Провадження № 22-ц/801/1353/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2024 рокуСправа № 127/33091/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Сала Т. Б.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,

відповідач (особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданої представником адвокатом Цокало Тетяною Михайлівною, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 квітня 2024 року, ухвалене у складі судді Венгрин О. О. в м. Вінниця, дата складення повного тексту рішення 12 квітня 2024,-

встановив:

26 жовтня 2023 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулася до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 на його користь суми заборгованості за кредитним договором № 875075452 від 01.03.2021 року в розмірі 27 217 гривень 32 копійки.

Позов мотивований тим, що 01 березня 2021 року за № 875075452 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого Кредитодавець надав Позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 8 000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених Договором. В подальшому між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено Договір факторингу № 28/1118-01, надалі між ТОВ «Таліон плюс» та позивачем укладено Договір факторингу № 20102022, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон плюс» передало (відступило) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні ТОВ «Таліон плюс» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрах прав вимоги, в тому числі і до ОСОБА_1 в сумі 27 217 гривень 32 копійки, з яких: 7 592 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу, 19 626 гривень 32 копійки - сума заборгованості за відсотками.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02 квітня 2024 року позов задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю 2Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів2 заборгованість за кредитним договором №875075452 від 01.03.2021 р. в розмірі 27217 (грн 32 к., з яких 7592,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 19625,32 грн - заборгованість за процентами, а також стягнуто 2684,00 грн судового збору.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції посилався на доведеність позивачем надання ТОВ «Манівео» коштів за кредитним договором від 01.03.2021 року №475075452 ОСОБА_1 . Відповідач не спростувала отримання коштів, а позивач належними доказами підтвердив наявність заборгованості у ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивач не набув права вимоги до неї, адже кредитний договір був укладений набагато пізніше, ніж ТОВ «Манівео» відступила право вимоги ТОВ «Таліон ПЛЮС», а тому й останнє не вправі було відчужувати право вимоги за цим кредитним договором ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Вважає, що станом на 28.11.2018 року у первісного кредитора не було права вимоги за зобов`язанням ОСОБА_1 , яке би він міг передати ТОВ «Таліон ПЛЮС» на підставі договору факторингу, тому ТОВ «Таліон ПЛЮС» в свою чергу не могло передати таке право на підставі договору факторингу від 20.10.2022 року позивачу. Звертає увагу, що розрахунок заборгованості, який надано позивачем, не є первинним бухгалтерським документом, та не може бути доказом заборгованості. Просить відмовити в задоволенні позову за безпідставністю, оскільки позивач не довів існування права грошової вимоги до відповідача. Одночасно в апеляційній скарзі відповідачка просить здійснити розподіл судових витрат та стягнути з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на її користь 12 500 грн, понесених нею судових витрат на професійну правничу допомогу.

04 червня 2024 року через систему електронний суд надійшов відзив на апеляційну скаргу від ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», в якому позивач зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що поданий ним позов обґрунтований та доведений належними доказами. Звертає увагу, що ним подано всі наявні докази на підтвердження заборгованості, а також належним чином доведено факт переходу права вимоги. Зазначає, що чинним законодавством не заборонено відступлення майбутніх вимог, якщо вони визначені.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення відповідає вказаним вимогам.

По справі встановлено наступне:

- 01.03.2021 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №875075452, за яким відповідач отримала кредит в розмірі 8000,00 грн, строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником. (п. 1.1, 1.2). Договір підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. На період строку, визначеного у п. 1.2 договору, нарахування процентів здійснюється за дисконтною процентною ставкою в розмірі 3,65% річних, що становить 0,01% від суми кредиту за кожен день користування ним. У випадку продовження строку дисконтного періоду застосовується індивідуальна процентна ставка в розмірі 620,50% річних, що становить 1,70% від суми кредиту за кожен день користування ним. У випадку користування кредитом понад строк, визначений у п. 1.2 договору, застосовується базова процентна ставка в розмірі 620,50% річних, що становить 1,70% від суми кредиту за кожен день користування ним. З наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 839,50% річних, що становить 2,30% в день від суми кредиту за кожний день користування ним.П. 4.4 договору встановлено, що сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. Сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку дії договору (після 90 дня від дати закінчення дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, у розмірі, визначеному в п. 1.7.2 договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ст. 625 ч. 2 ЦК України (п. 4.3 договору) (а. с. 6-8);

-згідно платіжного доручення №19e1a8c0-f481-4256-8884-4994603c288e від 01.03.2021, згідно якого платник: ТОВ Манівео Швидка Фінансова Допомога, отримувач: ОСОБА_1 8000,00 грн, призначення платежу: переказ коштів згідно договору №875075452 від 01.03.2021, ОСОБА_1 , код , для зарахування на платіжну картку № НОМЕР_1 ХХ-ХХХХ-0196, без ПДВ. Безготівкове зарахування Moneyveo SFD Visa Тransfer (а. с. 92 на звороті);

-копія паспорта споживчого кредиту продукту Смарт до договору №875075452 від 01.03.2021 р. наявна на а. с. 5;

-згідно з розрахунком заборгованості позичальника ОСОБА_1 за договором №875075452 від 01.03.2021 за період з 01.03.2021 по 01.06.2021, здійснений ТОВ Манівео Швидка Фінансова Допомога. Заборгованість за тілом кредиту 7592,00 грн, заборгованість за відсотками 9671,98 грн. З розрахунку вбачається, що відповідач періодично погашала заборгованість, а саме: за тілом кредиту: 03.05.2021 408,00 грн; за відсотками: 31.03.2021 24,00 грн, 03.05.2021 4080,00 грн, що свідчить про визнання відповідачем укладення нею кредитного договору №875075452 від 01.03.2021 (а. с. 98-99);

-згідно з розрахунком заборгованості позичальника ОСОБА_1 за договором №875075452 від 01.03.2021 за період з 01.06.2021 по 06.03.2023, здійснений ТОВ Таліон Плюс, заборгованість за тілом кредиту 7 592,00 грн, заборгованість за відсотками 19 625,32 грн. З розрахунку вбачається, що відповідач не погашала заборгованість (а. с. 94);

-28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» і ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу №28/1118-01, який Додатковою угодою № 26 від 31.12.2021 викладено в новій редакції, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» відступає фактору за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Таліон ПЛЮС» приймає належні ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» права вимоги до боржників, вказаних у відповідних реєстрах прав вимоги (п. 2.1). Згідно п. 4.1 цього Договору факторингу сторони погодили, що перехід від ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» прав вимоги відбувається в момент підписання сторонами відповідного Реєстру права вимоги, а право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує. Строк договору закінчується 31.12.2021 року ( п. 8.1-8.2)(а. с. 9-11);

-- 01.06.2021 року на підставі вищевказаного Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, клієнт ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та фактор ТОВ «Таліон плюс» підписали Реєстр прав вимоги № 136, у якому за номером 1802 серед боржників значиться ОСОБА_1 , кредитний договір № 875075452 від 0103.2021 року(а.с. 91 на звороті -92);

-20.10.2022 р. між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ "ФК "ЄАПБ" укладено договір факторингу № 20102022, за умовами якого право вимоги до осіб, які були боржниками ТОВ «Таліон Плюс», перейшло до ТОВ "ФК "ЄАПБ", в тому числі щодо боржника ОСОБА_1 за договором № 875075452 від 01.03.2021, розмір заборгованості: за тілом кредиту 7 592,00 грн, за відсотками 19 625,32 грн. Зазначене підтверджується копією договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022, витягом з реєстру прав вимоги №2 до договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022. (а.с. 12- 14).

Між сторонами виник спір про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Оскільки доводи апеляційної скарги серед іншого містять твердження про те, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не є належним позивачем, апеляційний суд насамперед дає оцінку саме цьому твердженню.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

За загальним правилом, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина 1 статті 510 ЦКУ), проте відповідно до статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, підставами для заміни кредитора у зобов`язанні є: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Тобто договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу.

Таким чином, за договором факторингу фактор передає грошові кошти клієнту, за що отримує право вимоги за грошовим зобов`язанням боржника та плату за надані грошові кошти, а клієнт - отримує грошові кошти, за що передає право вимоги до боржника та сплачує плату за отримані кошти.

Предметом договору факторингу згідно ст. 1078 ЦК України може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

В справі що розглядається первісний кредитор ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» 28 листопада 2018 року уклало з ТОВ «Таліон плюс» Договір факторингу № 28/1118-01, який Додатковою угодою № 26 від 31 грудня 2020 року викладено в новій редакції (а.с. 9-11), відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступає фактору за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Таліон плюс» приймає належні ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги до боржників, вказаних у відповідних Реєстрах прав вимоги (п. 2.1.) Згідно п. 4.1. цього Договору факторингу сторони погодили, що перехід від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон плюс» прав вимоги відбувається в момент підписання сторонами відповідного Реєстру права вимоги, а право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до Боржника та додаткового оформлення не потребує. Строк договору закінчується 31.12.2021 року (пункт 8.1-8.2).

Тобто сторони погодили відступлення не лише існуючих прав вимоги, але й тих прав, які виникнуть в майбутньому що відповідає положенням статей 514 та 1078 ЦК України.

Відтак, встановивши, що договором факторингу, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» передбачено відступлення права майбутньої вимоги, суд першої інстанції правильно виснував, що право вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «Таліон плюс» після підписання 01.06.2021 року на підставі Договору факторингу Реєстру прав вимоги № 136 (а.с 91 на звороті - 92), у якому за номером 1802 серед боржників значиться ОСОБА_1 , кредитний договір № 875075458 від 01.03.2021 року.

Отже, ТОВ «Таліон плюс» вправі був відступити ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги до боржника ОСОБА_1 на підставі договору факторингу від 20 жовтня 2022 року.

Тому твердження апеляційної скарги про те, що позивач не може вимагати повернення кредиту так, як право вимоги не могло перейти до ТОВ «Таліон плюс», оскільки зобов`язання у ОСОБА_1 перед ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виникло пізніше, ніж був укладений договір факторингу, - не спростовують правильного висновку суду першої інстанції, а позивач має право вимоги до відповідача.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те що розрахунок заборгованості не є первинним бухгалтерським документом апеляційний суд зазначає наступне.

На підтвердження того, що кошти за укладеним 01 березня 2021 року кредитного договору були надані відповідачці ОСОБА_1 , позивачем надано платіжне доручення №19e1a8c0-f481-4256-8884-4994603c288e від 01 березня 2021 року (а.с. 92 на звороті).

З наданого позивачем платіжного доручення підтверджено перерахування суми, погодженої в договорі (8 000 грн. п.1.1.), в ньому вказано призначення платежу: переказ коштів згідно договору № 875075452 від 01.03.2021, ОСОБА_1 , код НОМЕР_2 , для зарахування на платіжну картку 5168-74ХХ-ХХХХ-0196, що дає підстави для беззастережного висновку про те, що грошові кошти були надані відповідачці, що й вірно було констатовано судом першої інстанції.

По справі встановлено, що грошові кошти були перераховані на належну ОСОБА_1 банківську картку № НОМЕР_3 , банком-емітентом, який видав цю картку, є відмінний від позивача банк, тому він не має доступу до виписки про рух коштів по рахунку, а тому суд першої інстанції правильно виснував, що в даній справі відповідач, заперечуючи суму заборгованості та будучи держателем картки (що нею не заперечувалось і не спростовано), не надала інформації про рух коштів по її рахунку. Такий висновок суду першої інстанції є вірним, адже обов`язок доказування передбачає не лише обов`язок позивача довести свої вимоги, але й обов`язок відповідача спростувати такі вимоги, ( частина 1 статті 81 ЦПК України), а не лише покликатися на обов`язок позивача в доведенні.

При цьому апеляційний суд зауважує також на суперечливу позицію відповідачки по справі: вона одночасно заперечує право позивача вимагати від нього повернення коштів через, на її думку, безпідставність відступлення права вимоги первісним кредитором, та одночасно заперечує суму заборгованості, хоча не заперечує укладення кредитного договору. Така позиція є суперечливою, оскільки особа може або заперечувати наявність кредитних зобов`язань, або ж заперечувати пороти права нового кредитора вимагати їх виконання.

У зв`язку з чим не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідачки, щодо відсутності в матеріалах справи первинних бухгалтерських документів.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність позовних вимог позивачем, а відповідач в свою чергу їх не спростував, а обмежився тим, що зайняв непослідовну та суперечливу позицію, про що йшлося вище.

Оцінюючи покликання відповідача в апеляційній скарзі на правові позиції Верховного Суду, де наголошувалося, що доказом розміру заборгованості за кредитним договором є виписка про рух коштів по рахунку, а не розрахунок заборгованості, апеляційний суд зауважує, що наведені ним висновки Верховного Суду стосуються справ, де кредиторами виступали банки-емітенти, які мають і зобов`язані надати виписку про рух коштів по рахунку, а відтак ці правові позиції не є релевантними до даної справи, оскільки в справі яка розглядається грошові кошти були надані фінансовою установою шляхом перерахунку на банківську картку, емітентом якої є інша (відмінна від кредитора) банківська установа.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін можливе, якщо суд апеляційної інстанції визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд виснує, що доводи апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_1 не спростовують ухвалене у справі рішення суду першої інстанції, яке ґрунтується на повному та всебічному з`ясуванні обставин справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 квітня 2024 року залишити без змін.

Вирішуючи питання судових витрат, з урахуванням положень статті 141 ЦПК України та того, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, понесені ним судові витрати у зв`язку з переглядом справи у апеляційному суді, слід залишити за ним. Доказів понесення судових витрат позивачем в апеляційній інстанції матеріали справи не містять.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах. За правилом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь - якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правилами пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню з урахуванням винятків, перелічених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 374, 375, 367, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником адвокатом Цокало Тетяною Михайлівною, залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді О. Ю. Береговий

Т. Б. Сало