. Бачив, що ОСОБА_12 постійно сам користувався та керував автомобілем.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_27 , суду показала, що померлий ОСОБА_4 був її дідом, він до смерті проживав у с. Михайло-Ларине, з початку разом з бабусею, а потім сам після її смерті у 2010 році. У неї з дідом і бабусею були добрі стосунки та дуже тісне спілкування. ЇЇ мати ОСОБА_3 приїжджала з-за кордону перед смертю бабусі, на річницю смерті бабусі, вона підтримувала дідуся, залишала гроші. До смерті діда мати завжди спілкувалася з ним по телефону. Дідусь мешкав сам, її сім`я приїжджала до нього на свята. Дідусь дуже дбав про своє здоров`я, щорічно проходив обстеження. Перед смертю вона його бачила у березні 2020 року, перед карантином. Стороння допомога йому потрібна не була, дід ні на що не скаржився. У діда завжди було господарство, 2 великі собаки та з усім він справлявся сам. На час смерті з ним ніхто не мешкав. ОСОБА_14 його до себе не забирала жити. Свідок зазначила, що часто бачила машину дідуся, бачила, що він купував продукти та їхав назад у село. Вказала, що ОСОБА_3 передавала гроші через неї, 1-2 рази на рік. Гроші мати переказувала через банківські установи та якщо вона їздила до матері, то мати передавал діду гроші готівкою.

Свідок ОСОБА_28 у судовому засіданні суду показала, що ОСОБА_14 з 2002 року є її сусідкою по будинку, вона не знала, що в ОСОБА_14 є сестра. З ОСОБА_14 в неї добрі стосунки та вони іноді спілкуються. Коли ОСОБА_14 була у Миколаєві, перетиналися щодня і спілкувалися. Останній раз бачила її, коли вона приїжджала з Києва під час війни. Часто бачила, як ОСОБА_14 їздила до батька на машині. Вона бачила, що останній час батько ОСОБА_14 підіймався самостійно по сходах важко, але сам, вони в під`їзді спілкувалися про собак. ОСОБА_14 казала, що батько погано себе почуває. Помер він десь у 2020 році, та вона була на похороні у нього. Вказала, що ОСОБА_12 останній раз коли вона його бачила виглядав добре, як самодостатня людина, він керував самостійно автомобілем, можливо марки «Део ланос». Причина смерті ОСОБА_25 їй не відома, так само й не відомо коли конкретно і де він помер.

Свідок ОСОБА_29 в судовому засіданні суду показала, що була сусідкою ОСОБА_16 , продавала їм молоко і сир. Він весь час проживав у с. Михайло-Ларине, біля будинку бачила його машину постійно, бачила як дочка ОСОБА_14 приїжджала. Не пам`ятає коли він помер, не знає на що він хворів і причину смерті. Незадовго до смерті він почав хворіти, йому викликали швидку, в цей час він нікуди не ходив. Перед смертю бачила ОСОБА_25 десь за 2-3 місяці. Крім цього спілкувалася з ним по телефону. Не скаржився, що до нього ніхто не приходи і він когось чекає.

Згідно виписки із медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_4 , останній перебував на обліку амбулаторії загальної практики сімейної медицини с. Пересадівка з 2011 року, протягом років обстежувався, лікувався, звертався до лікаря 16 січня 2018 року та 08 квітня 2019 року з приводу серцево-судинного захворювання; 05 лютого 2020 року, 19 лютого 2020 року та 15 травня 2020 року по телефону консультований з приводу урологічного захворювання; 25 травня 2020 року, 29 травня 2020 року, 01 червня 2020 року та 02 червня 2020 року обстежений та консультований з приводу онкологічного захворювання; 15 червня 2020 року констатована смерть (т.1 а.с.133).

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази у їх сукупності, в тому числі й показання свідків суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 до смерті не перебував у безпорадному стані.

Крім цього, належних та допустимих доказів ухилення ОСОБА_3 від надання спадкодавцеві ОСОБА_4 допомоги, з урахуванням можливості її надання, а також потреби спадкодавця ОСОБА_4 в допомозі саме ОСОБА_3 судом не встановлено.

Так, як зазначили свідки, в тому числі допитані за клопотанням позивачів, ОСОБА_4 за життя не потребував у допомозі саме ОСОБА_3 , ніколи на неї не скаржився, не згадував при розмовах зі свідками про її поведінку, зокрема, відмову у наданні допомоги, до своєї смерті свідомо розумів події та не перебував у безпорадному стані.

При цьому, дублікати квитанцій АТ КБ «Приватбанк», квитанції №4042 від 15 червня 2020 року та від 22 квітня 2021 року ніякого правового значення в межах предмету доказування не мають, оскільки платежі за комунальні послуги здійснені ОСОБА_2 та оплата ОСОБА_1 за виготовлення пам`ятника здійснені після смерті ОСОБА_4 , а ритуальні послуги, що оплачені ОСОБА_1 пов`язані з похованням спадкодавця.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Обов`язок доказування міститься й в приписах статті 81 ЦПК України.

Відповідно до положень, викладених в статті 13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як передбачено статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Щодо розподілу судових витрат між сторонами суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Ураховуючи положення статті 141 ЦПК України та приписи Закону України «Про судовий збір», судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі відмови в позові інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 259, 265, 268 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивачі: ОСОБА_1 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_8 ; ОСОБА_2 , АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_9 ;

відповідач ОСОБА_3 , АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_10 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Сапега Олена Петрівна, АДРЕСА_7 .

Повне рішення складено 19 квітня 2024 року.

СУДДЯ С.М. ГЛУБОЧЕНКО