ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5968/24 Справа № 175/5206/23 Суддя у 1-й інстанції - Білоусова О. М. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Макарова М.О., Пищиди М.М.

за участю секретаря судового засідання: Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу адвоката Гур`єва Владислава Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Національної Поліції України в Донецькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного Управління Національної Поліції України в Донецькій області (далі - ГУ НПУ в Донецькій області), Державної казначейської служби України (далі - ДКС України) про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду.

В обґрунтування позову посилалася на те, що вона є власницею автомобіля «ГАЗ 330202-01», реєстраційний номер НОМЕР_1 . 23 квітня 2023 року працівники поліції Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області зупинили належний їй автомобіль, на якому ОСОБА_2 , який є чоловіком її сестри, перевозив деревину. За вказаним фактом було розпочато кримінальне провадження та ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 03 травня 2023 року накладено арешт на автомобіль, розпиляні частини дерева, які знаходились в кузові авто, бензопилу, свідоцтво про реєстрацію зазначеного транспортного засобу, а також ключі від нього. Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 11 серпня 2023 року скасовано арешт на автомобіль, свідоцтво про реєстрацію, а також ключі від нього. Під час повернення майна нею було виявлено пошкодження автомобіля, тобто спричинення матеріальної шкоди. Крім того, протягом тривалого часу її життя було спрямовано на захист порушених органами держави прав і свобод чим завдано сильних фізичних і моральних страждань, також вона витратила 20000 грн. на правову допомогу адвоката, тому просила суд ухвалити рішення яким стягнути з Державної казначейської служби України на її користь відшкодування матеріальної шкоди 16645 грн., відшкодування моральної шкоди 100 000 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 20 000 грн.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Гур`єв В.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, не взяв до уваги, що вимоги є законними, обґрунтованими та доведеними належними та допустимими доказами. Діями працівників поліції Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_1 спричинено матеріальну та моральну шкоду, яка підлягає до відшкодування.

20 вересня 2024 року ГУ НПУ в Донецькій області надало відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказує, що позивачкою не доведено факту спричинення шкоди саме внаслідок незаконних дій.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є власницею автомобіля марки «ГАЗ 330202-01», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

23 квітня 2023 року працівники поліції Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області біля будинку №1 по вул. Трудовій в м. Краматорську зупинили належний їй автомобіль, на якому в цей час ОСОБА_2 , який є чоловіком сестри ОСОБА_1 , перевозив деревину.

За вказаним фактом було розпочато кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №00000452 від 24 квітня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 246 КК України.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 травня 2023 року накладено арешт на автомобіль «ГАЗ 330202-01», д.н.з. НОМЕР_1 , розпиляні частини дерева, які знаходились в кузові автомобіля, бензопилу, свідоцтво про реєстрацію зазначеного транспортного засобу, а також ключі від нього.

Позивачка 18 липня 2023 року звернулась до суду із клопотанням про скасування арешту.

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 11.08.2023 року по справі № 229/4202/23 скасовано арешт на транспортний засіб «ГАЗ 330202-01», д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію, а також ключі від нього.

Під час повернення майна, згідно акта приймання-передачі від 15 серпня 2023 року ОСОБА_1 було виявлено пошкодження автомобіля, а саме: розбито дзеркало заднього виду, зламано склопідйомник, пошкоджено акумулятор. Разом з тим було виявлено, що з кабіни транспортного засобу зникли комплект ключів «TOPTUL».

Позивачкою була нарахована сума матеріальної шкоди, що включає вартість комплектуючих, вартість ремонтних робіт та вартість зниклого майна, у розмірі 16 645 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою доказів, які б підтверджували наявність складових для відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суду не надано. В даному випадку не доведено незаконність дій відповідача, які спричинили матеріальну та моральну шкоду, причинно-наслідковий зв`язок між завданою позивачу шкодою та діями з боку відповідача, які це спричинили. Крім того, позивачем не надано жодних доказів завдання їй моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції , з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (частина сьома статті 1176 ЦК України).

Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (пункт 2 частини першої статті 2 Закону).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 жовтня 2020 року у справі №372/2085/16-ц (провадження №61-18385св19) зазначено, що: «під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку про те, що моральна шкода підлягає відшкодуванню за наявності у діях особи, яка заподіяла таку шкоду складу цивільного правопорушення, елементами якого є заподіяна шкода, встановлення факту протиправної поведінки такої особи, наявності причинного зв`язку між ними та вини заподіювача шкоди».

Позивачка обґрунтовує свої вимоги тим, що вона свій автомобіль передала чоловіку сестри - ОСОБА_2 для перевезення особистих речей останнього.

23 квітня 2023 року працівники поліції Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області зупинили належний їй автомобіль, на якому в цей час ОСОБА_2 перевозив деревину.

За вказаним фактом було розпочато кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 00000452 від 24 квітня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 246 КК України. Втім кримінальне провадження було відкрите на ОСОБА_2 .

З доказів, наданих позивачкою, вбачається, що після накладання арешту на автомобіль, арешт було знято та автомобіль повернуто. Згідно акта приймання-передачі від 15 серпня 2023 року ОСОБА_1 було виявлено пошкодження автомобіля, а саме: розбито дзеркало заднього виду, зламано скло підйомник, пошкоджено акумулятор. Разом з тим було виявлено, що з кабіни транспортного засобу зникли комплект ключів «TOPTUL».

У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі №197/1330/14-ц (провадження №61-21956св19) вказано, що причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із цих складових є підставою для відмови у задоволенні позову.

Позивачкою не доведено складових, які б могли слугувати підставою для відшкодування шкоди.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Жодних незаконних дій чи бездіяльності по відношенню до позивачки Краматорським РУП ГУНП в Донецькій області здійснено не було.

Доводи апеляційної скарги про те, що діями працівників поліції Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області Топчій М.М. спричинено матеріальну та моральну шкоду, яка підлягає до відшкодування, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

В контексті зазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Пунктом 1 ч.1 ст.374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, відсутні. Враховуючи викладене, рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Гур`єва Владислава Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 07 листопада 2024 року.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: М.О. Макаров

М.М. Пищида