Справа №443/1506/24
Провадження №2/443/670/24
РІШЕННЯ

іменем України

30 жовтня 2024 року Жидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Яременка І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади села Букавина в особі Ходорівської міської ради Львівської області про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, в якому просить: встановити факт його постійного проживання разом із ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останнього, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ним, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , право на земельну частку (пай) на території Бортниківської сільської ради, площею 0,43 умовних кадастрових гектари, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЛВ №015866 від 25.10.1996 року, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №526 від 22.08.1996 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на середню частку (пай) за №346; визнати за ним, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , право на земельну частку (пай) на території Бортниківської сільської ради, площею 2,14 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЛВ №015870 від 24.10.1996 року, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №526 від 22.08.1996 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на середню частку (пай) за №334.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його матір ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входило право на земельну частку (пай) на території Бортниківської сільської ради Жидачівського району Львівської області, площею 2,14 умовних кадастрових гектари, належне померлій на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №015870 від 24.10.1996 року. Зазначає, що серед спадкоємців першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , крім нього, був також чоловік покійної ОСОБА_5 , який прийняв спадщину, шляхом подачі заяви в Жидачівську державну нотаріальну контору, внаслідок чого нотаріусом заведено спадкову справу, а 14.04.2000 року останньому видано свідоцтво про право на спадщину за законом відносно земельної частки паю розміром 2,14 умовних кадастрових гектарів, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ № 015870 від 24.10.1996 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_5 , після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай) на території Бортниківської сільської ради, площею 0,43 умовних кадастрових гектари, належне померлому на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЛВ №015866 від 25.10.1996 року. Також у склад спадщини увійшло право на земельну частку (пай) на території Бортниківської сільської ради, площею 2,14 умовних кадастрових гектари, належне померлому згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЛВ №015866 від 24.10.1996 року, що він успадкував після смерті своєї дружини ОСОБА_4 . Згідно довідки Ходорівської міської ради №153 від 15.03.2024 року, ОСОБА_5 дійсно проживав в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . У Бортниківській сільській раді заповіту від ОСОБА_3 не посвідчувалося. Відповідно до довідки Ходорівської міської ради №280 від 14.07.2024 року, ОСОБА_2 дійсно проживав без реєстрації в житловому будинку свого батька - ОСОБА_3 в с. Букавина та здійснював за ним догляд. До дня смерті проживали разом, вели спільне господарство. Оскільки він постійно проживав без реєстрації із батьком на час відкриття спадщини, не заявляв про відмову від спадщини, то на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається таким, що її прийняв, проте юридично не оформив.

19.07.2024 року він звернувся в Жидачівську державну нотаріальну для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті свого батька, однак нотаріус відмовив йому, у зв`язку із пропуском піврічного терміну для подання заяви про прийняття спадщини, а також через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на земельні частки (паї), що знаходяться на території Бортниківської сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належали померлому і є спадковим майном.

За таких обставин позивач змушений звертатися до суду із вимогою про встановлення факту постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини та вимогами про визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 26.08.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 20.09.2024 року в порядку витребування доказів зобов`язано Львівський державний нотаріальний архів в особі керівника в строк до 10 жовтня 2024 надати до Жидачівського районного суду Львівської області належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи, заведеної Жидачівською ДНК після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Букавина Жидачівського району Львівської області.

14.10.2024 року завідувачем Львівського державного нотаріального архіву Бичківською О.М. надіслано копію спадкової справи №47/2000, яка заводилася після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою від 16.10.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її розгляд по суті.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали, з мотивів, викладених у такому, просили позов задоволити.

Представник відповідача - Ходорівської міської ради Львівської області в судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якої просить суд розглянути дану справу за відсутності їхнього представника та винести рішення за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши вступне слово позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено такі обставини.

Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , 29.03.1948 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.41).

Як вбачається із свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 , виданого на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , його батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с.10).

Як видно із копії паспорта громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.7-8), останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з 07.06.2023 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла матір позивача ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_3 , виданим повторно Жидачівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 15.03.2024 року (а.с.11).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входило право на земельну частку (пай) на території Бортниківської сільської ради Жидачівського району Львівської області, площею 2,14 умовних кадастрових гектари, належне померлій на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №015870 від 24.10.1996 року (а.с.17).

Згідно довідки Бортниківської сільської ради №441 від 03.04.2000 року, ОСОБА_4 була дійсно прописана і проживала в АДРЕСА_1 до дня смерті. Заповіту у виконкомі Бортниківської сільської ради від ОСОБА_4 не посвідчувалось. ОСОБА_5 дійсно вступив в управління спадковим майном в 6-ти місячний строк з дня смерті ОСОБА_4 так як займався похороном (а.с.44).

Оскільки ОСОБА_4 заповіту не залишала, то спадкування відбулося за законом.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України (1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, спадкоємців за заповітом і за законом.

Стаття 529 ЦК УРСР 1963 року визначає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Судом на підставі досліджених письмових доказів встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 був її чоловік ОСОБА_5 та її син - ОСОБА_2 .

Згідно ст.549 ЦК УРСР 1963 року, діями, що свідчать про прийняття спадщини є: фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном або подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Однак, ОСОБА_2 спадщину після смерті матері, у жодний спосіб передбачений законом спосіб не прийняв.

Натомість, чоловік ОСОБА_4 - прийняв спадщину після смерті своєї дружини шляхом подачі відповідної заяви до Ходорівської ДНК, внаслідок чого нотаріусом заведено спадкову справу №47 (а.с.12, 39-45).

При цьому, як вбачається із матеріалів спадкової справи №47 із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , звертався тільки її чоловік - ОСОБА_5 (а.с.40).

14.04.2000 року ОСОБА_5 видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті - ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , що складається із земельної частки паю розміром 2,14 умовних кадастрових гектарів, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ № 015870 від 24.10.1996 року (а.с.45).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_4 , виданим повторно Жидачівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 15.03.2024 року (а.с.13).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай) на території Бортниківської сільської ради, площею 0,43 умовних кадастрових гектари, належне померлому на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЛВ №015866 від 25.10.1996 року (а.с.19).

Також у склад спадщини увійшло право на земельну частку (пай) на території Бортниківської сільської ради, площею 2,14 умовних кадастрових гектари, належне померлому згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЛВ №015866 від 24.10.1996 року, що він успадкував після смерті своєї дружини ОСОБА_4 .

Згідно довідки Ходорівської міської ради №153 від 15.03.2024 року, ОСОБА_5 дійсно проживав в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . У Бортниківській сільській раді заповіту від ОСОБА_3 не посвідчувалося (а.с.14).

Відповідно до довідки Ходорівської міської ради №280 від 14.07.2024 року, ОСОБА_2 дійсно проживав без реєстрації в житловому будинку свого батька - ОСОБА_3 в с. Букавина та здійснював за ним догляд. До дня смерті проживали разом, вели спільне господарство (а.с.15).

Оскільки заповіту ОСОБА_5 не залишав, то спадкування відбулося за законом.

Стаття 1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Допитаний як свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні дав покази про те, що його батьки проживали в с.Букавина. Після смерті його матері - ОСОБА_4 , він переїхав жити до свого батька - ОСОБА_5 в с.Букавина, де здійснював догляд за ним, займався його похованням. Після смерті батька він не знайшов документи на земельну частку.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні дала покази про те, що являється дружиною позивача. Вона із чоловіком після смерті його матері переїхали із с.Молодинче жити до його батька в с.Букавина. Доглядали за ним, займалися його похованням. Після смерті ОСОБА_5 документів на землю вони не знайшли.

Судом на підставі досліджених письмових доказів встановлено, що єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 був тільки позивач.

ОСОБА_2 , спадщину за законом після смерті свого батька - ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично прийняв, оскільки постійно проживав із спадкодавцем на час смерті останнього, однак юридично своїх спадкових прав не оформив, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №76990504 від 16.05.2024 року, де відсутня інформація про зареєстровані спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.16).

З метою оформлення права власності на спадкове майно, позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

Однак, постановою завідувача Жидачівської ДНК Львівської області Матусека В.В. №318/02-31 від 19.07.2024 року, ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті його батька - ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що він пропустив піврічний термін з дня смерті спадкодавця, із заявою про прийняття спадщини в Жидачівську ДНК вчасно не звернувся, а також відсутні правовстановлюючі документи на земельну частку (пай), що знаходиться на території Бортниківської сільської ради Стрийського району Львівської області, що належаав померлому і є спадковим майном (а.с.21).

Вирішуючи даний спір суд виходить з такого.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

У п.п. 2,23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року роз`яснено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з вимогами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно із ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Одночасно суд бере до уваги і той факт, що позивач позбавлений можливості здійснення права на спадкування в інший спосіб, окрім як встановлення у судовому порядку факту постійного проживання із спадкодавцем на час його смерті.

Таким чином, суд приходить до переконання, що здобутими під час судового розгляду письмовими доказами та показами свідків, достатньо стверджується той факт, що ОСОБА_2 постійно проживав разом із спадкодавцем - ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останнього, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому позов у цій частині є підставним та підлягає до задоволення.

Крім того, частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за законом щодо спадкового майна.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Позивач стверджує, що правовстановлюючі документи на спадкове майно втрачено.

Доказом того, що покійна ОСОБА_4 отримала право на середню земельну частку (пай) на території Бортниківської сільської ради, маючи Сертифікат на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №015870, зареєстрованого 24.10.1996 року, реєстраційний номер 334, площа земельної ділянки - 2,14 умовних кадастрових гектарів. Підстава для видачі сертифіката розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації від 22.08.1996 р. №526, є довідка відділу №5 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 28.05.2024 року (а.с.17).

В другій частині вищезгаданого документа, 14.04.2000 р. внесено зміни у зв`язку з передачею права на земельну частку (пай) розміром 2,14 умовних кадастрових гектарів на території Бортниківської сільської ради ОСОБА_5 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.04.2000 р. №410.

Інші правовстановлюючі документи, які б посвідчували право власності або право користування вищезазначеною земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Жидачівського району за ОСОБА_4 у відділі не зареєстровано.

Доказом того, що покійний ОСОБА_5 отримав право на середню земельну частку (пай) на території Бортниківської сільської ради, маючи Сертифікат на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №015866, зареєстрованого 25.10.1996 року, реєстраційний номер 346, площа земельної ділянки - 0,43 умовних кадастрових гектарів. Підстава для видачі сертифіката розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації від 22.08.1996 р. №526, є довідка відділу №5 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 28.05.2024 року (а.с.198).

Інші правовстановлюючі документи, які б посвідчували право власності або право користування вищезазначеною земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Жидачівського району за ОСОБА_5 у відділі не зареєстровано.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом положень ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, зокрема у зв`язку із тим, що у нього відсутні правовстановлюючі документи на земельну частку (пай), яка розташована на території Бортниківської сільської ради Жидачівського району Львівської області..

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останнього, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , право на земельну частку (пай) на території Бортниківської сільської ради, площею 0,43 умовних кадастрових гектари, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЛВ №015866 від 25.10.1996 року, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №526 від 22.08.1996 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на середню частку (пай) за №346.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , право на земельну частку (пай) на території Бортниківської сільської ради, площею 2,14 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЛВ №015870 від 24.10.1996 року, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №526 від 22.08.1996 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на середню частку (пай) за №334.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 11 листопада 2024 року.

Головуючий суддя С.І. Сливка