Справа № 186/1614/24
Провадження № 2/0186/1022/24
У Х В А Л А

07 листопада 2024 року м. Шахтарське.

Суддя Першотравенського міського суду Дніпропетровської області Янжула С.А., розглянувши уточнену позовну заяву ОСОБА_1 в цивільній справі №408/2153/19-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та звільнення від платежу за рішенням суду, що набрало законної сили,

ВСТАНОВИЛА :

25 вересня 2024 року в провадження Першотравенського міського суду Дніпропетровської області надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_1 в цивільній справі №408/2153/19-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та звільнення від платежу за рішенням суду, що набрало законної сили, подана представниками позивача - адвокатами Санкіним А.В. та Фалєєвою Л.Л.

Вивчивши уточнену позовну заяву, приходжу до наступного висновку.

Судом, з ЄДРСР, встановлено, що з 11 квітня 2019 року в провадженні Біловодського районного суду Луганської області перебувала цивільна справа №408/2153/19-ц (провадження №2/408/1139/19) за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 , до ОСОБА_3 , про стягнення аліментів та звільнення від платежу за рішенням суду.

Ухвалою Біловодського районного суду Луганської області (суддя Кускова Т.В.) від 03 червня 2019 року в даній справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду на 20 червня 2019 року.

Згідно протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 18 червня 2020 року головуючим суддею по справі визначено Рукас М.С.

13 квітня 2021 року Біловодським районним судом Луганської області (суддя Рукас М.С.) постановлено ухвалу про призначення підготовчого судового засідання в даній цивільній справі на 16 квітня 2021 року.

Ухвалою Біловодського районного суду Луганської області від 12 травня 2021 року (суддя Рукас М.С.) закрито підготовче провадження в даній справі та призначено справу до розгляду по суті на 31 травня 2021 року.

Рішення в даній справі не ухвалене, справа перебувала в провадженні Біловодського районного суду Луганської області.

Розпорядженням Верховного Суду від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22 "Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану", відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ Біловодського районного суду Луганської області на Першотравенський міський суд Дніпропетровської області.

Довідкою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2024 року підтверджується, що цивільна справа №408/2153/19-ц за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 , до ОСОБА_3 , про стягнення аліментів та звільнення від платежу за рішенням суду Біловодським судом Луганської області Першотравенському міському суду Дніпропетровської області не передавалася.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 369/10789/14-ц (провадження № 14-703цс19), застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідками.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі ''«Дія 97» проти України'' від 21 жовтня 2010 року).

У пунктах 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані: виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 листопада 2021 року у справі № 405/3360/17 (провадження № 61-9545сво21).

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно із частиною третьою статті 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до частини першої статті 189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання (частина друга статті 189 ЦПК України).

Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

На відміну від викладеного, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Водночас не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19).

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому, в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: - подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи - об`єднання позовних вимог, чи - зміну предмета або підстав позову.

При цьому, при поданні вказаних заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.

При застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Для з`ясування питання про те, чи є уточнена позовна заява як така, що подана як інший (ще один) позов, чи як збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи як об`єднання позовних вимог, чи як зміна предмета або підстав позову, суду необхідно порівняти зміст першої позовної заяви та зміст уточненого позову.

Правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 січня 2022 року (справа № 234/11607/20).

Однак, в даному випадку суд позбавлений такої можливості, оскільки цивільна справа з первісним позовом позивача Першотравенському міському суду Дніпропетровської області з Біловодського районного суду Луганської області, станом на 07 листопада 2024 року, не передавалася, тобто судове провадження №408/2153/19-ц втрачене.

Розділом X Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначено порядок відновлення втраченого провадження.

Втрата судового провадження - це повна або часткова втрата цивільної справи, якій присвоєно певний порядковий номер та заведено статистичну картку та у якій має місце відображення усіх процесуальних дій та актів в рамках такого провадження.

Згідно ст.488 ЦПК України втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою учасника справи або за ініціативою суду.

Суд може ініціювати відновлення провадження у випадках, коли це потрібно для вирішення іншої справи, надіслання справи до суду вищої інстанції тощо.

Якщо ініціатором відновлення провадження є учасник справи, то він має подати до суду першої інстанції, який розглядав справу, заяву. В якій зазначити конкретне провадження (або його частину), учасників справи, їх реквізити, контактні відомості, наявні відомості про обставини втрати судового провадження, місцезнаходження копій матеріалів провадження або даних щодо таких копій, документи, відновлення яких заявник вважає необхідним, і мету.

Між тим, норми чинного процесуального законодавства не передбачають можливість відновлення втрачених проваджень, в яких рішення ще не прийняті. Тобто, нерозглянуті провадження відновити неможливо, тому позивач має подавати позовну заяву заново до суду.

Оскільки судове провадження - цивільна справа Біловодського районного суду Луганської області №408/2153/19-ц за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 , до ОСОБА_3 , про стягнення аліментів та звільнення від платежу за рішенням суду, Першотравенському міському суду Дніпропетровської області не передавалося, вважається втраченим та по даній справі судом рішення не ухвалене, суд позбавлений можливості розглянути вказану справу №408/2153/19-ц, в тому числі і уточнену позовну заяву, подану позивачем в даному судовому провадженні 25 вересня 2024 року, вважаю за необхідне уточнену позовну заяву ОСОБА_1 в цивільній справі №408/2153/19-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та звільнення від платежу за рішенням суду, що набрало законної сили, повернути позивачу без розгляду, роз`яснивши право позивача на звернення до суду з позовною заявою заново.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.49,183, 488 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИЛА :

Уточнену позовну заяву ОСОБА_1 в цивільній справі №408/2153/19-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та звільнення від платежу за рішенням суду, що набрало законної сили - повернути позивачу, без розгляду.

Роз`яснити позивачу ОСОБА_1 її право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів та звільнення від платежу за рішенням суду заново, оскільки судове провадження №408/2153/19-ц втрачене та відновленню не підлягає, оскільки рішення суду в даній справі не ухвалене.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: С.А. Янжула.