КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2024 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/13323/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Євграфової Є. П. (суддя-доповідач), Писаної Т. О., Гаращенка Д. Р.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Оверчука Дмитра Михайловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 ,

на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва

від 06 березня 2024 року

у цивільній справі № 752/10038/23 Голосіївського районного суду міста Києва

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Венеція»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості з надання послуг з утримання підземної стоянки,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 06 березня 2024 року відмовлено у прийнятті заяви про перегляд заочного рішення.

В апеляційній скарзі адвокат Оверчук Д. М., в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вказує, що ОСОБА_1 09.01.2024 року звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з заявою про перегляд заочного рішення від 31.07.2023 року, оскільки відповідно до резолютивної частини рішення було вказано про можливість перегляду судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Разом з тим, відповідно до ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 06.03.2024 року ухвалено відмовити ОСОБА_1 у прийнятті заяви про перегляд заочного рішення від 31.07.2023 року у справі №752/10038/23 за позовом ТОВ «Управляюча компанія «Венеція» про стягнення заборгованості з надання послуг з утримання підземної стоянки.

Вважає, що суд першої інстанції дійшов висновків, які не узгоджуються зі змістом самого рішення суду першої інстанції, яке ОСОБА_1 просила переглянути та яке було ухвалене в заочному порядку, що підтверджено ухвалою Київського апеляційного суду від 06 червня 2024 року.

Згідно із частиною 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Учасники справи належним чином повідомлялись про розгляд апеляційної скарги адвоката Оверчука Д. М. в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу суду від 06 березня 2024 року в порядку письмового провадження без виклику учасників справи, доказом чого є звіти про доставку вихідної кореспонденції в підсистему «Електронний суд» щодо адвоката Оверчука Д. М. та ТОВ «Управляюча компанія «Венеція».

У поданому відзиві представник ТОВ «Управляюча компанія «Венеція» - Агбонгале Л. С. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, як необґрунтовану, а ухвалу суду від 06 березня 2024 року залишити без змін, посилаючись на її законність.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що у травні 2023 року представник позивача ТОВ «Управляюча компанія «Венеція» звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з останньої на користь позивача заборгованість за надання послуг з утримання підземної автостоянки у загальному розмірі 13 346,06 грн, з яких: 12 714 грн - суму основної заборгованості, суму інфляційних витрат в розмірі 473,60 грн, 3 % річних в сумі 158,46 грн, а також судовий збір у розмірі 2684 грн.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 31 липня 2023 року, позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Управляюча компанія «Венеція» заборгованість за надання послуг з утримання підземної автостоянки за період з травня 2020 року по квітень 2023 року у загальному розмірі 13 346 грн 06 коп., а також судовий збір у розмірі 2 684 грн.

Зазначено, що заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Не погоджуючись з вказаним заочним рішенням, адвокат Оверчук Д. М., в інтересах ОСОБА_1 , 09 січня 2024 року звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з заявою про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 06 березня 2024 року відмовлено у прийнятті заяви про перегляд заочного рішення суду від 31 липня 2023 року.

Відмовляючи у прийнятті заяви про перегляд заочного рішення, суд першої інстанції дійшов до висновку, що справа була розглянута не в порядку заочного розгляду справи, встановленого ст. ст. 280-283 ЦПК України, а в порядку спрощеного позовного провадження без (повідомлення) виклику сторін. Зазначене рішення не є заочним та підлягає оскарженню в загальному порядку, шляхом подання апеляційної скарги. В зв`язку з цим відсутні підстави для перегляду рішення, як заочного.

Апеляційний суд не погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 26 травня 2023 року судом першої інстанції постановлено ухвалу про відкриття спрощеного провадження у справі. Супровідним листом (а.с. 49) ухвалу із копією позовної заяви направлено відповідачу.

На а.с. 50 міститься конверт із поштовим відправленням, що повернулось без вручення відповідачу ОСОБА_1 із відміткою «про закінчення терміну зберігання».

Докази направлення відповідачу постановленого 31 липня 2023 року рішення у справі, в матеріалах справи також відсутні. Отже відповідач не був у встановленому ЦПК порядку повідомлений про наявність судового провадження щодо неї.

За змістом судового рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 31 липня 2023 року, вбачається, що рішення було постановлено за правилами Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України, в порядку заочного розгляду. Зокрема, у вступній частині рішення наявні відомості про те, що рішення є заочним, в описовій частині зазначається, що суд ухвалив про заочний розгляд справи, у резолютивній частині рішення зазначено порядок його перегляду за письмовою заявою відповідача та порядок апеляційного оскарження заочного рішення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

У § 36 рішення у справі «Bellet v. France» від 04 грудня 1955 року, заява № 23805/94, ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97 проти України» від 21 жовтня 2010 року).

Аналогічні правові висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року в справі № 361/161/13-ц (провадження №61-37352сво18).

Отже, ураховуючи, що відповідач не була повідомлена про наявність щодо неї судового провадження, копії позовної заяви не отримувала, відзиву не направляла, виходячи із змісту судового рішення й зазначення у ньому порядку перегляду саме як заочного, скаржник обґрунтовано очікувала на застосування судом першої інстанції положень Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України, звернувшись із заявою про перегляд судового рішення як заочного.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що наразі відповідач позбавлена можливості оскаржити заочне рішення суду першої інстанції, оскільки право на апеляційне оскарження заочного рішення у відповідача виникає лише після постановлення судом ухвали про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення.

Відмовляючи у прийнятті заяви про перегляд заочного рішення, суд помилково вважав, що рішення не є заочним й підстави для перегляду рішення відсутні, адже зміст ухваленого судового рішення свідчить про протилежне.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Голосіївського районного суду міста Києва від 06 березня 2024 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до положень п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Оверчука Дмитра Михайловича, в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 06 березня 2024 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Є. П. Євграфова

Т. О. Писана

Д. Р. Гаращенко