ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/6465/22 Номер провадження 22-ц/814/1917/24Головуючий у 1-й інстанції Миронець-Мельничук О. К. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючий суддя: Триголов В.М.

Судді: Дорош А.І., Лобов О.А.

Секретар:Кириченко В.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду міста Полтави від 24 січня 2024 року по справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2022 року позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання в сумі 11406,65 грн., посилаючись на те, що відповідач є споживачем послуг, які надаються позивачем за адресою АДРЕСА_1 . В зв`язку з тим, що відповідач своєчасно не вносить плату за надані послуги утворилась заборгованість у зазначеному розмірі. Просив стягнути суму заборгованості та судові витрати.

31.10.2022 ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» про визнання відповідача таким, що порушив права позивача на споживчу інформацію в сфері споживання послуг з теплопостачання яка повинна бути доведена позивачу як споживачу певним чином та визнання позивача таким, що порушив конституційні права позивача.

Позов мотивовано тим , що вимога ознайомлення споживача з показниками вузла комерційного обліку шляхом зазначення в рахунках на оплату послуги міститься в п.24 Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії (затвердженого постановою КМУ 21.08.2019 р. №830 в редакції постанови КМУ від 08 вересня 2021 р. №1022). Проте , ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» у своїх рахунках не вказує назву послуги що надається , та обсяг спожитої теплової енергії. Таким чином , відповідач впродовж всього вказаного вище часу порушував право позивача на іформацію про зміст , обсяги послуги , розмір та структуру тарифу , розподіл обсягу спожитих комунальних послуг між споживачами багатоквартирного будинку .

Також позивач посилався на порушення його права у зв`язку із ненаданням йому можливості самостійно пройти до адміністративної будівлі відповідача , та подати заяву. Позивач вказує, що підприємство є власністю територіальної громади, будівля яку останній займає також належить територіальній громаді . Відповідно, ОСОБА_1 , як член громади згідно ст. 16 ч.3 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» є співвласником самої будівлі та підприємства. Тобто відповідач зобов`язаний забезпечити вільний доступ до адміністративної частини будівлі для прийому передачі письмових звернень та надання усних пояснень ( у разі потреби).

ОСОБА_1 окім цього вказував на порушення його прав відповідачем , шляхом перешкоджанню ОСОБА_1 пересуватися адміністративною будівлею відповідача , що завдали йому моральної шкоди , яку він оцінив у 20 000 грн.

Рішенням Київського районного суду міста Полтави від 24 січня 2024 року позовні вимоги Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" за первісним позовом задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" (юридична адреса:вул.Комарова 2-А, м.Полтава, ) заборгованість в сумі 11406, 56 грн. та судовий збір в сумі 2481 грн., а всього 13887, 56 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» про зобов`язання вчинити певні дії відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись із вказаним рішенням ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. Скарга мотивована тим , що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що позов ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» підлягає залишенню без розгляду оскільки обласна рада не має повноважень щодо володіння розпорядження та управління ПОКВПТГ , а відтак не має права призначати чи звільняти його керівника. Відтак , позов підлягає залишенню без розгляду адже він підписаний особою уповноваженою керівником ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», який у свою чергу призначений Полтавською обласною радою.

ОСОБА_1 вказує, що ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», не надало до суду договору про надання послуг з опалення , а договір на теплопостачання від 11.07.2006 є не чинним з моменту його підписання ОСОБА_1 , так як він не є належним споживачем теплової енергії, оскільки є власником тільки окремої квартири в багатоквартирному будинку і не є власником всього будинку та підприємницькою діяльністю у квартирі не займається. Позивачем за первісним позовом не надано суду доказів причетності ОСОБА_1 до експлуатації внутрішньо будинкових систем теплопостачання та /або гарячого водопостачання. ПОКВПТГ не надало доказів , що внутрішньо квартирне опалення під`єднано напряму до місцевої (розподільчої) теплової мережі. В ідеальному варіанті ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» повинно повернути ОСОБА_1 всі сплачені ним кошти за опалення від 11.07.2006 і до моменту припинення останнім оплат за договором.

ОСОБА_1 просить скасувати рішення Київського районного суду міста Полтави від 24 січня 2024 року, та ухвалити нове , про задоволення його позовних вимог та відмову у задоволенні позовних вимог ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго».

Від ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго»,надійшов відзив на апеляційну скаргу у якому підприємство просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін.

Згідно вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та господарських формувань від 18.05.2021 року Полтавське обласне комунальне виробничому підприємство теплового господарства "Полтаватеплоенерго" включене до реєстру, має статус юридичної особи та ідентифікаційний код юридичної особи: 03338030, основний вид економічної діяльності - постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та господарських формувань від 18.05.2021 року Полтавське обласне комунальне виробничому підприємство теплового господарства "Полтаватеплоенерго" особою, яка має право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи без довіреності, в тому числі підписувати договори є керівник - ОСОБА_2 , на якого покладено виконання обов`язків генерального директора за розпорядженням голови Полтавської обласної ради № 96 від 27.04.2021 року.

Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства "Полтаватеплоенерго" здійснює надання послуг теплопостачання в м. Полтаві та, зокрема, надає послуги з централізованого опалення до житлового будинку (квартири), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 , є власником квартири АДРЕСА_2 . На котрого як споживача послуг, оформлений особовий рахунок № НОМЕР_1 .

11.07.2006 між позивачем ОСОБА_1 , та ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» укладено договір про надання послуги з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 , про, що в матеріалах справи міститься копія даного договору.

Спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг і регулюються, зокрема, Законом України від 24 червня 2004 року №1875-IV «Про житлово-комунальні послуги».

Щодо первісного позову, та заперечень скаржника щодо його задоволення.

Згідно ч.2 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник. Власником закон визначає фізичну або юридичну особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку (абз. 7 ч.1 ст.1 цього Закону); споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу (абз.14 ч.1 ст.1 Закону).

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст.29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою.

Згідно п.5 ч.3 ст.20 указаного Закону, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 26.09.2018 по справі №750/12850/16-ц та від 06.11.2019 у справі №642/2858/16, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Враховуючи, що підприємство належним чином виконувало взяті на себе зобов`язання, а відповідач користувався наданими йому послугами, проте не здійснював їх повну оплату, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо обов`язку відповідача з оплати отриманих ним житлово-комунальних послуг.

Доводи апеляційної скарги правильність таких висновків суду не спростовують та, фактично, зводяться до нерозуміння природи зобов`язання, що відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 19.03.2021 №904/2073/19, не звільняє споживача послуг від його виконання. Поряд із цим питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування.

Згідно статей 12,13,81 ЦПК України, обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Наведений процесуальний обов`язок відповідачем за первісним позовом не виконано та не надано доказів, що він, ОСОБА_1 , не є отримувачем послуг, відтак, як їх отримувач та власник житла, несе тягар його утримання та має сплатити їх вартість за період із листопада 2018 року по грудень 2021 року, згідно розрахунку за встановленими тарифами на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання для потреб населення згідно рішень виконавчого комітету , які не оскаржувалися відповідачем за первісним позовом у судовому порядку.

При цьому апеляційний суд враховує, що відповідач, як споживач послуг, вказуючи на те , що постачальник теплової енергії не здійснює постачання теплової енергії власникам жилих/нежилих приміщень , обладнання яких приєднані до відповідних внутрішньо будинкових систем , не надав доказів вказаного, а тому за правилами ч.4 ст.12 ЦПК України несе ризик настання наслідків із цим пов`язаних .

Щодо посилань скаржника на необхідність залишення позову ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» без розгляду.

Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи (ч.2 ст. 175 ЦПК України).

До позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача (ч.7 ст. 177 ЦПК України).

Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника (ч.3 ст. 58 ЦПК України).

Аналіз вказаної норми свідчить, що в процесуальному законодавстві розмежовано такі категорії як «самопредставництво» і «представництво».

Тобто допускається можливість здійснення процесуального представництва юридичної особи як у порядку самопредставництва, так і іншими особами, як представниками юридичної особи.

Згідно з ч.1 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу (ч.2 ст. 60 ЦПК України).

Таким чином, у цивільному процесуальному законі встановлено конкретні випадки, у яких представником у суді, окрім адвоката чи законного представника, може бути інша особа, яка має відповідну цивільну процесуальну дієздатність.

Повноваження таких осіб відповідно до пункту 1 частини першої статті 62 ЦПК України мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 ЦПК України довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (кваліфікованим електронним підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

Відповідно до ч.6 ст. 19 ЦПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); 4) справи про розірвання шлюбу; 5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як убачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у загальному розмірі 11 406,56 грн., що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тобто, в силу вимог закону справа є малозначною. До позовної заяви додано довіреність, підписану генеральним директором ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» , Олексенко О. , згідно якої ОСОБА_3 уповноважено діяти в інтеперсах позивача за первісним позовом.

Попри посилання скаржника на відсутність у ОСОБА_4 повноважень видавати відповідну довіреність, суду не надано доказів того , що на момент її підписання генеральний директор ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» не мав таких повноважень, також не надано й доказів про визнання вказаної довіреності від 04.01.2022 №29-14/17 недійсною в установленому законом порядку.

Таким чином, у матеріалах справи були наявні документи, які підтверджують право ОСОБА_3 підписувати позовну заяву від імені ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго».

Щодо посилань ОСОБА_1 на необхідність закриття провадження у справі у зв`язку із тим , що позивачем , зокрема, не надано до суду договору про надання послуг з опалення, а договір на теплопостачання від 11.07.2006 є нечинним з моменту його підписання.

Відповідно до ч.1 ст.19Закону України«Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно ч.1ст.901ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст.29 Закону України«Про житлово-комунальні послуги» договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою.

Згідно п.5 ч.3 ст.20 указаного Закону, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 26.09.2018 по справі №750/12850/16-ц та від 06.11.2019 у справі №642/2858/16, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Отже, за змістом наведених норм закону та сталої судової практики споживачем комунальних послуг є особа, якій належить певне помешкання на праві власності або ж на праві користування, та яка фактично споживає комунальні послуги.

Тобто предметом доказування у справах такої категорії є такі обставини: позивач є уповноваженою особою (підприємством), яке надає певний вид комунальних послуги згідно умов та в порядку, визначеними законом і відповідними локальними нормативними актами; відповідач є особою, якій на праві власності або користування належить певне приміщення (квартира), куди надаються комунальні послуги, він (особа, до якої пред`явлений позов) фактично користується такими послугами, проте не сплачує їх вартість.

За приписами ст.12, ст.13, ст.81, ст.83, ст.84 ЦПК України суд розглядає справи на засадах змагальності. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доказування покладається на сторону. Разом із позовом позивач має подати усі докази, необхідні для вирішення спору, а у разі наявності у нього об`єктивних перешкод в отриманні таких доказів, має право заявити суду про їх витребування.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності достатті 89ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Принцип диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) не позбавляє учасника справи обов`язку подати суду докази існування обставин, які є істотними для правильного вирішення спору та на які він посилається в обґрунтування заявлених вимог або заперечень проти таких вимог.

Проте , ОСОБА_1 не надано суду доказів , що свідчили б про не споживання ним , наданих ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», у обсязі заявленому позивачем за первісним позовом.

Натомість, ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» надано суду докази , що вказують на реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 у житловому приміщенні за адресою АДРЕСА_1 ., також надано договір про надання послуг теплопостачання від 11.07.2006 р. існування якого ОСОБА_1 не заперечує .

Відтак , судом вірно встановлено наявність між сторонами правовідносин з надання комунальних послуг.

За вказаних обставин , обґрунтованими є висновки суду першої інстанції і щодо того, що позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 не доведено факту задання йому діями ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» душевних чи моральних страждань.

Інших доводів на спростування підставності стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та його розрахунку апеляційна скарга не містить.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо задоволення первісного позову ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 є законними і обгрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦІК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду міста Полтави від 24 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя: В.М.Триголов

Судді: А.І.Дорош

О.А.Лобов