Справа № 509/5927/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 року Овідіопольський районний суд Одеської області в складі:

судді Козирського Є.С.,

при секретарі Попочебенюк В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Овідіополь цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне Управління Пенсійного Фонду України в Одеській області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, -

ВСТАНОВИВ:

09 жовтня 2024 року заявниця звернулася до суду з вищевказаною заявою, в якій просить суд встановити факт належності їй правовстановлюючого документу, а саме: трудової книжки НОМЕР_1 , заповненої 22.02.1983 року російською мовою на гр. ОСОБА_1 та посвідчення № НОМЕР_2 , заповнене російською мовою та видане ОСОБА_1 сільськогосподарською школою при УкрНІІВиВ ім.Таїрова по підготовці майстрів-виноградарів, виноробів-лаборантів ІНФОРМАЦІЯ_1 . Свою заяву обгрунтовує тим, що у зв`язку з виповненням їй 60 років 27.06.2024 року вона звернулася до ВОГ № 12 Головного управління в Одеській області з заявою про призначення пенсії за віком, надала необхідні документи. Однак посадова особа, оглянувши документи, звернула увагу на те, що в трудовій книжці та посвідченні, що заповнені російською мовою її ім`я не співпадає з ім`ям в паспорті та свідоцтві про народження. Тому заявниця вимушена звернутися до суду з відповідною заявою.

Представник Заінтересованої особи -Головного Управління Пенсійного Фонду України в Одеській області надав по справі пояснення, в яких зазначив, що обставини, вказані заявницею в заяві, суперечать вимогам Порядку № 637, Порядку № 22-1 та потребують вирішення в порядку цивільного судочинства у відповідності до норм ЦПК. Однак, посилаючись на ч.4 ст.315 ЦПК України, представник заінтересованої особи не просить суд залишити заяву без розгляду, а лише просить розглянути заяву без участі представника Головного Управління та врахувати вказані пояснення при винесенні рішення.

Заявниця у судове засідання не з`явилась, її представник надала до суду заяву в якій просила розглянути справу за її відсутністю та відсутності заявниці, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі.

Заінтересована особа в судове засідання не з`явилася, представник надав заяву про розгляд справи без його участі.

Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає заяву обґрунтованою та підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно з паспортом серії НОМЕР_3 , виданим Овідіопольським РВ УМВС України в Одеській області 05.02.2002 року, ім`я заявниці вказано « ОСОБА_2 » українською мовою, російською мовою зазначено ім`я « ОСОБА_2 ». Згідно копії картки фізичної особи - платника податків, виданої ДПІ від 28.10.2003 року ім`я заявниці вказано українською мовою ОСОБА_2 .

Згідно копії трудової книжки серії НОМЕР_1 , з датою заповнення 22.02.1983 року ім`я заявниці вказано на російській мові « ОСОБА_2 ».

В посвідченні № НОМЕР_2 , виданому Одеською сільськогосподарською школою при УкрНІІВиВ ім.Таїрова по підготовці майстрів-виноградарів, виноробів-лаборантів ІНФОРМАЦІЯ_1 , російською мовою зазначено ім`я заявниці « ОСОБА_2 ».

В свідоцтві про народження, виданому російською мовою відділом РАГС п.Велика Долина Біляївського району Одеської області НОМЕР_4 , актовий запис № 101 від 21.08.1964 року, ім`я заявниці російською мовою зазначено як « ОСОБА_2 ».

В свідоцтві про загальнообов`язкове державне соціальне страхування № НОМЕР_5 видане Пенсійним фондом України 29.05.2002р. прізвище, ім`я та по-батькові українською мовою зазначено ОСОБА_1 .

В свідоцтві про розірвання шлюбу серія НОМЕР_6 виданому російською мовою відділом РАДС Овідіопольського району Одеської області 19.04.1989 року, актовий запис № 72, ім`я заявниці зазначено як « ОСОБА_2 ».

На думку суду, розбіжності у документах утворилися внаслідок неправильного перекладу імені з російської мови на українську, але вказані розбіжності у документах дійсно створюють заявниці проблеми при призначенні та нарахуванні пенсії за віком.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Відповідно до ч. 6 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Відповідно до листа ВСУ 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року за № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

У разі сумніву в належності трудової книжки особі внаслідок помилки, коли прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж, не збігаються з ім`ям, по-батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, ураховуючи положення пункту 26 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» факт належності цього документа відповідній особі може бути встановлено лише у судовому порядку. Внесення виправлень на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом від 29.07.93 № 58, у таких випадках не передбачено.

Відповідно до п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України №58 від 29 липня 1993 року, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів. Згідно з п. 2.2. Інструкції до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

З огляду на приписи пункту 2.11, 2.12 Інструкції відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження. Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Відповідно до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Суд вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Заявник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто ним, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу заявника за спірний період. Недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Встановлення даного факту не пов`язане з вирішенням спору про право, породжує для заявниці юридичні наслідки, оскільки трудова книжка є основним документом, що підтверджує трудовий стаж, посвідчення № НОМЕР_2 від 20 жовтня 1982 рокупідтверджує факт навчання, період якого також враховується при призначенні пенсії за віком. Вказані заявницею обставини знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи судом, а тому, суд дійшов висновку, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 293, 294, 315, 319 ЦПК України, ст.1264 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючих документів - задовольнити.

Встановити юридичний факт того, що трудова книжка НОМЕР_1 , заповнена 22.02.1983 року російською мовою на громадянку ОСОБА_1 та посвідчення № НОМЕР_2 , заповнене російською мовою та видане ОСОБА_1 сільськогосподарською школою при УкрНІІВиВ ім.Таїрова по підготовці майстрів-виноградарів, виноробів-лаборантів ІНФОРМАЦІЯ_1 , належать заявниці ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги на протязі 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: Є.С.Козирський