Справа №551/1091/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" листопада 2024 р. селище Шишаки

Шишацький районний суд Полтавської області в складі головуючого-судді Рябченка В.В., при секретарі Кирді Н.М., з участю позивача ОСОБА_1 ( приймає участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою індивідуальних засобів зв`язку) , представника позивача - адвоката Долженко О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань Шишацького районного суду Полтавської області, в селищі Шишаки Миргородського району Полтавської області, в режимі відеоконференції, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - ОСОБА_2 , про встановлення факту що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 , 15.10.2024 року, звернувся в Шишацький районний суд Полтавської області з заявою про встановлення факту що має юридичне значення, в обґрунтування своїх вимог вказав, що він уклав шлюб з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

В період шлюбу у них народилась донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .

Після початку повномасштабного вторгнення Росії на територію України, дружина заявника - ОСОБА_2 виїхала з місця їх проживання в м. Києві, залишивши дитину з батьком, при цьому, зазначене не обговорювалось та не узгоджувалось між подружжям.

ОСОБА_2 , нехтуючи безпекою членів своєї сім`ї, зокрема дитини, піклувалась лише про себе та свою безпеку, фактичні шлюбні відносини сторін припинилися, ОСОБА_2 повідомила заявника по телефону, що виїхала за кордон та залишає доньку на нього, коли повернеться - не знає. Періодично заявник телефонував дружині та прохав повернутись, але марно. Через півроку відповідачка змінила номер телефону та заявник повністю втратив з нею зв`язок.

Донька заявника - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народилась із низкою захворювань: гострий риносинусит, гострий трахеобронхит, затримки розвитку кульшових суглобів, дефіцитна анемія легкого ступеню тяжкості, зрощення полових губ, через це батько постійно проводить дитині обстеження та лікування, стежить за виконанням необхідних щеплень дитині, що підтверджується відповідними медичними документами.

Через часті хвороби доньки, заявник не може влаштувати доньку у дошкільний навчальний заклад, самостійно займається, як здоров`ям дитини, так і її підготовкою до школи та майбутнього дорослого життя, з цією метою заявник перейшов на неофіційну роботу дистанційно, за допомогою мережі Інтернет, щоб постійно перебувати з дитиною.

Мати дитини - ОСОБА_2 вихованням, утриманням дитини не займається, а тому постало питання щодо встановлення факту самостійного утримання та виховання дитини самим батьком, метою якого є необхідність отримання можливості одноосібного звернення батьком до державних, медичних та освітніх закладів він імені та в інтересах дитини, а оскільки іншим чином встановити даний факт чинним законодавством не передбачено, заявник ОСОБА_1 просив суд встановити юридичний факт самостійного виховання та утримання ним своєї неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та його представник - адвокат Долженко О.М.., підтримали свої вимоги з підстав, викладених у заяві, просили суд встановити юридичний факт про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , без участі матері - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , самостійно виховує та утримує свою неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зацікавлена особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про дату місце і час розгляду справи повідомлялася шляхом оголошення на офіційному сайті суду, з клопотаннями до суду не зверталася

Заслухавши пояснення заявника та його представника, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч.2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.

Заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання ( ст. 316 ЦПК України).

В судовому засіданні встановлено, що заявник ОСОБА_1 перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 23.07.2016 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 23.07.2016 року ( а.с.12).

В період шлюбу у них народилась донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 09.02.2017 року ( а.с.13).

Після початку повномасштабного вторгнення Росії на територію України, дружина заявника - ОСОБА_2 виїхала з місця їх проживання в м. Києві, залишивши дитину з батьком, при цьому, зазначене не обговорювалось та не узгоджувалось між подружжям.

Згідно довідки Виконавчого комітету Шишацької селищної ради Полтавської області від 10.10.2024 року № 02-25/1981, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 проживає без реєстрації в АДРЕСА_1 разом з донькою - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с.48).

Згідно зі статтею 318 ЦПК України у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою.

Визначаючи, чи пов`язується з установленням факту виникнення в заявника певних цивільних прав та обов`язків, суд застосовує положення статті 1 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). За змістом частини першої статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (цивільні відносини). Тобто цивільними є відносини, які відповідають наведеним критеріям.

Відповідно, у порядку цивільного судочинства, за загальним правилом, не підлягають вирішенню спори (розгляду заяви), що виникають не з цивільних, земельних, трудових, сімейних або житлових правовідносин.

Згідно до ч. 1 ст.141СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір`ю.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини).

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Частиною 3 ст.29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна

В ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» зазначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Оскільки, мати дитини самоусунулась від її утримання та виховання, заявник самостійно займається вихованням та утриманням доньки, забезпечує її матеріально та піклується про неї, має житло, в якому створені належні умови для проживання та розвитку дитини. Заявник, як батько належним чином виконує свої батьківські обов`язки, забезпечує доньку усім необхідним, проявляє батьківську турботу, піклується про її фізичний та духовний розвиток, піклується про стан здоров`я, цікавиться її успіхами, виявляє інтерес до її внутрішнього світу, тобто з боку заявника відсутні виключні обставини, які б унеможливлювали проживання дитини разом з ним, чи негативно впливали на її виховання та розвиток.

Заінтересована особа ОСОБА_2 не проживає зі своєю донькою більше двох років, на теперішній час проживає за не відомою адресою, за її словами, виїхала за кордон, як мати належним чином не виконує свої батьківські обов`язки по вихованню дитини, що свідчить про самоусунення від виконання батьківських обов`язків по її вихованню та утриманню.

З витягів про реєстрацію місця проживання вбачається, що заявник разом із дитиною проживали за однією адресою в м. Києві. Згідно офіційної довідки з місця проживання вбачається, що на даний час заявник проживає за однією адресою, разом зі своєю донькою за адресою АДРЕСА_1 .

З медичної документації вбачається, що дитина часто хворіла і її лікуванням займається батько ( а.с. 16-26)..

З банківських виписок по банківських рахунках вбачається, що витрати на дитину несе саме батько-заявник ( а.с.27-45).

Тим самим, з вказаних доказів слідує, що дитина проживає разом із батьком, який піклується про неї, бере участь у її вихованні та утриманні, забезпечує дитині достатній рівень освіти незалежно від стосунків сторін, в той час коли мати самоусунулася від виховання та утримання дитини, тобто фактично дитина перебуває на самостійному вихованні та утриманні батька.

Встановлення даного факту заявнику необхідне з метою захисту прав та інтересів його дитини та його прав, як батька дитини так як на даний час інший порядок його встановлення процесуальним законом не передбачений.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 , оскільки в позасудовому порядку він не може встановити даний юридичний факт.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4,12,13,81,83,89,141,258,259, 263-265, 268, 273, 315,316,319 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити юридичний факт про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , без участі матері - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , самостійно виховує та утримує свою неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судові витрати по справі покласти на заявника ОСОБА_1 .

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Шишацький районний суд Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, а у випадку коли сторони були відсутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий, суддя В. В. Рябченко