ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/6149/22

Провадження № 22-ц/4820/1938/24

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Чебан О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 серпня 2024 року про відмову у відкритті провадження у справі,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог скарги

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

ОСОБА_1 зазначила, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 8 квітня 2024 року зобов`язано її усунути перешкоди у спілкуванні ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з визначенням наступних способів участі батька у спілкуванні та вихованні дитини: щопонеділка, щосереди після уроків у школі до 19 години, з урахуванням відвідування дитиною позашкільних занять; щосуботи з 10 до 19 години у парках відпочинку, розважальних дитячих закладах без присутності матері; державні свята почергово з матір`ю з 9 до 21 години в межах Хмельницької області; перша половина осінніх, зимових та весняних канікул; під час літніх канікул у серпні за межами Хмельницької області або України за наявності документів, що підтверджують місцеперебування дитини. Визначено, що зустрічі ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_3 мають відбуватися обов`язково за бажанням дівчинки, за умови встановлення психологічного контакту між нею та батьком, фізичного здоров`я дитини. У випадку хвороби дитини зустрічі відбуваються після її одужання.

11 липня 2024 року старшим державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Купчевич Г.О. (далі державний виконавець) було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №75490921 та постанову про стягнення з заявниці 14 200 грн судового збору.

Постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки заявниця виконувала рішення суду у повному обсязі та не перешкоджала стягувачу у спілкуванні з донькою, відтак підстави для відкриття виконавчого провадження та стягнення виконавчого збору відсутні.

За таких обставин ОСОБА_1 просила суд визнати дії державного виконавця незаконними та скасувати постанову від 11 липня 2024 року про стягнення виконавчого збору.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 серпня 2024 року відмовлено у відкритті провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця про стягнення виконавчого збору.

Роз`яснено ОСОБА_1 , що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Суд керувався тим, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладення штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. Оскільки ОСОБА_1 оскаржує дії державного виконавця щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні, то така справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Короткий зміст і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 оскаржує постанову від 11 липня 2024 року про стягнення виконавчого збору з примусового виконання виконавчого листа Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області за результатами розгляду цивільної справи №686/6149/22. Спір, з приводу якого заявниця звернулася до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства судом, який видав відповідний виконавчий документ. Отже, висновки суду про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі є неправильними.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Державний виконавець і ОСОБА_2 не подали відзив на апеляційну скаргу.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частиною першою статті 375 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 8 квітня 2024 року зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди у спілкуванні ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з визначенням наступних способів участі батька у спілкуванні та вихованні дитини: щопонеділка, щосереди після уроків у школі до 19 години, з урахуванням відвідування дитиною позашкільних занять; щосуботи з 10 до 19 години у парках відпочинку, розважальних дитячих закладах без присутності матері; державні свята почергово з матір`ю з 9 до 21 години в межах Хмельницької області; перша половина осінніх, зимових та весняних канікул; під час літніх канікул у серпні за межами Хмельницької області або України за наявності документів, що підтверджують місцеперебування дитини. Визначено, що зустрічі ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_3 мають відбуватися обов`язково за бажанням дівчинки, за умови встановлення психологічного контакту між нею та батьком, фізичного здоров`я дитини. У випадку хвороби дитини зустрічі відбуваються після її одужання.

На підставі цього рішення 5 липня 2024 року суд видав виконавчий лист №686/6149/22, який перебуває на примусовому виконанні у Другому відділі державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (виконавче провадження №75490921).

В рамках цього виконавчого провадження 11 липня 2024 року державний виконавець винесла постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 14 200 грн.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 6 Конвенції встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

ЄСПЛ у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Leo Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів ». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

За змістом частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

В силу частини першої статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Статтею 1 Закону України від 2 червня 2016 року №1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (далі Закон №1404-VІІІ) встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 42 Закону №1404-VІІІ кошти виконавчого провадження складаються, в тому числі з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця . Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Із положень статті 27 Закону №1404-VІІІ слідує, що виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до частини першої статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Як передбачено частиною другою статті 74 Закону №1404-VІІІ, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

В силу пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що право на звернення до суду гарантується законом і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право порушується, не визнається або оспорюється, водночас порушене право має бути захищене у спосіб, який установлений законом.

У порядку цивільного судочинства розглядаються справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших відносин, якщо розгляд таких справ не здійснюється в порядку іншого судочинства.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає право сторін виконавчого провадження звернутися до суду зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, а також обов`язок суду розглянути цю скаргу.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця, визначеного статтею 447 ЦПК України, відповідні норми встановлені й Законом №1404-VІІІ.

Законом №1404-VІІІ встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця щодо стягнення виконавчого збору, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постановах від 18 грудня 2019 року (справа №344/21436/18) та від 19 травня 2020 року (справа №754/2223/15-ц), яка згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.

ОСОБА_1 оскаржила дії державного виконавця щодо винесення постанови від 11 липня 2024 року про стягнення з неї 14 200 грн виконавчого збору.

За таких обставин суд першої інстанції правомірно керувався тим, що справа за скаргою ОСОБА_1 віднесена до адміністративної юрисдикції та не підвідомча цивільному суду.

Посилання ОСОБА_1 на те, що розгляд її скарги має здійснюватися у порядку цивільного судочинства, не відповідають чинним нормам закону.

Суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального та матеріального права є безпідставними.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 серпня 2024 року про відмову у відкритті провадження у справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 6 листопада 2024 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

Л.М. Грох

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Колієв С.А.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 81