УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2024 року м. Київ

Суддя Солом`янського районного суду м. Києва Козленко Г.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви з вимогами про визнання фіктивним та недійсним договору дарування, скасування відповідного запису про державну реєстрацію права власності до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лозова Юлія Анатоліївна,

ВСТАНОВИВ:

До Солом`янського районного суду м. Києва надійшла заява про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просив:

- накласти арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_3 на праві власності, а саме: накласти арешт на частку у розмірі 1/2 квартири АДРЕСА_1 до ухвалення судом повного рішення по суті позовних вимог.

В обґрунтування заяви зазначено, що ОСОБА_2 , будучи боржником перед ОСОБА_1 , як перед її кредитором, не сплативши боргу, подарувала ОСОБА_3 належної їй спірної частки в квартирі. Заявник вважає, що даний договір дарування ОСОБА_2 уклала з метою ухилення від сплати боргу у зв`язку з чим вважає даний договір на даний час має ознаки фіктивного та має ознаки фраудиторного правочину. Заявник зазначає, що оспорюваний договір дарування порушує права заявника, оскільки перешкоджає зверненню стягнення в установленому порядку на спірну частку для сплати/погашення грошового боргу.

За приписами частини першої статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Враховуючи положення частини першої статті 153 ЦПК України, суд ухвалив розглянути заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви без повідомлення учасників справи.

Суд, вивчивши заяву та дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватися накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» N 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Отже, при поданні заяви про забезпечення позову не достатньо послатись лише на диспозицію відповідної норми процесуального права. Заява повинна бути належним чином мотивована, а її доводи - підтверджені. Не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь- якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-11).

Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Такі висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі N 753/22860/17 (провадження N 14-88цс20).

Із урахуванням цього, будь-яке можливе забезпечення позову, у випадку найменшої загрози його невиконання, є виправданим, якщо занижує поріг легітимного сподівання особи на захист свого порушеного права, і є законним, необхідним та збалансованим із правами усіх сторін спору.

У відповідності до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Таким чином, перевіривши доводи і вимоги заяви про забезпечення позову, суд вважає, що між сторонами виник спір, а такий захід забезпечення позову, який просить застосувати заявник у вигляді накладення арешту на майно, спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову, оскільки, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідачів з тим, щоб забезпечити реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, зокрема, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Керуючись ст. ст. 1-18, 149-150, 153, 154, 157, 261, 352-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви з вимогами про визнання фіктивним та недійсним договору дарування, скасування відповідного запису про державну реєстрацію права власності до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лозова Юлія Анатоліївна - задовольнити.

Накласти арешт на частку у розмірі 1/2 квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 до ухвалення судом повного рішення по суті позовних вимог.

Стягувач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Боржник: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Боржник: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 ).

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду скарги апеляційним судом.

Суддя Г.О. Козленко