Провадження №22-ц/801/1834/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач:Ковальчук О. В.
УХВАЛА

02 жовтня 2024 рокуСправа № 127/23457/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Ковальчука О. В.,

суддів : Шемети Т. М., Сала Т. Б.,

провівши підготовчі дії, необхідні для апеляційного розгляду цивільної справи за заявою ОСОБА_1 , за участі заінтересованої особи Міністерства оборони України, про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

16 липня 2024 року ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області у відкритті провадження за вказаною заявою відмовлено.

Не погодившись із такою ухвалою, ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав апеляційну скаргу.

10 вересня до апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про долучення доказу, а саме відповіді начальника мобілізаційного управління заступника начальника Головного управління персоналу Генерального штабу Збройних Сил України. Дане клопотання мотивоване тим, що ця відповідь датована 26 липня 2024 року, а оскаржувана ухвала винесена 16 липня 2024 року, що унеможливило її подання до суду першої інстанції.

20 вересня 2024 року ухвалою Вінницького апеляційного суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 16 липня 2024 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши обґрунтованість вказаного вище клопотання, колегія суддів вважає, що дане клопотання задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Частина 8 ст. 83 ЦПК України визначає, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 365 ЦПК України суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду вирішує питання щодо поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції.

Частинами 1-3 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Отже, суд апеляційної інстанції наділений відповідними повноваженнями, які дозволяють йому усунути порушення, допущені судом першої інстанції при розгляді справи, зокрема щодо реалізації принципу змагальності у цивільному процесі, доказування сторонами тих обставин, на які вони посилаються в обґрунтування своїх вимог або заперечень.

Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.

Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 145/474/17.

У постанові Верховного Суду від 27 березня 2023 року у справі № 686/9366/20 (провадження № 61-8136св22) зазначено, що тлумачення п. 6 ч. 2 ст. 356, ч. ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції. Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги ч. 1 ст. 44 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

За ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, передбаченому ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Ураховуючи, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 367 ЦПК України), згаданий вище доказ заявником було здобуто після постановлення судом оскаржуваної ухвали, натомість заявник у своєму клопотанні не навів та відповідно не довів існування обґрунтованих обставин, які б давали підстави для висновку про його задоволення, оскільки твердження заявника про те, що відповідь начальника мобілізаційного управління заступника начальника Головного управління персоналу Генерального штабу Збройних Сил України датована 26 липня 2024 року, що унеможливило її подання до суду першої інстанції, не відповідає дійсності, адже ця відповідь датована 01 серпня 2024 року, зі змісту такої відповіді видно, що вона видана на запит саме від 26 липня 2024 року, тобто на запит, поданий після постановлення судом оскаржуваної ухвали. Крім того, заявник не навів у клопотанні про долучення доказу те, яку інформацію щодо предмета доказування містить згаданий доказ (ст. 77 ЦПК України) та яким чином він стосуються вирішеного судом процесуального питання у оскаржуваній ухвалі у цій цивільній справі, заявником у якій є саме ОСОБА_1 , враховуючи при цьому, що зі змісту вказаної відповіді вбачається, що вона адресована пану ОСОБА_2 (без вказівки прізвища), а не ОСОБА_3 .

З огляду на викладене, враховуючи зазначені норми процесуального права, наявні у матеріалах справи докази дозволяють встановити та надати оцінку фактичним обставинам справи, тому у задоволенні вищевказаного клопотання слід відмовити.

У порядку підготовки цієї справи до апеляційного розгляду суддею-доповідачем проведені всі необхідні підготовчі дії, передбачені ч. 1 ст. 365 ЦПК України. У проведенні додаткових підготовчих дій необхідності немає. Справа підлягає призначенню до розгляду в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 83, 365, 367 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про долучення доказу відмовити.

Підготовчі дії вважати закінченими. Призначити справу до розгляду в залі судових засідань Вінницького апеляційного суду на 15 жовтня 2024 року о 09 год. 30 хв., про що повідомити учасників справи.

Ухвала набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: О. В. Ковальчук

Судді: Т. М. Шемета

Т. Б. Сало