Справа № 343/885/24
Провадження № 22-ц/4808/1274/24
Головуючий у 1 інстанції Тураш В. А.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Долинського районного суду від 31 липня 2024 року під головуванням судді Тураша В. А. у м. Долина,

в с т а н о в и в:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона є особою з інвалідністю ІІ групи та отримує пенсію по інвалідності. Інших доходів у неї не має, вона не працює, є одинокою особою. Шлюб з чоловіком вона розірвала ще в 2008 році. Він виїхав за кордон, де помер.

Від шлюбу в них народилися дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Її донька після одруження змінила прізвище на « ОСОБА_5 ».

Розмір її щомісячних витрат на лікування та проживання значно перевищує виплати, які надає їй держава. За таких обставин вона не може самостійно забезпечити собі навіть соціального мінімуму, відтак потребує постійного стороннього догляду, а також матеріальної допомоги.

Її донька працює на високооплачуваній роботі, має достатньо високий дохід і можливість допомагати їй фінансово. Таким чином вона має змогу її утримувати.

На її прохання допомогти, її донька добровільно кошти не надає. Саме тому вона змушена звернутися з цим позовом до суду.

Посилаючись на викладене, просила стягнути з відповідачки на її користь кошти в розмірі 1 500 грн щомісячно, починаючи від дня пред?явлення позову до суду.

Рішенням Долинського районного суду від 31 липня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на непрацездатну матір, ОСОБА_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 400,00 грн щомісяця.

Стягнення аліментів вирішено розпочати з 22 квітня 2024 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1 211,20 грн судового збору.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Зазначає, що обов`язок на утримання повнолітніми дітьми своїх батьків виникає за наявності складу юридичних фактів: походження дитини від матері або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків, непрацездатність матері, батька, потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов.

Її мати є особою з інвалідністю другої групи, однак на сьогоднішній день нею повністю опікується, утримує її і надає їй кошти на її потреби її брат - ОСОБА_4 . Брат не одружений, дітей в нього немає і інших утриманців, окрім матері, у нього немає.

Як було встановлено судом першої інстанції ОСОБА_4 кожного місяця сплачує матері 4 000 грн. Крім того, також додатково оплачує всі потреби матері. Таким чином, усю матеріальну допомогу їх матері надає її брат, у зв`язку з чим мати не потребує матеріальної допомоги та позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Судом першої інстанції не взято до уваги, що вона на теперішній час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, а тому на її утриманні перебуває малолітня дитина - син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Окрім того, вона має значні витрати на власне лікування, оскільки вже тривалий час хворіє та зараз проходить реабілітацію після операції, що потребує значних коштів.

Також у неї наявні проблеми в сімейному житті.

Всі кошти, які вона отримує з соціальних виплат, витрачає на власне лікування, на потреби сина та побут, у неї немає жодних збережень чи зайвих коштів, щоб ще також утримувати матір, тим більше, зважаючи, що матір`ю повністю опікується і фінансує її потреби її брат.

Просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення по справі.

ОСОБА_1 правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, враховуючи таке.

Відповідно до ч. 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 та проживає на цей час по АДРЕСА_1 , що підтверджується її паспортними даними (а.с. 3-4).

Як вбачається з довідки до акта МСЕК серії 12 ААГ № 216944, ОСОБА_1 з 01.12.2023 повторно призначено ІІ групу інвалідності, причина інвалідності загальне захворювання (а.с. 7).

Згідно з даними пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності як особа з інвалідністю ІІ групи (а.с. 6).

Згідно довідки про доходи № 880816 розмір пенсії по інвалідності ОСОБА_1 з листопада 2023 року становить 6 200,66 грн, з березня 2024 року 6 707,38 грн, сума пенсії за період з 01.11.2023 по 30.04.2024 становить 38 217,40 грн (а.с. 42).

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є повнолітніми дітьми позивачки ОСОБА_1 , що підтверджується їхніми свідоцтва про народження: серії НОМЕР_2 від 18.08.1990 та серії НОМЕР_3 від 18.01.1992 (а.с. 8, 9).

ОСОБА_3 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 , у зв`язку з чим змінила прізвище на ОСОБА_8 , яке залишила і після розірвання шлюбу, про що свідчить витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 7 від 30.08.2017 (а.с. 10).

ОСОБА_9 19 січня 2019 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_10 , у зв`язку з чим змінила прізвище на ОСОБА_5 , на що вказує свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_4 від 10.01.2019 (а.с. 11).

У батьків ОСОБА_10 та ОСОБА_2 , народився син, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 від 25.01.2022 (а.с. 28).

Відповідачка ОСОБА_2 на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (з 18.03.2022 по 18.01.2025 включно), про що свідчить відповідна довідка (а.с. 27).

Відповідно до даних медичної документації відповідачки у неї наявні захворювання та вона проходила відповідне лікування (а.с. 29-33).

Як вбачається зі свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_6 від 07.02.2008, ОСОБА_1 у 2008 році розірвала шлюбі зі своїм чоловіком ОСОБА_11 (а.с. 12). 15 грудня 2008 останній помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 12.01.2009 (а.с. 13, 14).

Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 24.05.2024 по справі №343/766/24 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на утримання матері задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 аліменти на непрацездатну матір ОСОБА_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 4 000,00 грн щомісяця. Стягнення аліментів вирішено розпочати з 05 квітня 2024 року.

Судом при розгляді вказаної справи встановлено: «Як зазначено представником позивачки, його довірителька потребує матеріальної допомоги, оскільки є особою з інвалідністю ІІ групи, у зв`язку з чим має постійні потреби в лікуванні захворювання, через яке їй встановлено групу інвалідності. Також вона понесла значні витрати на лікування, пов`язані з переломом нижнього кінця променевої кістки, який мав місце 25.01.2024. Крім того внаслідок супутніх захворювань, лікування перелому ускладнилось, тому вона змушена була пройти з 05.03.2024 по 22.03.2024 стаціонарне лікування. Вказане підтверджується відповідною медичною документацією. На даний час вона продовжує лікування, на яке вже витратила всі свої заощадження, у зв`язку з чим скористалася послугами КБ «ПриватБанк», перед яким станом на 30.04.2024 має заборгованість в розмірі 28 730,11 грн, підтвердженням чого слугує відповідна банківська довідка» (а.с. 43-45).

Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Як на підставу своїх вимог, позивачка посилається на ст. 202, 205 СК України та на те, що відповідачка повинна піклуватися про неї та утримувати її.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

У п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року надано роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК України). Згідно з ч. 2 ст. 205 СК України при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Моментом виникнення обов`язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов.

Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Тобто, батьків слід визнавати такими, що потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 75 СК України, абз. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними громадянами є особи, які досягли пенсійного віку або особи з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц (провадження № 61-2386сво19), предметом спору у якій було стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері, вказав, що під час встановлення того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вказав, щоОСОБА_1 є непрацездатною особою, має захворювання, потребує лікування. Крім того, вона 25.01.2024 отримала травму, що погіршило її стан здоров`я, у зв`язку з цим несе витрати, на які її доходу не вистачає та скористалась кредитними коштами, у зв`язку з чим має заборгованість перед банком у розмірі 28 730,11 грн. На цей час ОСОБА_1 потребує матеріальної допомоги, яку відповідачка, яка є її дочкою, не надає, хоча зобов`язана її надавати згідно вимог СК України (ч.1 ст. 202 СК України), а з матеріалів справи не вбачається підстав, передбачених ст. 204 СК України, для звільнення її від сплати аліментів на утримання позивачки. ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності ІІ групи загального захворювання, розмір якої перевищує встановлений розмір прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць (з 1 січня 2024 року 2 920 грн), однак ст. 202 - 203 СК України не передбачають врахування лише прожиткового мінімуму, встановленого законом, як безумовної умови для стягнення чи відмови у стягненні аліментів, оскільки отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Суд першої інстанції, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище позивачки та відповідачки, зважаючи на непрацездатність матері та її потребу в матеріальному утриманні, а також, що рішенням Долинського районного суду від 24.05.2024 з її сина, ОСОБА_4 на її користь стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 4 000,00 грн і у позивачки відсутня можливість отримати матеріальну допомогу від інших (крім дочки та сина) осіб, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідачки на користь ОСОБА_1 , як на непрацездатну матір, яка потребує матеріальної допомоги, аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 400,00 гривень щомісяця.

Безпідставними є доводи апелянтки, що її матір не потребує матеріальної допомоги та усю матеріальну допомогу її матері надає її брат, тому позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Судом встановлено, що позивачка є непрацездатною особою, має захворювання, у зв`язку з чим є особою з інвалідністю ІІ групи загального захворювання, потребує лікування, отримала травму, що погіршило її стан здоров`я та несе витрати, на які її доходу не вистачає.

При цьому, можливість отримання непрацездатними батьками матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, враховується саме при визначенні розміру аліментів.

Не заслуговують на увагу посилання апелянтки на її незадовільний майновий стан, як підставу для відмови у задоволенні позовних вимог.

Обов`язок повнолітніх дітей надавати матеріальну допомогу непрацездатним батькам за наявності у них такої потреби не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина.

При вирішенні спору суд першої інстанції врахував стан здоров`я та матеріальне становище відповідачки, інші обставини, що мають істотне значення для вирішення спору, зокрема сімейний стан відповідачки, і визначив аліменти у розмірі 400 грн щомісячно, що відповідає положенням ст. 205 СК України.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд дійшов переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості. Підстав для його скасування або зміни з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянтку.

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у цій справі не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Долинського районного суду від 31 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 жовтня 2024 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин