Справа № 703/6032/23
УХВАЛА

06 червня 2024 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Биченка І.Я.,

за участю

секретаря судового засідання Литвин Г.Т.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

у с т а н о в и в :

07 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_3 , в якому просила поділити спільне майно подружжя, стягнувши з ОСОБА_3 на її користь грошову компенсацію в сумі 228000 грн за належну їй частку в спільній сумісній власності подружжя автомобілі AUDI Q7, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Ухвалою від 12 грудня 2024 року суд відкрив провадження у справі та постановив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою від 14 березня 2024 року суд постановив перейти від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

22 січня 2024 року до суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 про зміну предмету позову, у якій позивач просить поділити спільне майно подружжя, визнавши за нею право власності на автомобіль AUDI Q7, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , стягнути з неї на користь відповідача грошову компенсацію за належну йому частку у цьому майні та припинити право спільної сумісної власності подружжя на зазначений автомобіль.

26 лютого 2024 року до суду надійшли письмові пояснення відповідача ОСОБА_3 , у яких він просив відмовити у задоволенні заяви позивача про зміну предмету позову, оскільки вона подана поза процесуальними строками, позивач одночасно змінює предмет і підстави позову, що не допускається цивільно-процесуальним законодавством, обраний у даній заяві спосіб захисту не є ефективним та не призведе до вирішення спору по суті.

01 березня 2024 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 , у якій вона зазначила, що 23 січня 2024 року вона змінила прізвище з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 ».

В судове засідання з`явились позивач та представник відповідача.

Позивач просила прийняти до розгляду подану нею заяву про зміну підстав позову.

Представник відповідача просив відмовити у прийняття заяви про зміну предмету позову, оскільки вона подана поза межами визначеного законом строку для подання такої заяви.

Суд, ознайомившись із заявою про зміну предмету позову та заявою про уточнення анкетних даних, заслухавши пояснення учасників справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Згідно з ч.3 ст. 279 ЦПК України якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази отримання позивачем копії ухвали про відкриття провадження у справі. Водночас, у заяві про зміну предмету позову ОСОБА_1 визнає, що таку ухвалу вона отримала 19 січня 2024 року.

Хоча законодавець у ст. 279 ЦПК України і пов`язує початок відліку строку на вчинення відповідних процесуальних дій з дня постановлення ухвали, однак з урахуванням того, що позивач подала до суду заяву про зміну предмету позову у триденний строк з дня отримання ухвали про відкритті провадження у справі, а також того, що така заява надійшла за п`ять днів до початку першого судового засідання після переходу до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, суд відхиляє доводи представника відповідача щодо неможливості її прийняття з підстав пропуску процесуального строку.

Крім того, Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення у справах «Zubac v. Croatia», «BelesandOthers v. theCzechRepublic», № 47273/99, пп. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», № 35787/03, п. 29).

При цьому Європейський суд з прав людини провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний же формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

Верховний Суд в постанові від 18.12.2018 у справі № 761/5894/17 також зауважив на неприпустимості надмірного формалізму, зазначивши, що суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії від 28.10.1998).

Щодо посилання відповідача на те, що у заяві про зміну предмету позову позивач одночасно змінює і підстави позову, то суд зазначає наступне.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Зміна предмета позову можлива, зокрема, у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

Слід звернути увагу, що заміна позовних вимог іншими вимогами та/або доповнення позовних вимог новими вимогами, зокрема і у разі, якщо позовні вимоги є вимогами немайнового характеру, відбувається саме шляхом зміни предмету позову, а не через збільшення розміру позовних вимог.

Аналогічний висновок Верховного Суду викладений у постановах від 08 травня 2018 року у справі №922/1249/17 та від 23 квітня 2019 року у справі №911/1602/18, в справі №910/18389/20.

Заяву позивача про зміну предмета або підстав позову можна вважати новим позовом у разі,якщо в ній зазначена самостійна матеріально-правова вимога (або вимоги) та одночасно на її обґрунтування наведені інші обставини (фактичні підстави), які не були визначені позивачем первісною підставою позову та які у своїй сукупності дають особі право на звернення до суду з позовними вимогами.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 22 липня 2021 року в справі № 910/18389/20 та від 10 листопада 2021 року в справі № 916/1988/20.

В даному випадку оглядом заяви про зміну предмету позову, що надійшла до суду 22 січня 2024 року, встановлено, що позивач фактично змінила лише позовні вимоги шляхом їх викладання у новій редакції. Підстави позову, при цьому, залишились незмінними необхідність поділу майна, набутого за час шлюбу.

Щодо посилання відповідача на те, обраний у заяві про зміну предмету позову спосіб захисту є неефективним, то суд зазначає, що обрання позивачем неналежного способу захисту права є самостійною підставою для відмови в позові і це питання не вирішується на стадії прийняття заяви про зміну предмету позову.

Оскільки позивачами правомірно подано заяву про зміну підстав позову, водночас предмет позову залишився незмінним, суд вважає за необхідне заяву про зміну підстав позову прийняти до розгляду та долучити до матеріалів справи.

Крім того, як вбачається з наданого позивачем свідоцтва про зміну імені від 23 січня 2024 року ОСОБА_1 змінила прізвище на « ОСОБА_5 », що є підставою для уточнення ПІП позивача.

Керуючись ст. 49, 83, 84, 260, 261 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Уточнити ПІП позивача по справі та вважати належним позивачем ОСОБА_6 .

Прийняти до розгляду заяву ОСОБА_6 про зміну підстав позову від 22 січня 2024 року.

Ухвала окремо від рішення суду оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її проголошення.

Суддя: І.Я. Биченко