Справа № 206/5716/24
Провадження № 2-з/206/38/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2024 суддя Самарського районного суду м. Дніпропетровська Маштак К.С., перевіривши матеріали та зміст заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів до подання позовної заяви про стягнення коштів за борговою розпискою, -

ВСТАНОВИВ:

До Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява ОСОБА_1 , про забезпечення доказів до подання позовної заяви про стягнення коштів за борговою розпискою. Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 буде звертатися до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до спадкоємців ОСОБА_2 ОСОБА_1 11 грудня 2020 року було надано ОСОБА_2 в борг кошти в сумі 3600 доларів США (три тисячі шістсот доларів США) за борговою розпискою, яка була написана власноручно ОСОБА_2 та ним же підписана. Згідно з борговою розпискою від 11.12.2020 ОСОБА_2 зобов`язався повернути вищевказаний борг до 30 грудня 2021 року. Також 29 вересня 2022 року ОСОБА_1 надав в борг ОСОБА_2 кошти в сумі 3200 доларів США (три тисячі двісті доларів США) за борговою розпискою, яка була написана власноручно ОСОБА_2 та ним же підписана. Згідно із борговою розпискою від 29.09.2022 ОСОБА_2 зобов`язався повернути борг до 30 грудня 2022 року. Приблизно з листопада 2022 року зв`язок з боржником ОСОБА_3 було втрачено. У жовтні 2024 року ОСОБА_1 від спільних знайомих дізнався, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. У зв`язку з тим, що коло спадкоємців після смерті ОСОБА_2 . ОСОБА_1 було не відоме, спочатку він звернувся до Восьмої Дніпровської державної нотаріальної контори із претензією до спадкоємців ОСОБА_2 , а потім із заявою про надання інформації про спадкоємців ОСОБА_2 . Згідно з відповіддю завідувача Восьмої Дніпровської державної нотаріальної контори від 30.10.2024 за № 709/01-16 спадкоємці ОСОБА_2 ознайомлені нотаріусом із претензією кредитора, тобто мають претензією, при оформленні спадкової справи. Але до цього часу спадкоємці ніяким чином не вирішують з ОСОБА_1 питання щодо повернення коштів за борговими розписками ОСОБА_2 . У відповіді завідувача Восьмої Дніпровської державної нотаріальної контори від 30.10.2024 за № 709/01-16 також зазначено, що довідки про вчинення нотаріальних дій та інші документи надаються нотаріусом протягом десяти робочих днів на обґрунтовану письмову вимогу суду, прокуратури, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органі досудового розслідування у зв`язку з кримінальним провадженням, цивільними, господарськими, адміністративними справами. Враховуючи вищевикладене ОСОБА_1 просив забезпечити майбутній позов шляхом витребування доказів із спадкової справи № 87/2024 у Восьмій Дніпровській нотаріальній конторі щодо спадкоємців після смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Порядок звернення до суду за судовим захистом урегульовано ЦПК України.

Дослідивши матеріли та зміст заяви про забезпечення доказів до пред`явлення позову на предмет дотримання вимог цивільного процесуального законодавства щодо форми та змісту поданої до суду заяви, суд приходить до наступних висновків.

Забезпечення доказів це оперативне закріплення у встановленому цивільним процесуальним законом порядку відомостей про факти, яке вчиняється суддею з метою використання їх як докази при розгляді та вирішенні цивільних справ у суді. Забезпечення доказів у жодному випадку не можна ототожнювати із їх дослідженням або оцінкою. Єдина мета забезпечення доказів це їх фіксація для забезпечення можливості їх дослідження та оцінки при подальшому розгляді справи.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 116 ЦПК України, суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Аналізуючи наведені положення у зіставленні з вимогами заявника насамперед треба зауважити, що процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено.

Тобто, це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмету доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Необхідно зазначити, що процесуальний механізм забезпечення доказів призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено, а не для забезпечення певними доказами позивача, який не скористався можливістю отримати цей доказ самостійно та правом у встановленому порядку подати його до суду, і тим самим підмінити реалізацію позивачем своїх прав процесуальними діями суду.

Такі правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 9901/845/18 та від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/385/19.

При цьому заява ОСОБА_1 про забезпечення доказів не містить жодного обґрунтування, що є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Відповідно до ч. 4 ст. 116 ЦПК України забезпечення доказів до подання позовної заяви здійснюється судом першої інстанції за місцезнаходженням засобу доказування або за місцем, де повинна бути вчинена відповідна процесуальна дія. Забезпечення доказів після подання позовної заяви здійснюється судом, який розглядає справу.

Зі змісту поданої ОСОБА_1 заяви, він просить витребувати докази від Восьмої Дніпровської державної нотаріальної контори, місцезнаходження якої за адресою: м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 36.

Відтак, місцезнаходження засобу доказування, як і місце, де повинна бути вчинена відповідна процесуальна дія територіально не знаходиться в Самарському районі м. Дніпра.

Крім того, вимоги до форми та змісту заяви про забезпечення доказів викладені у ст. 117 ЦПК України.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів зазначається відомості про наявність або відсутність електронного кабінету заявника. Однак, такі відомості в заяві відсутні.

Крім того, в порушення вимог п. 3 ч. 1 ст. 117 ЦПК України заявником у заяві не зазначено відомості щодо юридичної особи у якої заявник просить витребувати докази.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів зазначається докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні.

В порушення вимог п. 4 ч. 1 ст. 117 ЦПК України заявником в заяві не зазначено, які саме докази необхідно витребувати у Восьмої Дніпровської державної нотаріальної контори, а також обставини, для доказування яких вони необхідні, лише зазначено щодо необхідності витребувати із спадкової справи № 87/2024 інформацію щодо спадкоємців після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Крім того, слід звернути увагу, що згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Відповідно до ч. 4 ст. 117 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення доказів подано без додержання вимог цієї статті, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Вказана норма статті ЦПК України є імперативною і положень щодо правомочності суду на залишення заяви без руху не містить.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до обґрунтованого висновку що зазначена заява про забезпечення доказів підлягає поверненню заявнику.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 116, 117, 258-261, 263 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів до подання позовної заяви про стягнення коштів за борговою розпискою повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення (ухвали) до Дніпровського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя К.С. Маштак