СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/13146/24

пр. № 2/759/4447/24

16 жовтня 2024 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

під головуванням судді Сенька М.Ф.,

за участю секретаря судового засідання Пушкарського О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Святошинського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини,

встановив:

ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Шепітка Р.В., звернулася до суду з позовною заявою до Київської міської ради, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, в якому просила визначити їй додатковий строк, достатній для прийняття нею спадщини, що відкрилася після смерті її сина - ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її син - ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилась спадщина, що складається з квартири, яка вцілому складається з однієї кімнати, жилою площею 17,40 кв.м., загальною площею 33,70 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 12 червня 2024 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чорної Лариси Валеріївни де мала намір подати заяву про прийняття спадщини, на підставі якої завести спадкову справу та отримати свідоцтво про право на спадщину, однак приватним нотаріусом відмовлено у вчинені нотаріальної дії внаслідок пропуску позивачем строку на звернення із відповідною заявою.

Позивач зазначає, що строк на звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини пропущено з поважних причин, оскільки у 2022 році вона повністю втратила зір через перенесений інсульт, у зв`язку з чим вона не може самостійно справлятися із буденними справами без сторонньої допомоги, а також через відсутність до червня 2024 року жодних документів на підставі яких можна було б встановити її особу, через що звертаючись до нотаріусів останні відмовляли їй у наданні будь-яких нотаріальних послуг оскільки до зазначеного періоду вона не мала громадянства, а у 2024 році її було визнано особою без громадянства та видано посвідку на тимчасове проживання, яка є єдиним документом на підставі пред`явлення якої можна встановити її особу.

Враховуючи викладене, просить задовільнити вимоги позовної заяви.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Сенька М. Ф.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10 липня 2024 року позовна заява прийнята до розгляду і відкрито провадження за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11 вересня 2024 року замінено неналежного відповідача, Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації на належного, Київська міська рада. Продовжено підготовче провадження в даній цивільній справі.

Від представника позивача - адвоката Шепітко Р.В. через канцелярію суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити.

Відповідач не надав до суду відзиву на позовну заяву, клопотань, заяв не надходило, в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 40 років помер ОСОБА_2 - син позивача, що підтверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 від 05 липня 2023 року.

Після смерті померлого, ОСОБА_2 , залишилося майно, а саме - квартира, яка вцілому складається з однієї кімнати, жилою площею 17,40 кв.м., загальною площею 33,70 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Родинні відносини між позивачем та померлим, ОСОБА_2 підтверджуються повним витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № витягу 8 від 28 липня 2016 року та свідоцтвом про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 .

15 травня 2024 року, позивача, ОСОБА_1 визнано особою без громадянства, що підтверджується рішенням ДМС України № 094044 від 15 травня 2024 року.

04 червня 2024 року, позивачу, ОСОБА_1 видано посвідку на тимчасове проживання, яка посвідчує її особу, що підтверджується посвідкою на тимчасове проживання № НОМЕР_3 від 04 червня 2024 року.

З позову вбачається, що позивач не мала можливості подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у визначений законом строк оскільки не мала документів на підставі яких нотаріус має змогу встановити особу заявника.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Судом встановлено, що 12 червня 2024 року, після отримання документу який посвідчує особу позивача, яким є посвідка на тимчасове проживання, позивач звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чорної Лариси Валеріївни з метою подачі заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак нотаріус відмовила у вчинені нотаріальної дії з підстав пропущення строку для подання заяви про прийняття спадщини у визначений законодавством строк та надала позивачу інформаційний лист із роз`ясненням права позивача на звернення до суду за для встановлення судом додаткового строку, достатнього для подання позивачем заяви про прийняття спадщини.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України позивач є спадкоємцем першої черги за законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, що передбачено ч. 1ст. 1270 ЦК України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини, що зазначено у ч. 3 ст. 1272 ЦК України.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом.

Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (ч. 2 ст. 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому ст. 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Згідно ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. (ч. 3 ст. 1272 ЦК України).

Отже, виходячи із зазначених правових висновків щодо застосування норм права, які відповідно до вимог ч. 4 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковими для застосування, Позивач, звернувшись 12.06.2024 до нотаріуса із метою подачі заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті свого сина - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , пропустила шестимісячний строк, встановлений чинним законодавством, для прийняття спадщини після смерті сина і має право на звернення до суду з позовною вимогою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1272 ЦК України).

Суд приймає до уваги, що позивач пропустила строк для прийняття спадщини з наступних причин: у зв`язку із відсутністю у позивача громадянства України та громадянства чи підданства інших країн світу та відсутності у позивача в встановленому чинним законодавством порядку статусу особи без громадянства у зв`язку з чим позивач не мала жодного документу який міг би посвідчити її особу в період дійсності строку для прийняття спадщини, що стало результатом неможливості нотаріуса завести спадкову справу за заявою спадкоємиці у визначений законом строк для прийняття спадщини, що не залежало від волі спадкоємиці та в кінцевому етапі мало своїм наслідком пропущення строку для подачі нею заяви про прийняття спадщини.

Згідно з правовою позицію ЄСПЛ у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06.2000 року, при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом також враховується рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13.06.1979 року, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнають право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном.

У правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 06.09.2017 року у справі № 6-496цс17 зазначено, що відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.

Верховний Суд в постанові від 18.01.2023 року у справі « 580/1300/22 сформулював правовий висновок стосовно застосування принципу «легітимних очікувань», що, головним чином, походить від англійського терміну «legitimate expectations» як розумні, небезпідставні або обґрунтовані очікування. Зокрема, Суд зазначив, що принцип легітимних очікувань широко застосовується у судовій практиці та ґрунтується на низці конституційних положень, які гарантують захист права власності (стаття 41 Конституції України) та передбачуваність (прогнозованість) законодавства, яким визначаються обмежувальні заходи (статті 22, 57, 58, 94та 152 Конституції України); реалізація принципу легітимних очікувань полягає у досягненні бажаного результату шляхом вчинення правомірних дій з огляду на заздалегідь передбачені ймовірні наслідки; втілення легітимних очікувань унеможливлюється, зокрема, у випадку, коли особа не може досягнути прогнозованого результату внаслідок зміни правової основи у такі строки, що не є розумними та обґрунтованими; правовим підґрунтям (основою) для виникнення в особи легітимного очікування можуть бути: норма права (законодавство), судова практика, акт індивідуальної дії, конкретне судове рішення, що набуло законної сили, або умови договору; відсутність у законі безпосередніх приписів щодо певного права, яке, однак, слідує із загальних конституційних принципів або природного права, або відсутність закону, що визначає механізм реалізації такого права, самостійно не може свідчити про відсутність правового підґрунтя для виникнення в особи легітимного очікування щодо реалізації такого права.

З урахуванням викладеного, виходячи з аналізу встановлених судом обставин справи та норм права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позивачем наведено причини, які пов`язані об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для неї щодо подачі заяви про прийняття спадщини, а тому наявні підстави для встановлення їй додаткового строку для прийняття спадщини після смерті сина і слід визначити строк у межах передбаченого законом загального терміну шести місяців і таким достатнім строком є два місяця, перебіг яких рахується після набрання рішенням законної сили.

Крім того, суд звертає увагу на те, що визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не вирішує питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому ст. 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10-13, 77-80, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Київської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , додатковий строк в два місяці, з часу набрання цим рішенням законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини після ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Можливість отримати інформацію щодо справи, учасники справи мають на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет. Веб-адреса сторінки: http://sv.ki.court.gov.ua.

Головуючий Сенько М.Ф.