Справа № 441/392/24 Головуючий у 1 інстанції: Ференц О.І.
Провадження № 22-ц/811/1460/24 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

секретаря: Псярук О.В.

за участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Городоцького районного суду Львівської області від 24 квітня 2024 року в частині стягнення судових витрат у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Муха Марія Теодозіївна, про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Городоцького районного суду Львівської області від 24 квітня 2024 року замінено у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Муха Марія Теодозіївна, про визнання заповіту недійсним відповідача ОСОБА_3 на ОСОБА_4 , жительку АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 у користь ОСОБА_3 2000 грн понесених витрат на правову допомогу.

Ухвалу суду в частині стягнення судових витрат оскаржив ОСОБА_1 .

Зазначає, що вимогами ч.5 ст. 51 ЦПК України передбачено, що відповідач, замінений іншим відповідачем, має право заявити вимогу про компенсацію судових витрат, здійснених ним внаслідок необгрунтованих дій позивача. Питання про розподіл судових витрат вирішується в ухвалі про заміну неналежного відповідача. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необгрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується. В даному випадку, представником відповідача при заявлені вимоги про стягнення компенсації понесених по справі судових витрат, не було наведено необґрунтованості дій позивача, що виключає стягнення такої компенсації в розумінні ч.5 ст. 51 ЦПК України.

Просить ухвалу суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 2000 грн понесених витрат на правову допомогу - скасувати та постановити нову ухвалу, якою у клопотанні представника ОСОБА_3 ОСОБА_5 від 24.04.2024 відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не подано.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду без змін.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу задовольнити, покликаючись на доводи, викладені у скарзі. Інші учасники, які беруть участь у справі, не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, тому колегія суддів вважає, що розгляд справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України слід проводити без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду в оскаржуваній частині таким вимогам не відповідає.

Судом встановлено, що в провадженні Городоцького районного суду Львівської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Муха Марія Теодозіївна, про визнання заповіту недійсним.

24.04.2024 ОСОБА_1 подав до суду клопотання про заміну відповідача у справі з ОСОБА_3 на ОСОБА_4 , оскільки з матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_6 , вбачається, що спадщину за заповітом прийняла саме ОСОБА_4 .

Постановляючи оскаржувану ухвалу підготовчого засідання, суд першої інстанції виходив з того, що з огляду на обґрунтованість та підставність заявленого позивачем клопотання, суд приходить до висновку про необхідність заміни у справі відповідача з ОСОБА_3 на ОСОБА_4 .

Крім цього, оскільки первісний відповідач ОСОБА_3 внаслідок її залучення до участі у справі в якості відповідача понесла витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн, які підтверджено документально (Договір № 7/24 про надання правової допомоги від 27.02.2024, укладений між ОСОБА_3 та адвокатом Шачіною Н.М., Додаткова угода про надання правової допомоги № 7/24 від 02.04.2024, яка визначає порядок оплати юридичних послуг та їх розмір, Акт приймання-передачі наданих послуг за вказаним вище договором та квитанція № 27 від 02.04.2024 про оплату правової допомоги у розмірі 2000 грн), такі згідно вимог ч.5 ст.51 ЦПК України слід стягнути з позивача в її користь у зв`язку з заміною неналежного відповідача.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції у частині стягнення судових витрат, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Згідно з ч. 5 ст. 51 ЦПК України відповідач, замінений іншим відповідачем, має право заявити вимогу про компенсацію судових витрат, здійснених ним внаслідок необґрунтованих дій позивача. Питання про розподіл судових витрат вирішується в ухвалі про заміну неналежного відповідача.

У постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 148/312/16-ц зазначено, що для стягнення компенсації витрат, пов`язаних з розглядом справи, здійснених відповідачем, необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

У постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 741/1681/17 Верховний Суд зауважив, що законодавець, гарантуючи особам право на звернення до суду за захистом та право на позов, передбачив компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у випадку необґрунтованих дій позивача. При цьому звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст.ст. 55, 124 Конституції України, та є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову, а добросовісні дії позивача спрямовані на захист його порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів не можна вважати необґрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист. Таким чином, саме по собі звернення з позовом до суду не свідчить про необґрунтованість дій позивача, оскільки зазначене є його диспозитивним правом позивача, передбачене процесуальним законодавством і не містить таких обмежень, а тому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачеві необхідно довести, а суду встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

У постанові від 14 січня 2021 року у справі № 521/3011/18 Верховний Суд зазначив, що звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, тобто його дії, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу. Необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами. Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 не надано суду доказів і матеріали справи таких не містять, що дії позивача є необґрунтованими та такими, що призвели до безпідставного понесення нею витрат на правничу допомогу.

Суд першої інстанції задовольняючи заяву про розподіл судових витрат, взагалі не проаналізував та не навів мотивів щодо наявності підстав для відшкодування понесених відповідачем витрат, а саме вчинення позивачем необґрунтованих дій.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з позивача витрат на правову допомогу, адже будь-яких доказів необґрунтованих дій позивача відповідачем не доведено, а судом першої інстанції не встановлено та не наведено в оскаржуваній ухвалі.

З огляду на відсутність доказів про необґрунтовані дії позивача щодо пред`явлення позову, заяви представника відповідача про відшкодування витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягає.

З викладених вище підстав ухвала суду в оскаржуваній частині не ґрунтується на матеріалах справи і вимогах процесуального закону та підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Городоцького районного суду Львівської області від 24 квітня 2024 року у частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесених витрат на правову допомогу у розмірі 2000 грн скасувати.

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено: 04.10.2024

Головуючий

Судді