КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1070/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Музичко С.Г., Сушко Л.П.,

при секретарі Даньшиній І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Яценко Н.О.,-

встановив:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом.

ОСОБА_1 просив: встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (змінено прізвище на ОСОБА_4 ) з 01 вересня 2009 року по 01 вересня 2019 року; визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 майно трикімнатну квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 72,2 кв.м., житловою площею 48, 6 кв.м., реєстраційний об`єкт нерухомого майна 00; визнати за ОСОБА_1 право власності на частину трикімнатної квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 72, 2 кв.м, житловою площею 48, 6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00; стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 8 689 грн 98 коп. витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 з ОСОБА_3 почали проживати разом як одна сім`я з листопада 2009 року. Сторони вели спільне господарство та мали спільний бюджет.

З вересня 2010 року разом з позивачем та відповідачем почав проживати син ОСОБА_3 - ОСОБА_5 .

Сторони мають спільну доньку ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

21 серпня 2013 року за спільні кошти сторін ОСОБА_3 набула у власність трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 . Вартість квартири становить 687 398 грн 00 коп.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 разом у спірній квартирі проводили ремонтні роботи.

19 грудня 2013 року засноване ТОВ «Сків-Сервіс», засновником та директоромвиступила ОСОБА_3

20 листопада 2015 року сторони заснували ТОВ «ОВК СИСТЕМ», засновником була відповідач, а директором - ОСОБА_1 .

У вересні 2019 року відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 припинились.

ОСОБА_1 просить визнати спірну квартиру спільною сумісною власністю, оскільки вона набута за час фактичних шлюбних відносин та за спільні кошти сторін.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2023 року задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією сім?єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_7 з 01 вересня 2009 року по 01 вересня 2019 року.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_7 трикімнатну квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 72, 2 кв.м., житлово площею 48, 6 кв.м., реєстраційний об?єкт нерухомого майна 00.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 1 816 грн 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн 00 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив залишити апеляційну скаргу без розгляду.

У судовому засіданні представники ОСОБА_2 вимоги апеляційної скарги підтримали.

ОСОБА_1 заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності спільного проживання позивача разом з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з вересня 2009 року по вересень 2019 року. Судом визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_7 спірну квартиру. Відмовлено у задоволенні позовної вимоги про визнання за ОСОБА_1 право власності на спірної квартири, оскільки спірний об`єкт нерухомості не зареєстровано за ОСОБА_2 .

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн 00 коп. суд першої інстанції виходив із обсягу фактично наданих послуг, принципу співмірності та розумності судових витрат.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 зазначав, що з ОСОБА_3 почали проживати разом як одна сім`я з листопада 2009 року, вели спільне господарство та мали спільний бюджет.

З вересня 2010 року разом з позивачем та відповідачем почав проживати син ОСОБА_3 - ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилась спільна донька ОСОБА_6 .

21 серпня 2013 року за спільні кошти сторін ОСОБА_3 набула у власність трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 . Вартість квартири становить 687 398 грн 00 коп.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 разом у спірній квартирі проводили ремонтні роботи. З весни 2014 року у квартирі почали проживати позивач, відповідач, спільна донька ОСОБА_8 та син відповідача від першого шлюбу.

19 грудня 2013 року засноване ТОВ «Сків-Сервіс», засновником та директоромвиступила ОСОБА_3

20 листопада 2015 року сторони заснували ТОВ «ОВК СИСТЕМ», засновником була відповідач, а директором - ОСОБА_1 .

У вересні 2019 року відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 припинились.

З жовтня 2019 року ОСОБА_3 почала спільне проживання у спірнійквартирі з іншим чоловіком.

Обгрунтовуючи позовну заяву, ОСОБА_1 зазначає, що спірна квартира набута за час фактичних шлюбних відносин та за спільні кошти сторін. Позивач просить встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 01 вересня 2009 року по 01 вересня 2019 року та визнати за ним право власності на частину спірної квартири.

За ч. ч. 1-2 ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Згідно ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За ч. 8 ст. 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

У постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 зроблено висновок про те, що «обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно як установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (ст. ст. 3, 74 СК України)».

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Критеріями, за якими майну може бути надано статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, відповідно до якої йому може бути надано правовий статус спільної власності подружжя. З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 686/15993/21, від 09 листопада

2022 року у справі № 753/10315/19, від 16 листопада 2022 року у справі

№ 199/3941/20.

У постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року у справі

№ 6-97цс11 роз`яснено, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у період, протягом якого було придбано спірне майно.

Так, до матеріалів справи долучено відзив представника ОСОБА_2 на позовну заяву ОСОБА_1 .

Відповідно до якого, відповідач підтвердила факт спільного проживання із позивачем. У відзиві зазначено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мали власні фінансові бюджети.

Звертаючись до суду, ОСОБА_1 зазначив, що сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 вересня 2009 року по 01 вересня 2019 року.

Так, згідно до свідоцтва про народження, ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивача та відповідача народилась спільна донька ОСОБА_6 .

Враховуючи пояснення допитаних свідків та долучені до матеріалів справи фотографії у різний час та у різних місцях, а також те, що в період спільного проживання у сторін народилась спільна донька, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо доведеності позивачем факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) з 01 вересня 2009 року по 01 вересня 2019 року .

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали разом не як одна сім`я, а як сусіди, колегія суддів оцінює критично, оскільки до матеріалів справи долучено належні та допустимі докази на підтвердження існування між сторонами усталених відносини, які притаманні саме подружжю.

Враховуючи, що сторони проживали однією сім?єю без реєстрації шлюбу з 01 вересня 2009 року по 01 вересня 2019 року, а спірна квартира придбана ОСОБА_2 21 серпня 2013 року, відтак колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо визнання вказаної квартири спільною сумісною власністю подружжя.

Доводи апеляційної скарги про те, що спірна квартира придбана за особисті кошти ОСОБА_2 , які вона отримала від продажу квартири АДРЕСА_3 , колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Так, звертаючись до суду із апеляційною скаргою представник ОСОБА_2 заявив клопотання про витребування у приватного нотаріуса Голованівського районного нотаріального округу Кіровоградської області копію договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_4 .

18 жовтня 2024 року на виконання ухвали Київського апеляційного суду від 14 серпня 2024 року на адресу суду надійшла копія архівного примірника вказаного договору купівлі-продажу.

Відповідно до якого, вартість квартири АДРЕСА_3 становить 72 000 грн 00 коп.

Так, згідно до долученої до матеріалів справи копії договору купівлі-продажу від 21 серпня 2013 року, вартість квартири АДРЕСА_2 становить 687 398 грн 00 коп.

Вказане спростовує доводи апеляційної скарги про набуття спірної квартири ОСОБА_2 за власні особисті кошти, оскільки ціна продажу квартири у м. Ульяновка не співмірна із ціною набуття трикімнатної квартири у м. Києві.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання за ОСОБА_1 права власності на частину спірної квартири, оскільки на момент розгляду справи квартира не зареєстрована за ОСОБА_2 , а на підставі договору дарування належить іншій особі.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 червня 2021 року у справі № 820/479/18 зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У позовній заяві представник ОСОБА_1 проси вирішити питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу у сумі 15 000 грн 00 коп.

На підтвердження витрат на правничу допомогу надано копію: договору про надання правової допомоги № 25/08/21; додаткової угоди № 1; виписки за період з 25 серпня 2021 року по 05 жовтня 2021 року; акту наданих послуг від 19 січня 2022 року.

В акті приймання-передачі наданої правничої допомоги зазначено:

- усна попередня консультація з вивченням документів клієнта;

- аналіз та узагальнення судової практики у подібних спорах з метою визначення правової позиції;

- підготовка позовної заяви з додатками;

- подання позовної заяви до суду;

- підготовка відповіді на відзив;

- направлення відповіді на відзив стороні та подання до суду;

- представництво (участь) у судовому засіданні.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

З урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин даної справи, колегія суддів вважає, що зазначені представником ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 15 000 грн 00 коп. є завищеними та не достатньо обґрунтованими.

Відтак, з огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн 00 коп.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судом при вирішенні спору були порушені норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 11 жовтня 2023 року ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст складено 07 листопада 2024 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.Г. Музичко

Л.П. Сушко