Провадження № 2/369/369/24
РІШЕННЯ

Іменем України

28.10.2024 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі: головуючого судді Янченка А.В. при секретарі судового засідання Безкоровайній М.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку загального позовного провадження цивільну справу № 369/14761/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що у період з 03.03.2012 до 12.01.2021 перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі.

Спільних дітей не мають.

За час перебування у зареєстрованому шлюбі ними було придбано квартиру АДРЕСА_1 , яка була зареєстрована за відповідачем.

На час пред`явлення позову між ними не досягнуто згоди щодо поділу вказаної квартири.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просить визнати за ним право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 та стягнути з ОСОБА_2 на його користь понесені ним судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 11 350 грн та витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.10.2021 відкрито провадження у цій справі та призначено підготовче судове засідання на 30.11.2021 на 11-35 год.

24.11.2021 ОСОБА_1 подав заяву про уточнення розміру судових витрат.

30.11.2021 представником ОСОБА_1 адвокатом Ткаченко Я. К. подана заява про відкладення розгляду справи.

30.11.2021 представником ОСОБА_2 адвокатом Ляшенко А. В. було подано заяву про відкладення розгляду справи.

30.11.2021 розгляд справи відкладено на 21.02.2022 на 12-30 год.

23.12.2021 від ОСОБА_2 надійшла зустрічна позовна заява до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, яку вона змінила у процесі розгляду справи, і остаточно просить:

припинити право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 ;

визнати за нею право власності на 1/2 частку зазначеної квартири;

припинити право спільної сумісної власності на автомобіль марки «Mitsubishi pajerо», 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , дата реєстрації транспортного засобу 20.08.2015 року;

визнати право власності на зазначений транспортний засіб за ОСОБА_1 ;

стягнути з ОСОБА_1 на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частки зазначеного транспортного засобу в сумі 172 245 грн;

припинити право спільної сумісної власності на автомобіль марки «Suzuki X90», 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , дата реєстрації транспортного засобу 12.12.2015 року;

визнати право власності на зазначений транспортний засіб за ОСОБА_1 ;

стягнути з ОСОБА_1 на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частки зазначеного транспортного засобу в сумі 79 375,50 грн;

визнати об`єктом права спільної сумісної власності грошові зобов`язання за договором безпроцентної позики від 18.03.2017, укладеним між нею та ОСОБА_3 у розмірі 24 000 доларів США;

стягнути з ОСОБА_1 на її користь у порядку зворотної вимоги (регресу) 1/2 частку боргового зобов`язання за договором безпроцентної позики у сумі 328 560 грн;

припинити право спільної сумісної власності на автомобіль марки «ВАЗ 2121», 1989 року випуску, дата реєстрації транспортного засобу 30.08.2013 року;

визнати право власності на зазначений транспортний засіб за ОСОБА_1 ;

стягнути з ОСОБА_1 на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частки зазначеного транспортного засобу в сумі 36 450,56 грн;

судові витрати покласти на відповідача за зустрічним позовом.

На обґрунтування зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 посилалася на те, що з 03.03.2012 до 12.01.2021 проживали з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, у якому придбали квартиру АДРЕСА_1 .

Придбання зазначеної квартири відбулося наступним чином.

19.06.2015 між ТОВ «Фінансова компанія «Толока» та ОСОБА_4 було укладено договір про пайову участь у фонді фінансування будівництва № 57-В2, за яким ОСОБА_4 погодився прийняти участь у фонді фінансування будівництва виду А.

Об`єктом будівництва за цим договором була ІІІ черга будівництва житлового комплексу, що мав бути споруджений за адресою: АДРЕСА_2 , етажність 7 поверхів.

08.11.2016 року між ТОВ «Фінансова компанія «Толока», ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено додаткову угоду № 2 до договору про участь у фонді фінансування будівництва № 57-В2, згідно з якою ОСОБА_4 уступив право вимоги на квартиру на користь ОСОБА_6 , за що остання виплатила йому 1 339 960 грн.

З метою придбання квартири, яку подружжя обрало заздалегідь, 18.03.2017 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір безпроцентної позики, за яким сума позики склала 24 000 доларів США, які надавались для придбання спірної квартири, зі строком повернення 5 років з моменту отримання, тобто до 18.03.2022.

24.03.2017 року між ТОВ «Фінансова компанія «Толока», ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду № 4 до договору про участь у фонді фінансування будівництва № 57-В2, за якою ОСОБА_5 уступила право вимоги на квартиру ОСОБА_2 , за що остання виплатила їй 1 339 960 грн.

На підставі цього наказом від 24.03.2017 № 24-03/КВ ТВ «Альфа-Капітал-Інвест» були внесені зміни до Переліку інвесторів, які брали участь в інвестуванні об`єкта будівництва та внесено до нього ОСОБА_2

31.03.2017 на підставі акта приймання-передачі об`єкта інвестування (квартира АДРЕСА_3 ), квартира була передана ОСОБА_2 .

Таким чином, під час перебування в шлюбі, в інтересах сім`ї та для задоволення її потреб вона отримала позику для придбання квартири.

07.12.2021 після розірвання шлюбу вона з власних коштів повернула борг, про що їй була надана розписка. Виплачена сума позики включає в себе 1/2 частку зобов`язань колишнього чоловіка, тому підлягає поділу.

Крім квартири ними також було придбано автомобіль марки «Mitsubishi pajerо», 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , дата реєстрації транспортного засобу 20.08.2015 року, ринкова вартість якого згідно із звітом від 15.12.2021 № К211215 становить 397 045 грн, та автомобіль марки «Suzuki X90», 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , дата реєстрації транспортного засобу 12.12.2015 року, ринкова вартість якого відповідно до вказаного звіту становить 158 751 грн.

Після розірвання шлюбу обидва транспортні засоби залишились у користуванні відповідача, оскільки зареєстровані за останнім. Вона на них не претендує та бажає отримати відповідну компенсацію.

Також у період шлюбу за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на автомобіль марки «ВАЗ 2121», 1989 року випуску, дата реєстрації транспортного засобу 30.08.2013 року, яким вона не користується, тому просить припинити частку у майні та стягнути з відповідача на її користь вартість 1/2 частки транспортного засобу.

Вартість автомобіля марки «ВАЗ 2121», згідно з консультаційним експертним висновком становить 72 901,11 грн.

23.12.2021 від представника ОСОБА_2 адвоката Ляшенко А. В. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому заявник посилається на те, що відповідач вважає, що вартість квартири є завищеною порівняно з ринковою вартістю. Заявлений розмір витрат є неспівмірним з реальним обсягом виконаних робіт.

28.12.2021 від представника ОСОБА_1 адвоката Шаповалова А. М. надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.02.2022 зустрічний позов ОСОБА_2 об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1

21.02.2022 розгляд справи відкладено на 04.05.2022 на 11-20 год.

23.03.2022 ОСОБА_2 подала заяву про зміну предмета зустрічної позовної заяви про поділ майна подружжя.

04.05.2022 від представника ОСОБА_1 адвоката Шаповалова А. М. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

04.05.2022 розгляд справи відкладено на 30.05.2022 на 09-50 год.

30.05.2022 від представника ОСОБА_1 адвоката Шаповалова А. М. надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому заявник посилається на те, що ОСОБА_2 діє недобросовісно стверджуючи про одержання позики на придбання спірної квартири.

Відповідач за зустрічним позовом не знав про укладення договору позики, а складена розписка про повернення грошових коштів має ознаки фіктивності.

Спірні автомобілі були набуті ОСОБА_1 за особисті кошти, тому вони не є спільною сумісною власністю.

30.05.2022 представник ОСОБА_1 адвокат Шаповалов А. М. подав до суду клопотання про витребування оригіналів письмових доказів, про виклик та допит свідків, допит сторони як свідка.

30.05.2022 в судовому засіданні оголошено перерву на 18.07.2022 на 10-45 год.

30.06.2022 від представника ОСОБА_2 адвоката Ляшенко А. В. надійшла відповідь на відзив, в якому заявник посилається на те, що ОСОБА_2 отримала у дар квартиру АДРЕСА_4 , яку 03.12.2015 продала за 103 348 грн.

Отже, на придбання транспортних засобів у 2015 році були витрачені її особисті грошові кошти, отримані від продажу майна, яке було її особистою власністю.

Під час діяльності ОСОБА_1 як ФОП вона брала активну участь у його роботі, гроші від підприємницької діяльності йшли в бюджет сім`ї та витрачалися на спільній потреби.

18.07.2022 від представника ОСОБА_2 адвоката Ляшенко А. В. надійшла заява про виклик свідків.

18.07.2022 в судовому засіданні оголошено перерву на 16.08.2022 на 12-30 год.

16.08.2022 представник ОСОБА_1 адвокат Шаповалов А. М. подав клопотання про призначення судово-технічної експертизи.

16.08.2022 від представника ОСОБА_2 адвоката Ляшенко А. В. надійшла заява про долучення доказів.

16.08.2022 представник ОСОБА_1 адвокат Шаповалов А. М. подав клопотання про перенесення судового засідання.

16.08.2022 в судовому засіданні оголошено перерву на 11.10.2022 на 12-20 год.

11.10.2022 від представника ОСОБА_2 адвоката Ляшенко А. В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

11.10.2022 представник ОСОБА_1 адвокат Шаповалов А. М. подав клопотання про перенесення судового засідання.

11.10.2022 справа знята з розгляду. Розгляд справи призначено на 23.11.2022 на 14-00 год.

23.11.2022 представник ОСОБА_1 адвокат Шаповалов А. М. подав заву про розгляд справи без участі.

28.11.2022 від представника ОСОБА_2 адвоката Ляшенко А. В. надійшли заперечення проти клопотання про призначення судово-технічної експертизи документів.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.12.2022 заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Шаповалова А. М. про призначення судово-технічної експертизи задоволено.

Призначено по справі судову технічну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання:

1. Встановити фактичний період виготовлення договору про безвідсотковий (безпроцентний) займ від 18.03.2017 року від імені ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ;

2. Чи могли бути внесені дані свідків в договір про безвідсотковий (безпроцентний) займ від 18.03.2017 року не в день підписання договору?

3. Особою якої статі виконано рукописний текст на договорі про безвідсотковий (безпроцентний) займ від 18.03.2017 року в графі «Кредитор», від імені ОСОБА_3 .?

4. До якої групи за віком належить виконавець рукописного тексту в графі «Кредитор», від імені ОСОБА_3 .?

5. Встановити фактичний період виготовлення розписки від 07.12.2021 року від імені ОСОБА_3 .

6. Чи могла бути виготовлена розписка від 07.12.2021 року від імені ОСОБА_3 раніше зазначеної в ній даті, а саме у період з 2017 по 2020 роки?

Витребувано у ОСОБА_2 оригінал договору про безвідсотковий (безпроцентний) займ від 18.03.2017 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та оригінал розписки від 07.12.2021 року від імені ОСОБА_3 для проведення судово-технічної експертизи.

Проведення експертизи доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, попередивши їх про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України.

Справу провадженням зупинено на час проведення експертизи.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_2 адвокат Ляшенко А. В. подала апеляційну скаргу.

Постановою Київського апеляційного суду від 18.05.2023 апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Ляшенко А. В. задоволено частково. Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.12.2022 скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Розгляд справи призначено на 09.08.2023 на 11-10 год.

09.08.2023 представник ОСОБА_1 адвокат Шаповалов А. М. подав клопотання про перенесення судового засідання.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.08.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 13.09.2023 на 11-00 год.

13.09.2023 представник ОСОБА_1 адвокат Шаповалов А. М. подав клопотання про перенесення судового засідання.

13.09.2023 розгляд справи відкладено на 16.10.2023 на 12-30 год.

16.10.2023 представник ОСОБА_1 адвокат Шаповалов А. М. подав клопотання про повернення на стадію підготовчого провадження, про призначення судово-технічної експертизи, про перенесення судового засідання.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.10.2023 клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Шаповалова А. М. про повернення на стадію підготовчого провадження задоволено. Вирішено повернути на стадію підготовчого засідання.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.10.2023 клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Шаповалова А. М. про призначення судово-технічної експертизи залишено без задоволення.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.10.2023 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті на 23.11.2023 на 12-00 год.

23.11.2023 представник ОСОБА_1 адвокат Шаповалов А. М. подав клопотання про зупинення провадження у справі.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.11.2023 клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Шаповалова А. М. про зупинення провадження залишено без задоволення.

23.11.2023 в судовому засіданні оголошено перерву на 18.12.2023 на 12-00 год.

15.12.2023 від представника ОСОБА_2 адвоката Ляшенко А. В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

18.12.2023 від представника ОСОБА_1 адвоката Шаповалова А. М. надійшла заява про розгляд справи без участі ОСОБА_1

18.12.2023 розгляд справи відкладено на 29.02.2024 на 12-20 год.

29.02.2024 справу знято з розгляду. Розгляд справи призначено на 26.06.2024 на 14-30 год.

Згідно з розпорядженням Керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_7 від 03.07.2024 року щодо призначення повторного автоматичного розподілу справи № 369/14761/21 та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 03.07.2024 року вказану справу передано на розгляд судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченку А.В.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.07.2024 року (суддя Янченко А.В.) справу № 369/14761/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя прийнято до свого провадження, призначено справу для розгляду по суті на 28.10.2024 року.

28.10.2024 від представника ОСОБА_1 адвоката Шаповалова А. М. надійшла заява про розгляд справи без участі ОСОБА_1

28.10.2024 від представника ОСОБА_2 адвоката Молявко О.М. надійшла заява про розгляд справи без участі ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку що первісні позовні вимоги підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 03.03.2012 між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 було зареєстровано шлюб, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку зроблено актовий запис № 51, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 .

12.01.2021 шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 .

19.06.2015 між ТОВ «ФК «Толока» та ОСОБА_4 було укладено договір про участь у фінансуванні будівництва № 57-В2, за яким ОСОБА_4 погодився прийняти участь у фонді фінансування будівництва виду А.

Об`єктом будівництва за цим договором була ІІІ черга будівництва житлового комплексу, що мав бути споруджений за адресою: АДРЕСА_2 , етажність 7 поверхів.

Відповідно до правил фонду та п. 6 договору за довірителем був закріплений об`єкт інвестування з такими характеристиками: квартира у будинку 3 2, номер об`єкта інвестування 57, корпус Б1, секція 5, поверх 10, кількість кімнат 3, загальна площе об`єкта 93,40 кв. м.

08.11.2016 між ТОВ «Фінансова компанія «Толока», ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено додаткову угоду № 2 до договору про участь у фонді фінансування будівництва № 57-В2, згідно з якою ОСОБА_4 уступив право вимоги на квартиру на користь ОСОБА_6 , за що остання виплатила йому 1 339 960 грн (п. п. 1, 2 додаткової угоди).

Того ж дня сторони підписали додаткову угоду № 3 до договору про участь у фонді фінансування будівництва № 57-В2, відповідно до п. п. 1, 2 якої визначили остаточну площу квартири, а також акт уточнення загальної площі об`єкта інвестування до договору про участь у Фонді фінансування будівництва виду А № 57-В2.

18.03.2017 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір безпроцентної позики, за яким сума позики склала 24 000 доларів США, які надавались для придбання спірної квартири, зі строком повернення 5 років з моменту отримання, тобто до 18.03.2022.

24.03.2017 року між ТОВ «ФК «Толока», ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду № 4 до договору про участь у фонді фінансування будівництва № 57-В2, за якою ОСОБА_5 уступила право вимоги на квартиру ОСОБА_2 , за що остання виплатила їй 1 339 960 грн.

На підставі цього наказом від 24.03.2017 № 24-03/КВ ТВ «Альфа-Капітал-Інвест» були внесені зміни до Переліку інвесторів, які брали участь в інвестуванні об`єкта будівництва та внесено до нього ОСОБА_2

31.03.2017 на підставі акта-приймання-передачі об`єкта інвестування (квартира АДРЕСА_3 ), квартира була передана ОСОБА_2 .

07.12.2021 ОСОБА_2 повернула ОСОБА_3 борг у розмірі 24 000 доларів США, що еквівалентно на час повернення 657 120 грн, за договором безпроцентної позики, що підтверджується розпискою, складеною ОСОБА_3 .

Згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 за ОСОБА_1 20.08.2015 зареєстровано автомобіль марки «Mitsubishi Pajero», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

Відповідно до звіту про оцінку транспортного засобу № К211215 від 15.12.2021, складеного ПП «Приват-Інвест», ринкова вартість автомобіля марки «Mitsubishi Pajero» станом на 15.12.2021 без врахування ПДВ складає 344 490 грн.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 за ОСОБА_1 12.12.2015 зареєстровано автомобіль марки «Suzuki X90», 1997 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 .

На підставі звіту про оцінку транспортного засобу № К211215-3 від 15.12.2021, складеного ПП «Приват-Інвеста», ринкова вартість автомобіля марки «Suzuki X90» станом на 15.12.2021 без врахування ПДВ складає 158 751 грн.

За ОСОБА_1 30.08.2013 було зареєстровано автомобіль марки «ВАЗ2121», 1989 року випуску, що підтверджується довідкою Головного сервісного центру МВС від 02.12.2021 № 31/1923аз/ел.п.

Відповідно до консультаційного експертного висновку від 22.12.2021 № 211221/01, складеного ТОВ «АР ДЖІ САТЕЛЛІТ», ринкова вартість автомобіля марки «ВАЗ2121» без ПДВ складає 72 901,11 грн.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 24.03.2021 квартира АДРЕСА_1 зареєстрована 20.06.2017 за ОСОБА_2

ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Солоцьким Д. О. 03.12.2015 та зареєстрованого в реєстрі за № 487, продала ОСОБА_9 належну їй на праві приватної власності на підставі договору дарування квартиру АДРЕСА_4 за 103 348 грн.

ОСОБА_2 брала активну участь у діяльності ФОП ОСОБА_1 по встановленню металопластикових вікон, на підтвердження чого надала копії листів колишніх клієнтів.

Також матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору позики від 18.03.2017 та розписки від 07.12.2021 недійсними.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.10.2023 у справі № 369/8521/23 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду від 08.11.2023 у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)).

У ч. 1 ст. 60 СК України зазначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тлумачення ст. 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Схожий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі № 6-843цс17. Аналогічний висновок підтверджений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.10.2023 у справі № 756/8056/19 (провадження № 14-94цс21).

У постанові Верховного Суду України від 07.09.2016 у справі № 6-801цс16 викладена правова позиція, що «у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя».

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя (ч. ч. 1, 2 ст. 65 СК України).

Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України).

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. ч. 1, 2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (ст. 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (ст. 71 СК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2023 у справі № 707/2516/18 (провадження № 61-5919сво22) вказано, що «спільна часткова власність є специфічною конструкцією, оскільки, існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок два співвласники); (б) єдність об`єкта. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна».

Поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку у спільному майні однією суттєвою ознакою у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється (постанова Верховного Суду від 22.01.2020 у справі № 243/6275/16-ц (провадження № 61-42813св18)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21), вказано, що коли особа звернулася до суду за захистом її порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до порушення його права та інтересу, чи не допустити таке порушення. Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту. Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58)). Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу 2 ч. 1 ст. 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання.

Найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 (пункт 63)).

Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що приписи ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України і ст. 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні.

При вирішенні спору про поділ майна, суд може не погодитися із запропонованим варіантом поділу такого майна та провести його поділ у інший спосіб, враховуючи інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставин, що мають істотне значення. Таким чином, обрання судом при вирішенні спору варіанту поділу майна подружжя, при наявності вимоги про його поділ, відмінного від того, про який просив позивач, не може бути розцінене як вихід судом за межі позовних вимог, оскільки позовна вимога це поділ майна подружжя і вона є незмінною при будь-якому варіанті його поділу.

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 615/1364/16-ц (провадження № 61-6575св19), від 17.08.2022 у справі № 522/8676/20 (провадження № 61-1714св22), від 17.01.2024 у справі № 522/17831/20 (провадження № 61-7951св23).

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Врахувавши вищенаведені норми матеріального права, а також правові висновки Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, дослідивши надані сторонами докази, оцінивши показання свідків, суд дійшов висновку про те, що спірне нерухоме майно, а саме квартира АДРЕСА_1 , набута сторонами за час шлюбу, за кошти, отримані в позику, відповідачем (позивачем за первісним позовом) не спростована презумпція права спільної сумісної власності подружжя на майно, воно є спільним сумісним майном подружжя, ці речі (об`єкти) є неподільними, тому підлягають поділу між сторонами у рівних частках.

Враховуючи те, що спірна квартира придбана за кошти, отримані ОСОБА_2 у позику, яку остання повернула після розірвання шлюбу, а саме 07.12.2021, що підтверджується розпискою позикодавця, суд дійшов висновку, що отримані за договором безпроцентної позики грошові кошти були використані в інтересах сім`ї на придбання квартири, тому з ОСОБА_1 підлягають стягненню на користь ОСОБА_2 1/2 частка боргового зобов`язання за договором безпроцентної позики в розмірі 328 560 грн.

Посилання позивача за первісним позовом на те, що спірні автомобілі є особистою власністю, оскільки придбані за кошти, отримані ним здійснення підприємницької діяльності, також не заслуговують на увагу, оскільки, відповідно до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2024 у справі № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20), презумпцію спільної сумісної власності доходу колишнього чоловіка від здійснення підприємницької діяльності має спростовувати саме він.

Однак, ОСОБА_1 зазначену презумпцію не спростував. Отже, його дохід від здійснення підприємницької діяльності був спільною сумісною власністю подружжя, тому і майно придбане за вказані грошові кошти є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_10 .

Також підлягають задоволенню зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 на її користь вартості 1/2 часток автомобілів, які були придбані подружжям за час шлюбу, з таких підстав.

Відповідно до ч. ч. 2, 4, 5 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21) виснувала, що ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України не передбачають обов`язкову згоду відповідача на присудження позивачеві грошової компенсації замість частки останнього у праві спільної сумісної власності на майно, а також не передбачають обов`язкове внесення відповідачем на депозитний рахунок суду грошової компенсації у спорах, у яких про припинення своєї частки у праві спільної сумісної власності й отримання компенсації на свою користь просить позивач.

У цій постанові Велика Палата Верховного Суду констатувала помилковість висновку апеляційного суду про те, що стягнення на користь позивачки компенсації за її частку у праві спільної сумісної власності на майно подружжя становитиме для відповідача надмірний тягар. У спірних правовідносинах відповідач не втрачає права власності на неподільну річ, а стає її одноосібним власником. Тому можлива відсутність у нього коштів для одномоментної виплати компенсації позивачеві не є ознакою надмірності тягаря з такої виплати.

Вказане узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 19.01.2024 у справі № 162/672/22 (провадження № 61-16216св23).

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 обрала спосіб захисту своїх прав шляхом стягнення на свою користь вартості належної їй частки у спільному майні автомобілях, що узгоджується з положеннями ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Надавши на підтвердження вартості придбаних у шлюбі автомобілів звіти про їх оцінку та консультаційний експертний висновок, суд дійшов висновку, що визначений ОСОБА_2 розмір грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності автомобілів є доведеним, тому за ОСОБА_1 слід визнати у порядку поділу спільного майна подружжя право власності на спірні автомобілі та стягнути з нього на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості їх 1/2 частки у загальному розмірі 288 070,76 грн.

Разом з тим, не підлягають задоволенню зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 про припинення права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , про припинення права спільної сумісної власності на автомобіль марки «Mitsubishi pajerо», про припинення права спільної сумісної власності на автомобіль марки «Suzuki X90», про визнання об`єктом права спільної сумісної власності грошові зобов`язання за договором безпроцентної позики від 18.03.2017, про припинення права спільної сумісної власності на автомобіль марки «ВАЗ 2121», з таких підстав.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (п. 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (п. 38), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17 (п. 72), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (п. 7.23), від 13.10.2020 у справі № 369/10789/14-ц (п. 7.37), від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц (п. 58), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (п. 42), від 15.06.2021 у справі № 922/2416/17 (п 9.1), від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19 (п. 68), від 26.10.2021 у справі № 766/20797/18 (п. 19), від 14.12.2021 у справі № 643/21744/19 (п. 61), від 11.01.2022 у справі № 904/1448/20 (п. 5.31), від 22.02.2022 у справі № 761/36873/18 (п 9.21).

Отже, при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна.

Метою заявлених у цій справі первісним та зустрічним позовами є поділ спільного сумісного майна, набутого за час спільного проживання сторін під шлюбу.

Отже, задоволення вимоги про поділ квартири як спільної сумісної власності шляхом визнання за позивачем та колишньою дружиною права власності на її частину за кожним, а також визнання за ОСОБА_1 права власності на спірні автомобілі саме собою свідчить про припинення правового режиму спільної сумісної власності на такий об`єкт, тому зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 про припинення права спільної сумісної власності є неефективним способом захисту.

Вказане узгоджується із правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21) та від 23.01.2024 у справі № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні.

У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 15, 16, 364 Цивільного кодексу України, ст. ст. 60, 65, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України, ст. ст. 12, 76, 80, 81, 259, 263, 264, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

Визнати у порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки «Mitsubishi Рajerо», 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , дата реєстрації транспортного засобу 20.08.2015 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля в сумі 172 245 грн.

Визнати у порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки «Suzuki X90», 2010 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , дата реєстрації транспортного засобу 12.12.2015 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля в сумі 79 375,50 грн.

Визнати у порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки «ВАЗ 2121», 1989 року випуску, дата реєстрації транспортного засобу 30.08.2013 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля в сумі 36 450,56 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у порядку зворотної вимоги (регресу) 1/2 частку боргового зобов`язання за договором безпроцентної позики у сумі 328 560 грн.

У задоволенні решти зустрічних позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скаргу на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про позивача за первісним позовом: ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_5 , адреса проживання: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_7 ).

Інформація про відповідача за первісним позовом: ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_7 , адреса проживання: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_8 ).

Повне рішення складено: 07.11.2024 року.

Суддя А.В. Янченко