РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2024 р.

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької обл асті

в складі: головуючого судді Верніка В.М.;

за участі: секретаря судових засідань Корнійчук К.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жмеринка справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Вінницькій області та Вінницької обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 26.12.2023 року звернувся до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області з цим позовом до зазначених відповідачів із вимогами стягнути з кожного відповідача окремо один від одного 100000 моральної шкоди; проводити розгляд зазначеної справи у спрощеному провадженні без його участі. Також просив витребувати з Жмеринського суду справу №130/2705/22; ознайомитись з постановами, ухвалами судів, в яких міститься роз`яснення в чому полягає бездіяльність, в чому шкода, у чому причинно-наслідковий зв`язок, інше. В обґрунтуванні позовних вимог позивач посилався на обставини того, що досудове розслідування кримінального провадження №0000020 за ч.1 ст.165 КК України в порушення вимог ст.2 КПК України відповідачами проводиться упродовж 7 років. Бездіяльність відповідачів зазначена в ухвалі Тиврівського суду від 08.06.2022 року та ухвалах Апеляційного суду від 06.12.2023 року та 30.05.2023 року. Обгрунтування шкоди зазначені в постановах суду від 20.09.2019 року та 29.10.2020 року. Докази його звернень в порядку ст.26 КПК України зазначено в ухвалі від 22.02.2022 року (а.с.1).

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 05.01.2024 року відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження.

12.02.2024 року до суду надійшов відзив відповідача ГУНП у Вінницькій області на даний позов ОСОБА_1 , згідно якого ГУНП у Вінницькій області не визнає позовні вимоги, вважає їх безпідставними та необгрунтованими з наступних підстав. Відповідно до вимог Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" основним критерієм для відшкодування шкоди є незаконність дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури та суду, що в теперішній час вважають позивачем недоведеним. Оскарження дій чи бездіяльності органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування здійснюється у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України. Проте, наразі відсутнє жодне рішення суду в порядку КПК України, яке б свідчило про незаконність дій ГУНП у Вінницькій області, вчинених по відношенню до позивача, а відтак факт незаконності дій ГУНП вважають недоведеним, що свідчить про відсутність підстав для відшкодування шкоди, завданої органом дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду відповідно до ст.1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду". Крім того, умовами настання моральної шкоди має бути фізичний або психічний вплив на особу, які в теперішній час є відсутніми і не доведеними з боку позивача. Адже за таких обставин позивач мав би подати до суду обвинувальний вирок суду щодо осіб органів внутрішніх справ, яким має бути встановлено наявність такого впливу. З огляду на обставини справи, факт наявності у позивача моральної шкоди залишається не доведеним, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази її завдання. Підставою для стягнення моральної шкоди позивач визначив бездіяльність усіх відповідачів щодо виконання вимог КПК про неупереджене та швидке слідство у кримінальних провадженнях, однак позивач не зазначає чи розглядалося в порядку КПК оскарження дій, бездіяльності та рішень відповідачів у рамках кримінального провадження та не надаються докази на підтвердження їх незаконної бездіяльності. Будь-якого рішення, що набрало законної сили про визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності відповідачів, позивачем суду не надано. Також позивачем не зазначено з яких саме міркувань він виходив, визначаючи відшкодування моральної шкоди в розмірі 100000 грн, та якими належними, допустимими та достовірними доказами це підтверджується. Тому правові підстави для застосування норм статей 1173, 1174, 1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні.

27.02.2024 року до суду надійшов відзив відповідача Вінницької обласної прокуратури на дану позовну заяву ОСОБА_1 , згідно якого Вінницька обласна прокуратура не визнає позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову з огляду на таке. У заголовку позовної заяви позивач вказує, що вона подається на виконання постанови Вінницького апеляційного суду від 20.12.2023 року у справі №130/2705/22. Вказана постанова не є судовим рішенням, яке підлягає виконанню. Крім того, судами розглянуто спір щодо відшкодування шкоди, завданої, на думку позивача, бездіяльністю відповідачів у кримінальному провадженні №0000020 від 12.08.2016 року по спору між тими ж сторонами, з того ж предмету і з тих же підстав. З огляду на викладене позовні вимоги ОСОБА_1 про повторне відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають, позовні вимоги також не підлягають повторному розгляду, оскільки є такі, що набрали законної сили рішення суду, постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. У позовній заяві не міститься виклад обставин, яким позивач обгрунтовує свої вимоги, а саме, які конкретно рішення, дії, бездіяльність яких саме посадових осіб чи органів, які притягнуті до справи у якості відповідачів, завдали йому моральної шкоди, у чому полягає моральна шкода, обгрунтований розрахунок сум, які позивач просить стягнути, зміст позовних вимог до Вінницької обласної прокуратури, вказівка у позовній заяві, що зміст шкоди відносно кожного відповідача, конкретна бездіяльність кожного відповідача наведені у доданих до позову судових рішеннях не викладом обставин справи, якими позивач обгрунтовує свої вимоги. Винесена слідчим суддею, апеляційним судом ухвали (постанови) за результатом розгляду скарги в порядку глави 26 КПК України у зазначеному кримінальному провадженні про скасування постанов про закриття кримінального провадження не встановлює незаконність чи протиправність рішення, дій чи бездіяльності органу досудового розслідуваннячи прокуратури, не тягне наслідківцивільно-правового характеру й не може бути доказом того, що стверджувана позивачем бездіяльність відповідача заподіяла позивачу моральну шкоду, отже не є підставою для стягнення моральної коди, про заподіяння якої заявляє позивач. Оскарження позивачем бездіяльності та процесуальних рішень у кримінальному провадженні є реалізацією ним своїх процесуальних повноважень і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні ст.1176 ЦПК України. Задоволення процесуальних звернень спрямоване на забезпечення повноти та об`єктивності здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні, тому сама по собі ухвала слідчого судді про задоволення скарги не є правовою підставою для відшкодування учасникам кримінального провадження моральної шкоди. Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. Неодноразові скарги ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого і прокурора у зазначеному кримінальному провадженні розглянуті слідчим суддею та у їх задоволенні відмовлено. Зокрема, це рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 26.12.2016 року, 17.01.2017 року, 23.01.2017 року, 21.05.2019 року, 14.02.2020 року, 28.07.2020 року, 07.08.2020 року та 22.02.2022 року, які вступили в законну силу. Отже, факт протиправної бездіяльності органів досудового розслідування та прокуратури у зазначеному кримінальному провадженні компетентним судом кримінальної юрисдикції не встановлювався. Підставою для стягнення моральної шкоди позивач визначив бездіяльність відповідача щодо виконання вимог КПК про неупереджене та швидке слідство у кримінальному провадженні, однак будь-якого рішення, що набрало законної сили про визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності відповідачів позивачем не надано. Крім того, у встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України порядку позивачем порушення розумних строків досудового розслідування у кримінальному провадженні не оскаржувалось. З огляду на наведені норми КПК України повноваження щодо визначення наявності підстав для оголошення підозри належать виключно слідчому та прокурору, які є самостійними у своїй процесуальній діяльності, втручання у яку осіб без законних повноважень не допускається. Таким чином невчинення дій щодо оголошення підозри у рамках кримінального провадження не є протиправною бездіяльністю та не визнана такою судовим рішеннями. Як вбачається з наведених фактичних обставин справи, процесуальних рішень, які б обмежували чи порушували права ОСОБА_1 не приймалось, порушення його прав слідчими суддями не встановлювалось. Які саме майнові чи немайнові права позивача порушені та якими саме рішеннями, діями чи бездіяльністю органів прокуратури завдано йому моральної шкоди, у чому полягає моральна шкода, наявність причинно-наслідкового зв`язку між рішеннями, діями, бездіяльністю та моральною шкодою, позивач не наводить у позовній заяві. Так, у позовній заяві не наведено, які саме страждання, фізичні чи душевні зазнав позивач внаслідок бездіяльності, за його твердженням, обласної прокуратури, їх глибину, чи відбулось погіршення його здібностей та можливість їх реалізації, інші обставини, що свідчать про заподіяння моральної шкоди. Позивачем не надано доказів на підтвердження заподіяння йому шкоди відповідачами, не доведено наявність жодного з елементів складу цивільно-правової відповідальності щодо заподіяння моральної шкоди, як і самого факту моральної шкоди, причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями відповідачів, що відповідно до ст.81 ЦПК є його процесуальним обов`язком. З огляду на викладене підстави для задоволення позову відсутні.

22.03.2024 року до суду надійшов відзив Державної казначейської служби України на дану позовну заяву ОСОБА_1 , яким просила відмовити у задоволенні позовни вимог. Відзив обгрунтовано тим, що позовна заява ОСОБА_1 не відповідає вимогам ст.175 ЦПК України, оскільки вона містить невірний код ЄДРПОУ та повне найменування одного із відповідачів у справі; зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; невказано які дії кожного з відповідачів призвели до понесення відповідачем шкоди у розмірі 100000 грн кожним; не вказано номеру кримінального провадження, з яким позивач пов`язує завдання йому шкоди, не вказано які саме вимоги КПК та посадові обов`язки відповідачі не виконали. При цьому, з позову не зрозумілі предмет спору та його обгрунтування. Також відповідачем зауважено, що жодним нормативно-правовим актом України не передбачено, що органи Державної казначейської служби України несуть відповідальність за дії інших органів державної влади. Водночас, відповідно до ч.2 ст.2 ЦК України самостійним учасником цивільних відносин є Держава Україна, але такі поняття як "Держава" та "Державна казначейська служба України" не є тотожними. Державна казначейська служба України є самостійною юридичною особою, самостійно несе відповідальність за своїми зобов`язаннями, ніяких порушень прав та законних інтересів позивача не допускала. У постанові Касаційного цивільного суду від 06.02.2019 року в справі №199/6713/14-ц зазначено про помилковість висновків судів про стягнення коштів на відшкодування шкоди, завданої державним органом безпосередньо з Державної казначейської служби України шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку. Крім того, у своїй позовній заяві позивач ОСОБА_1 не вказує на підставі якого нормативно-правового акту у нього виникло право на відшкодування шкоди та не надає будь-яких об`єктивних доказів зазнання шкоди й пов`язаних з цим інших негативних наслідків. Не зазначає також фактичні обставини, які слід вважати ознаками отриманої шкоди, що підлягають дослідженню судом. Також розмір відшкодування шкоди повинен визначатись з урахуванням вимог розумності та справедливості такого відшкодування, яке має бути не більш ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призводити до збагачення позивача за рахунок держави.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 26.03.2024 року відмовлено позивачу у задоволенні клопотання про витребування з Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області справи №130/2705/22, закрито підготовче провадження й призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав вимоги свого позову з підстав, викладених у позовній заяві. Вказав, що грунтує свої вимоги на підставі відзиву відповідача Вінницької обласної прокуратури, де сторона відповідача зазначає, що Вінницький апеляційний суд своєю постановою стягнув на користь ОСОБА_1 за рахунок коштів Державного бюджету України 7000 грн на відшкодування моральної шкоди за протиправну бездіяльність посадових осіб щодо проведення необхідної перевірки заяви ОСОБА_1 про злочин. Після набуття вказаним рішення суду законної сили він має право звернутися до суду з даним позовом про відшкодування моральної шкоди з відповідачів за їх тривалу бездіяльність при здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000020. Просив задоволити його позов.

Представник відповідача Вінницької обласної прокуратури прокурор Лук`янчук Д.О. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні даного позову ОСОБА_1 з підстав викладених у відзиві Вінницької обласної прокуратури на даний позов. Зазначив, що даний позов є безпідставним та необгрунтованим. Вказані позивачем події щодо стягнення на підставі рішення Вінницького апеляційного суду на його користь суми моральної шкоди не є преюдицією у даній справі та не може свідчити про те, що дійсно дією чи бездіяльністю органів прокуратури Вінницької області була завдана моральна шкода ОСОБА_1 . Оспорювана моральна шкода, яку просить стягнути ОСОБА_1 з відповідачів, не грунтується на жодному доказові, не містить будь-якого розрахунку, періоду та причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідачів.

Решта представників відповідачів у справі за їх викликом в судове засідання не з`явились, причин своєї неявки суду не повідомили, додаткових клопотань не представили, що не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_2 , дослідивши матеріали даної цивільної справи, судом на підставі наданих та безпосередньо досліджених доказів встановлено такі факти та обставини.

Ухвалою слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду від 22.02.2022 року було відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , інших прокурорів та слідчих, пріхвища яких невідомі скаржнику, у кримінальному провадженні №0000020 від 12.08.2016 року за ч.1 ст.165 КК України при нездійсненні ними інших процесуальних дій, які вони зобов`язані були вчинити у визначені КПК України строки (а.с.2-3).

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 06.12.2023 року скасовано ухвалу слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду від 09.11.2023 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 про скасуванн відмови Жмеринської окружної прокуратури від 08.08.2023 року та зобов`язання прокурора внеси відомості про злочин до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 07.08.2023 року; скаргу ОСОБА_1 задоволено, зобов`зано прокурора Жмеринської окружної прокуратури внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 від 07.08.2023 року (а.с.4-6).

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 11.05.2023 року скасовано ухвалу слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду від 18.04.2023 року; скаргу ОСОБА_1 задоволено, зобов`зано прокурора Жмеринської окружної прокуратури внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 від 27.03.2023 року (а.с.7-8).

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 30.05.2023 року скасовано ухвалу слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду від 10.04.2023 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 ; скаргу ОСОБА_1 задоволено, зобов`зано прокурора Жмеринської окружної прокуратури внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 від 27.03.2023 року (а.с.9-10).

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 08.06.2022 року у задоволенні клопотання прокурора Жмеринської окружної прокуратури віницької області Прокопчука Д.В. про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000020 від 12.08.2016 року за ознаками кримінальнго правопорушення, передбаченого ч.1 ст.165 КК України, у зв`язку з тим, що не встановлено особу, яка вчинила кримінаьне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, відмовлено (а.с.11).

Постановою Вінницького апеляційного суду від 29.10.2020 року скасовано рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 21.07.2020 року; позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з Держави Україна на користь ОСОБА_1 1000 грн у відшкодування моральної шкоди, завданою бездіяльністю органу, що дійснює досудове розслідування, у кримінальних провадженнях №0000053 від 24.07.2017 року за ч.1 ст.366 КК України, №0000022 від 10.05.2018 року за ч.1 ст.382 КК України (а.с.12-14).

Постановою Вінницького апеляційного суду від 20.09.2019 року скасовано рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25.06.2019 року; позов задоволено частково, стягнуто з держави Україна в особі Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000 грн, завданої бездіяльністю службових осіб органу досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000047 від 29.06.2017 року за ч.1 ст.296 КК України (а.с.15-18).

Постановою Вінницького апеляційного суду від 20.12.2023 року відмовлено у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 та залишено без змін рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 09.11.2023 року, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, ГУНП у Вінницькій області та Вінницької обласної прокуратури щодо визнання права позивача на виконання відповідачами вимог ст.2 КПК України, зобов`язання відповідачів припинити бездіяльність у кримінальній справі, стягнення з Держави Україна на користь позивача 50000 грн моральної шкоди, мотивованих тим, що упродовж 6 років посадові особи равоохоронних органів у кримінальному провадженні №0000020 від 12.08.2016 року проводять досудове розслідування, після чого усі постанови слідчих про закриття провадження скасовані судом (а.с.19-21).

Відповідно до положень ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Порядок проведення досудового розслідування, повноваження органу досудового розслідування та прокурора при здійсненні нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва, перевірка дотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування регламентовано Кримінальним процесуальним кодексом України.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора під час досудового розслідування регулюється §1 глави 26 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ч.1-3 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до вимог п.3 ч.2 ст.11 ЦК України завдання моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до п.9 ч.2 ст.16 ЦК України відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Згідно ст.55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Положеннями ст.56 Конституції України закріплено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті тобто така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Відповідно до ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно ро`яснень, що містяться у пунктах 3 4, 5, 10, 14 Постанови пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Також що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Аналізуючи вказані норми права, слід дійти висновку, що відшкодування моральної шкоди можливе внаслідок порушення прав особи, тобто має бути причинно-наслідковий зв`язок між порушенням прав особи та правом на відшкодування моральної шкоди.

Оскільки для виникнення зобов`язання щодо відшкодування шкоди в порядку ст. 1176, 1174, 1167 ЦК України необхідна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу дізнання, попереднього (досудового) слідства та їх посадових осіб, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов`язком позивача (ст.12, 81 ЦПК України).

Отже, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою.

Рішенням Конституційного Суду України №6-рп/2001 від 23.05.2001 року кримінальне судочинство визнано як врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх Конституційних прав, свобод та законних інтересів.

Згідно ст.1 ч.1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Главою 26 КПК України врегульовано порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора, ухвал слідчого судді тощо.

Тобто кримінальним процесуальним законодавством визначено інший порядок розгляду скарг учасників кримінального провадження та осіб, права яких порушуються як під час досудового розслідування, так і під час підготовчого провадження у суді.

Так, позивач ОСОБА_5 вважає, що діяльністю відповідачів йому заподіяна моральна шкода, яку він оспорює в розмірі по 100000 грн з кожного з відповідачів. Підставою для стягнення моральної шкоди ОСОБА_1 визначив проведення вказаними ним відповідачами в порушення вимог ст.2 КПК кримінального провадження №0000020 за ч.1 ст.165 КК України упродовж 7 років.

Суд визнає недопустимими доказами повторно подані позивачем ОСОБА_1 копії ухвали Тиврівського районного суду Вінницької області від 08.06.2022 року та постанови Вінницького апеляційного суду від 29.10.2020 року, оскільки їм та обгрунтваними ними вимогам ОСОБА_1 надано правову оцінку судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанції у справі №130/2705/22, які набули законної сили, у спорі між тими самими сторонами, з тих самих підстав та фактично щодо тих самих позовних вимог, оскільки саме лище збільшення позивачем оспорюваної суми вішкодування моральної шкоди та періоду її заподіяння заздалегідь не поширює на цей збільшений період часу встановлених даними судовими рішеннями обставин, а також власне відсутне преюдиціальне значення для спірних праводносин вказаної постанови Вінницького апеляційного суду від 29.10.2020 року.

З аналогічних підстав того, що постанова Вінницького апеляційного суду від 20.09.2019 року не має преюдиціального значення для спірних правовідносин у даній цивільній справі, суд визнає її неналежним доказом.

Суд не приймає до уваги подану позивачем копію ухвали слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду від 22.02.2022 року, оскільки нею за наслідком відмови у відповідній скарзі ОСОБА_1 не встановлено протиправності службових осіб сторони обвнувачення у кримінальному провадженні №0000020 від 12.08.2016 року за ч.1 ст.165 КК України, що могло мати значення для даної справи в обгрунтуванні заподіяння оспорюваної моральної шкоди.

Також суд не приймає до уваги додані до позову ухвали Вінницького апеляційного суду від 06.12.2023 року, від 11.05.2023 року та від 30.05.2023 року, оскільки незалежно від судових зобов`язань прокурора внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявами ОСОБА_1 про вчинення злочинів, передбачених ст.367 КК України, прокурорами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , слідчим ОСОБА_8 при проведенні досудового розслідування кримінальному провадженні №0000020 від 12.08.2016 року за ч.1 ст.165 КК України, жодне з цих судових рішень не є обвинувальним вироком, чи ухвалою про закриття кримінального провадження або звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набули законної сили, суто лише якими та лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою можуть у цивільному судочинстві доводитись відповідні преюдиціальні факти у відповідності до вимог ч.6 ст.82 ЦПК України. При цьому, ці подані прокурору заяви ОСОБА_1 заздалегідь не становили клопотань потерпілого щодо здійснення певних слідчих (розшукових) дій або оскарження розумних строків досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000020.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивачем ОСОБА_1 не здійснено належного обгрунтування підстав заподіяння йому оспорюваної моральної шкоди та у чому вона полягає, та не наведено обгрунтованого розрахунку її розміру, чим не є його довільне посилання на певні судові рішення без вказівки відповідних обставин та міркувань, з яких він виходив у її визначенні.

Також жодних належних та домустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, зокрема судових рішень, які набрали законної сили, про притягнення до кримінальної відповідальності або визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності службових осіб зі складу працівників вказаних у якості відповідачів територіального органу Національної поліції та органу прокуратури ОСОБА_9 суду не представлено.

При цьому, за заявленим предметом позову у даній цивільній справі суд не наділений законом процесуальним правом витребування доказів з власної ініціативи.

Таким чином, аналізуючи надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв`язку у сукупності, суд, вважає за необхідне відмовити повністю у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 прго відшкодування оспорюваної моральної шкоди у зв`язку з їх неналежним обгрунтуванням та недоведеністю належними і допустимим доказами обставин, з підстав яких вони заявлені позивачем.

З урахуванням підстав звільнення позивача за даним предметом спору від сплати судового збору його слід віднести на рахунок держави.

Враховуючи викладене, керуючись ст.56 Конституції України, ст.15, 23, 1167, 1176 ЦК України, ст.4, 10, 12, 13, 76, 82, 141, 247, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Вінницької обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди в розмірі 100000 гривень з кожного відповідача окремо один від одного відмовити.

Судові витрати із сплати судового збору віднести на рахунок держави.

Рішення суду набуває законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подано апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, Вінницькому апеляційному суду через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області.

Повне судове рішення складено 31.05.2024 року.

Суддя Вернік В.М.