Справа № 444/2061/23 Головуючий у 1 інстанції: Мікула В.Є.
Провадження № 22-ц/811/1254/24 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

секретаря: Чижа Л.В.

за участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 15 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Головач Орислава Романівна, ОСОБА_3 , про усунення від права на спадкування за законом,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, в якому просила усунути відповідача від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 .

В обгрунтування позовних вимог покликався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , який був батьком позивача, відповідача та третьої особи ОСОБА_3 . Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яку учасники справи прийняли. Внаслідок поданих заяв про прийняття спадщини за законом, приватним нотаріусом Головач О.Р. заведено спадкову справу №69795068 (в спадковому реєстрі), №26/2022 (в нотаріуса).

Зазначає, що відповідач протягом останніх 20-ти років не спілкувався з батьком, не цікавився його життям, не відвідував його. В 1999 році на ОСОБА_4 був вчинений розбійний напад, за наслідками якого ОСОБА_4 був госпіталізований. Ще за життя ОСОБА_4 неодноразово говорив позивачці, що до цього нападу якось причетний відповідач і після подій 1999 року відповідач з ОСОБА_4 взагалі не спілкувався. ОСОБА_4 проживав за адресою АДРЕСА_1 разом зі своєю дружиною ОСОБА_5 . Позивач постійно навідувалася до батька і спілкувалася з ним дуже тісно. Третя особа ОСОБА_3 в 2017-2018 роках емігрувала до Іспанії і з того часу проживає там. З 2016 року ОСОБА_4 потребував медичних обстежень та сторонньої допомоги в побуті. Всю допомогу отримував від позивача.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 дружини, ОСОБА_5 , ОСОБА_4 не захотів залишатися сам в будинку та просив, щоб позивач жила з ним. Таким чином з 09 липня 2021 року до моменту смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач проживала із батьком і надавала всю необхідну допомогу та підтримку. З 2016 року і до моменту смерті позивач неодноразово зверталася до відповідача стосовно того, що батькові слід допомогти матеріально, пройти обстеження, допомогти в побуті тощо. Всі прохання залишилися без відповіді та належного реагування.

У зв`язку з викладеним, просила позов задовольнити.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 15 лютого 2024 року у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Головач Орислава Романівна, ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування за законом - відмовлено.

Зазначене рішення в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , який був батьком позивача, відповідача та третьої особи ОСОБА_3 . Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яку учасники справи прийняли. Внаслідок поданих заяв про прийняття спадщини за законом, приватним нотаріусом Головач О.Р. заведено спадкову справу №69795068 (в спадковому реєстрі), №26/2022 (в нотаріуса). Зазначає, що відповідач протягом останніх 20-ти років не спілкувався з батьком, не цікавився його життям, не відвідував. В 1999 році на ОСОБА_4 був вчинений розбійний напад, за наслідками якого ОСОБА_4 був госпіталізований. Ще за життя ОСОБА_4 неодноразово говорив позивачці, що до цього нападу якось причетний відповідач і після подій 1999 року відповідач з ОСОБА_4 взагалі не спілкувався. ОСОБА_4 проживав за адресою: АДРЕСА_1 разом зі своєю дружиною ОСОБА_5 . Позивач постійно навідувалася до батька і спілкувалася з ним дуже тісно. Третя особа ОСОБА_3 в 2017-2018 роках емігрувала до Іспанії і з того часу проживає там. З 2016 року ОСОБА_4 потребував медичних обстежень та сторонньої допомоги в побуті. Всю допомогу отримував від позивача. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 дружини, ОСОБА_5 , ОСОБА_4 не захотів залишатися сам в будинку та просив, щоб позивач жила з ним. Таким чином з 9 липня 2021 року до моменту смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач проживала спільно із батьком і надавала всю необхідну допомогу та підтримку. З 2016 року і до моменту смерті позивач неодноразово зверталася до відповідача стосовно того, що батькові слід допомогти матеріально, пройти обстеження, допомогти в побуті тощо. Всі прохання залишилися без відповіді та належного реагування. Позивач розуміє, що ідентичний обов`язок лежав також і на ОСОБА_3 , однак, така в 2017-2018 році емігрувала в Іспанію, батько всіляко підтримував її в цьому і вона не мала жодної можливості приїздити в Україну спочатку через пандемію, потім через війну. А тому, на думку апелянта, відповідач має бути усунутий від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 .

Просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не подано.

У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу задовольнити, покликаючись на доводи, викладені у скарзі.

ОСОБА_2 просив рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Інші учасники справи в судове засідання не з"явилися, були належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, тому розгляд справи проводиться без їх участі.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина.

Встановлено, що спадкодавець не залишив заповіту, спадкоємцями майна спадкодавця першої черги за законом є його діти: дочка ОСОБА_1 (позивач), син ОСОБА_2 ( відповідач) та дочка ОСОБА_3 ( третя особа), які в межах шестимісячного строку заявили про намір прийняти спадщину та подали до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Головач О.Р. відкрита спадкова справа № 69795068 щодо майна померлого ОСОБА_4 (а.с.40-69).

На момент смерті ОСОБА_4 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

За змістом частини п`ятої статті 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту частини п`ятої статті 1224 ЦК України та з урахуванням роз`яснень, наданих судам у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади).

При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 як і відповідач ОСОБА_2 так і третя особа ОСОБА_3 є спадкоємцями за законом майна ОСОБА_4 .

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 помер у віці 73 роки, тобто досяг пенсійного віку.

Також у матеріалах справи відсутня медична документація про стан здоров`я ОСОБА_4 та висновки лікарів стосовно необхідності здійснювати сторонній догляд за хворим та його стан, що унеможливлює (обмежує) пересування хворого.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано належних, допустимих та безспірних доказів, що відповідач ухилявся від надання допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані та потреби спадкодавця в допомозі саме від відповідача.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Висновки суду достатньо мотивовані і підтверджені доказами, наявними в матеріалах справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 15 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 04.10.2024

Головуючий

Судді