ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4261/24 Справа № 207/2745/23 Суддя у 1-й інстанції - Погребняк Т.Ю Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

за участю секретаря Драгомерецької А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні власністю (квартирою) шляхом виселення,-

В С Т А Н О В И В:

02 червня 2023 року ОСОБА_2 через свого представника звернулася до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування посилалася на те, що квартири АДРЕСА_1 належить їй на праві власності на підставі рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 04 липня 2022 року у справі № 207/317/21, відповідно до якого за ОСОБА_2 визнано право власності в порядку спадкування за законом після її тітки- ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Витребувано у ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 . Право власності на зазначену квартиру зареєстровано в Державному Реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 22.12.2022 року, номер запису про право власності 48852204.

Після отримання документів, що підтверджують право власності на квартиру, вона потрапити до квартири не змогла через протиправні дії відповідачки, яка фактично проживає в зазначеній квартирі і не бажає добровільно її залишати.

ОСОБА_1 не є членом сім`ї позивача, згоди на проживання відповідачки в квартирі позивач не надавала, жодних цивільно правових угод (договорів оренди) не укладала.

25 лютого 2023 року ОСОБА_1 поштою була надіслана письмова вимога про негайне звільнення квартири, яку вона проігнорувала, тим самим продовжуючи умисно і свідомо порушувати законне право позивача.

Просила суд усунути перешкоди в користуванні належної їй квартири АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_1 .

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 січня 2024 року позовні вимоги задоволено.

Усунуто ОСОБА_2 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_1 з квартирою АДРЕСА_1 без наданя іншого житлового приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати 1073 гривень 60 копійок .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. Вважала, що судом першої інстанції висновки зроблено на припущеннях. Позивач в судових засіданнях участі не приймала, особисто пояснень не надавала, фактичне місце перебування не повідомляла і суд мав би позовну заяву залишити без розгляду. По даній справі відсутній предмет спору, оскільки вона не мешкає в спірній квартирі, не має в ній жодних особистих речей. ОСОБА_2 не спілкувалася з нею щодо повернення ключів від квартири. Адвокат Моськіна С.М. пропонувала віддати їй ключі від квартири, однак не надала доручення чи договору на отримання ключів на користь ОСОБА_2 .. Ухвалою суду у адвоката Моськіної С.М. було витребувано оригінал договору про надання правничої допомоги ОСОБА_2 , однак ухвала не виконана і процесуальний примус не було застосовано.

Другим адвокатом позивачки- ОСОБА_4 наданий ордер про надання правничої допомоги ОСОБА_2 , однак ордер з таким номером на ім`я ОСОБА_4 не генерувався в системі ЕРАУ,чим було введено суд в оману і були підстави для залишення позовної заяви без розгляду. Судом не встановлено чи було волевиявлення позивача на звернення з таким позовом та чи оформлювалися відповідні договори про надання правничої допомоги з представника.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судове засідання з`явилися ОСОБА_1 та її представник адвокат Шевченко Л.М., представник ОСОБА_2 - адвокат Моськіна С.М..

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що у рішенні суду, яким витребувано спірну квартиру, не вирішено питання щодо виселення відповідачки ОСОБА_1 , чим чиняться перешкоди позивачу в користуванні власністю.

Такий висновок відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом даної норми закону звернення до суду з позовом застосовується для захисту права власності від порушень, не пов`язаних з позбавленням володіння, коли право власності може бути порушено без безпосереднього вилучення майна у власника.

Положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню у випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.

Аналіз даних норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод в користуванні власністю.

Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 12 березня 2018 року у справі № 727/11132/14-ц. В п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Судом першої інстанції встановлено , що ОСОБА_2 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 на підставі рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 04 липня 2022 року у справі № 207/317/21, яким за ОСОБА_2 визнано право власності в порядку спадкування за законом після її тітки ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначеним рішенням витребувано у ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 . Право власності на зазначену квартиру зареєстровано в Державному Реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 22.12.2022 року, номер запису про право власності 48852204.

За інформацією ГУНП в Дніпропетровській області ВП № 2 Кам`янського районного управління поліції зазначили, що працівниками відділення було проведено перевірку. В ході розгляду даного матеріалу працівниками поліції було здійснено вихід за адресою АДРЕСА_2 . під час перебування на вказаній адресі було опитано гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка пояснила, що купила цю квартиру в 2020 році у гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та надала відповідні документи, на підставі чого вона мешкає за цією адресою (арк.с. 20).

25 лютого 2023 року представник ОСОБА_2 поштою надіслала відповідачу письмову вимогу про негайне звільнення квартири.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначала, що вона в спірній квартирі не проживає і не ухиляється від передачі ключів самій позивачці, а не її представникові,яка не надала повноважень на отримання ключів.

Статтею 387 ЦК України визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до статей 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Обгрунтовуючи позовні вимоги представник позивача посилалася на те, що позивач потрапити до квартири не змогла через протиправні дії відповідачки, яка фактично проживає в зазначеній квартирі і не бажає добровільно її залишати. Відповідач здає квартиру в оренду і отримує дохід, умисно та свідомо ігнорує вимоги позивача про негайне звільнення квартири.

На підтвердження того, що відповідач чинить перешкоди в користуванні спірною квартирою, представником позивача надано відповідь ГУНП в Дніпропетровській області ВП № 2 Кам`янського районного управління поліції з якого вбачається, що працівниками відділення було здійснено вихід за адресою АДРЕСА_2 . під час перебування на вказаній адресі було опитано гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка пояснила, що купила цю квартиру в 2020 році у гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та надала відповідні документи, на підставі чого вона мешкає за цією адресою (арк.с. 20).

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 послалася на те, що в спірній квартирі не проживає, а зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується відповідною довідкою та актом від 20.07.2023 року квартального комітету. Позщивач сама ухиляється від передачі їй ключів від квартири.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 не є членом сім`ї позивача, згоди на проживання відповідачки в квартирі позивач не надавала, жодних цивільно правових угод (договорів оренди) не укладала.

Незважаючи на те, що актом від 20.07.2023 року підтверджується проживання відповідача за іншою адресою,а саме: АДРЕСА_3 , однак вона сама не заперечувала, що ключі від спірної квартири перебували у неї.

За таких обставин є доведеним факт того, що такими діями відповідач чинить перешкоди власнику в користуванні своєю власністю.

Оскільки позивач є власником спірного будинку і відповідач утримує в себе ключі від спірного будинку, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те ,що права позивача підлягають захисту відповідно до статті 391 ЦК України. Такий висновок узгоджується з правовою позицією,викладеною в постанові Верховного Суду від 22.08.2018 року у справі № 583/3745/16-ц.

Проте з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції слід виключити посилання на те, що відповідач здає спірну квартиру в оренду і отримує дохід, оскільки такі підстави не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами.

Доводи про те, що представник позивача діє без належно оформлених документів, спростовуються встановленими обставинами.

Відповідно до ст.62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів: довіреністю; ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"; дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України "Про безоплатну правничу допомогу".

Представник ОСОБА_2 -адвокат Моськіна С.М. надала до суду ордер, що є належним підтвердженням повноважень. Сумнівів достовірності ордеру у суду не виникло. ОСОБА_2 не зверталася із заявами щодо відсутності повноважень у адвоката Моськіної С.М. представляти її інтереси у суді.

Посилання на те, що позивач не приймала участі особисто в судових засіданнях не може свідчити по незаконність судового рішення. Кожний учасник справи вправі приймати участь у судовому засіданні особисто або через свого представника.

Таким чином наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильність висновків суду першої інстанції по суті спору.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, тому підстав для задоволення апеляційних скарг і скасування судових рішень з ухваленням нових немає.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Керуючись ст. ст. 368, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: