Справа № 752/7439/24
Провадження № 2/752/4418/24
РІШЕННЯ

Іменем України

23 жовтня 2024 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Слободянюк А.В.,

за участю секретаря - Крушельницької Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про зменшення розміру аліментів,-

в с т а н о в и в:

У квітні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому у прохальній частині позовної заяви просить суд зменшити розмір аліментів, що підлягають стягненню з нього на користь відповідачки на підставі рішення Будьоннівського районного суду м. Донецька від 18 листопада 2011 року у справі № 2-2016/11 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/3 до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно з дня набрання рішення законної сили і до досягнення донькою повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на підставі рішення Будьоннівського районного суду м. Донецька від 18 листопада 2011 року з нього на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання їх спільної доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку (доходу) з 18 серпня 2011 року.

В подальшому, перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах із ОСОБА_4 у позивача народилось двоє синів: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Крім цього, рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2023 року позивача визнано батьком повнолітньої доньки відповідачки - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та стягнуто аліменти за період з 11 січня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) у вигляді 1/6 частки від всіх видів заробітку(доходу), та аліменти на період навчання в розмірі 1/8 частки від всіх видів заробітку (доходу). Рішення набрало законної сили.

Таким чином, у позивача збільшилися обов`язки по сплаті аліментів, загальний розмір яких на двох дітей дорівнює майже 50% щомісячного доходу позивача. Крім цього, позивач має виплатити аліменти за рішенням суду, яким його визнано батьком, на утримання найстаршої доньки ОСОБА_7 від 03 серпня 2023 року за період з 11 січня 2021 року по 17 червня 2021 року у розмірі 1/6 частки від доходу. Також позивач має деяку заборгованість зі сплати аліментів на утримання меншої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Нарахована заборгованість не відповідає дійсності, з приводу якої в суді розглядається справа про часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментам, надання розстрочки у виплаті заборгованості та зменшення суми неустойки (пені). Позивач декілька разів перераховував за останній період на рахунок ДВС аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 .

Отже, він є батьком чотирьох дітей, двом з яких він має сплачувати аліменти у розмірі майже 50% всіх доходів. Двоє молодших дітей - сини ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , також знаходяться на його утриманні, проживають разом із ним. Позивач з родиною довгий час проживав на тимчасово окупованій території м. Донецьк. В 2021 році вони переїхали до м. Києва, де проживають в орендованій квартирі, так як не мають власного житла. Позивач має нестабільний заробіток. Через епідемію в 2019 році та війну в 2022 році позивач вимушений був припинити свою діяльність як фізична особа підприємець. Позивач не відмовляється від оплати аліментів на дітей, але вважає що сукупний розмір аліментів на утримання доньок, які народились в попередньому шлюбі з відповідачем є завеликим та має відповідати принципам справедливості та розумності.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Слободянюк А.В. від 15 квітня 2024 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30 квітня 2024 року провадження у цивільній справі відкрито, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 20 травня 2024 року суд перейшов до розгляду справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовчий розгляд справи за участю сторін.

13 травня 2024 року до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву з додатками від ОСОБА_2 з доказами його направлення стороні позивача.

20 травня 2024 року засобами поштового сполучення до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву із додатками від представника позивача адвоката Санамян О.О., із доказами його направлення стороні відповідача.

20 травня 2024 року до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшли заперечення на відповідь на відзив від відповідачки ОСОБА_2 з доказами його направлення стороні позивача.

19 червня 2024 року та 01 жовтня 2024 року засобами поштового сполучення до суду надійшли клопотання представника позивача адвоката Санамян О.О. про долучення додаткових доказів у справі та додаткові пояснення з доказами направлення їх копій відповідачу у справі.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2024 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду у судовому засіданні за участю сторін.

21 жовтня 2024 року до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення ОСОБА_2 з доказами їх направлення стороні позивача.

23 жовтня 2024 року до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшли письмові пояснення ОСОБА_1 на додаткові пояснення ОСОБА_2 з доказами їх направлення стороні відповідача.

У відзиві на позовну заяву, запереченнях на відповідь на відзив та додаткових поясненнях ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог про зменшення розміру стягуваних аліментів вказала, що позивач має заборгованість зі сплати аліментів з 2011 року, а не з 2019 року, у зв`язку з цим відкрито кримінальне провадження. Адвокат Санамян О.О. в інтересах ОСОБА_1 заявляє, що позивачу заважає сплачувати аліменти воєнний стан, але замовчує той факт, що відповідач знаходиться в тих же умовах, але виконує свій батьківський обов`язок. Також, як вказує відповідачка, Санамян О.О. в інтересах ОСОБА_1 заявляє, що він разом з дружиною та двома синами живе в м. Києві згідно договору оренди ним наданого, але площа кімнати згідно цього договору не дозволяє проживати там чотирьом особам. Жодних доказів, що ОСОБА_1 живе там з кимось з вищенаведених осіб не надано, в жодному судовому процесі це не встановлено, а непрямі докази це спростовують. Більш того, ОСОБА_1 , знаходячись з 2021 року в м. Києві, тобто поза межами окупованої території, де він зареєстрований, не захотів зареєструватись як вимушено переміщена особа (ВПО) та оформити адресну допомогу, яка б поліпшила його матеріальний стан, навіть з лютого 2022 року він теж цього не зробив. Позивач стверджує, що він декілька разів перераховував за останній період на рахунок ДВС аліменти на утримання ОСОБА_3 . На даний період за весь час, враховуючи заборгованість з 2011 року, позивачем було перераховано 9931,00 грн в той же час позивач зазначає, що повинен сплачувати на двох доньок майже 1/2 частину доходів згідно постанови Дніпровського апеляційного суду від 22 листопада 2023 року по справі № 235/101/21. Враховуючи наданий договір оренди, орендна плата складає 7000,00 грн щомісячно, плата за комунальні послуги складає що найменше 2000,00 грн на місяць, прожитковий мінімум на позивача складає 3028,00 грн, також беручи до уваги, що позивач користується мобільним зв`язком, інтернетом, міським транспортом, тощо - це ще 1000,00 грн. Тобто дохід позивача щомісяця є не менше за 13000,00 грн, але він його не декларує. Виходячи з цього, позивач має можливість та обов`язок сплачувати щомісяця не менше 6500,00 грн, а на несплачену решту аліментів повинна збільшуватись заборгованість, але цього не має. ОСОБА_1 за останні 10 років був засновником та працював головним інженером проектів в компанії, також був продюсером музичної групи, яка продовжує свою творчу діяльність з 2001 року. За останні 10 років працював у декількох країнах колишнього СРСР. Ще раніше мав фінансову спроможність замовляти сайти. Позивач перемістився з окупованої території до м. Києва задовго до звернення відповідача до судів та потім зареєструвався за адресою: АДРЕСА_1 , де зареєструвався як ФОП з 14 вересня 2021 року, пропрацював ФОП до 21 червня 2023 року. Відповідно до того, що позивач є працездатного віку та згідно введеного в Україні воєнного стану виїзд за межі держави йому заборонений, він на теперішній час знаходиться в м. Києві. Зазначає, що тіньові доходи ОСОБА_1 є багатомільйонними, а декларується офіційно мізерна сума, тобто частина аліментів від його доходів, яку йому нараховують, є меншою від його реального доходу, більш того згідно даних ДПС його фінансовий стан поліпшився.

У відповіді на відзив, додаткових поясненнях, представник позивача адвокат Санамян О.О. заперечувала проти тверджень відповідача, з підстав наведених у позовній заяві.

У судове засідання позивач не з`явився, від представника позивача адвоката Санамян О.О. надійшла заява, в якій вона просить суд справу розглядати за її відсутності та без фіксування судового процесу технічними засобами. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій просила відкласти розгляд справи на грудень 2024 року з причини перебування з дитиною на оздоровленні за кордоном, докази чого будуть надані суду в майбутньому.

Оцінюючи клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, суд доходить таких висновків.

Завданнями цивільного судочинства згідно ст. 2 ЦПК України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною 1 статті 44 ЦПК України, передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватись процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до частини 2 статті 44 ЦПК України, залежно від конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, дії, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи.

Відповідно до частини 4 ст. 44 ЦПК України, суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами учасниками судового процесу.

Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Частиною другою цієї статті визначено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість з`явлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники.

Частиною третьою статті 223 ЦПК України встановлено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (ч. 4 ст.223 ЦПК України).

Зміст клопотання відповідача свідчить, що вона була обізнана про дату, час і місце розгляду справи, клопотання про відкладення розгляду справи на два місяці свідчить про затягування судового процесу, доказів перебування відповідача за кордоном не подано.

Крім того, суд зауважує, що відповідач клопотання про відкладення розгляду справи заявляє повторно, при тому, що дата першого судового засідання - 01 жовтня 2024 року, у яке відповідач не з`явилась, узгоджувалась судом із відповідачем під час судового засідання 30 липня 202 року, у якому відповідач приймала участь.

Суд визнає неявку в судове засідання відповідача неповажною, а клопотання щодо відкладення таким, що спрямоване лише на затягування процесу розгляду справи, та відповідно до статті 223 ЦПК України приймає рішення про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Будьоннівського районного суду м. Донецька від 18 листопада 2011 року у справі № 2-2016/11 р. позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 щомісяця на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку/доходу до повноліття дитини, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь ОСОБА_2 , починаючи з 18 серпня 2011 року. Рішення набрало законної сили 29 листопада 2011 року (т.1 а.с.5).

Заступником начальника відділу Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на підставі постанови від 26 листопада 2020 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_5 з примусового виконання виконавчого листа № 6/235/208/20; 235/5558/20, виданого 02 жовтня 2020 Красноармійським міськрайонним судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів щомісяця на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) до повноліття дитини (т. 1, а.с.6).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 листопада 2023 року по справ № 235/101/21 встановлено, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2023 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Святошинський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про визнання батьківства та стягнення аліментів, задоволено частково.

Визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , народженої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Внесено зміни до актового запису №342 від 30 липня 2003 року, вчиненого відділом реєстрації актів громадянського стану Будьонівського районного управління юстиції м. Донецька, про народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вказавши в графі батько « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , громадянин України».

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 11 січня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 , допустивши негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/8 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 26 січня 2023 року і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років, тобто до 17 червня 2026 року, допустивши негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 908,00 грн та витрати за складання висновку генотипоскопічного дослідження у розмірі 12950,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати (т. 1 а.с. 16-21).

Указаною постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 листопада 2023 року у справі № 235/101/21 апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2023 року - без змін (т. 1 а.с. 16-21).

Разом з тим, судом встановлено, що 12 вересня 2014 року та ІНФОРМАЦІЯ_8 народилися ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , батьками яких є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , що вбачається із наданих суду копій свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського районного управління юстиції у м. Донецьку 18 вересня 2014 року, та серії НОМЕР_2 , виданого повторно Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 15 липня 2022 року (т. 1 а.с.33, 34).

Згідно з довідкою про склад сім`ї, виданою головою ЖБК «Мир-57» ОСОБА_13 вбачається, що ОСОБА_1 проживав в АДРЕСА_2 . Разом з ним були зареєстровані та проживали, зокрема, його сини - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Що також вбачається з поквартальної картки форми Б (без дати) (т. 1 а.с.35,39)

З липня 2021 року ОСОБА_1 разом зі своєю дружиною ОСОБА_4 та синами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 винаймають квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , що вбачається із наданого суду договору оренди житлового приміщення від 17 липня 2021 року (т. 1 а.с. 43).

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, сформованої 22 червня 2023 року ФО-П ОСОБА_1 припинив свою діяльність як фізична особа-підприємець (т. 1 а.с.40).

З наданих суду довідок форми ОК-5, ОК-7, згенерованих в особистому кабінеті Пенсійного фонду України ОСОБА_1 вбачається, що вони містять відомості про отримані доходи до 2022 року включно. Дохід має мінливий характер, з березня 2022 року припинено нарахування доходів. Відомості про доходи за 2023 та 2024 рік в довідках відсутні (т. 3 а.с.77-82, 83-85).

У відповідності до ст. ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно статі 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до статті 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 05.02.2014 при розгляді справи № 143-цс13.

Як роз`яснено у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до статей 183, 184 Сімейного кодексу України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно частини 1 статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому, згідно з частиною 2 статті 182 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 183 Сімейного кодексу України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Таким чином, у зв`язку з тим, що на утриманні позивача перебуває ще двоє малолітніх дітей та повнолітня донька, яка продовжує навчання, у нього змінився сімейний стан, а тому аліменти, які стягуються на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, на користь відповідачки, мають бути зменшені до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) позивача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

При цьому суд вважає, що зменшення розміру аліментів до 1/6 частини доходів позивача відповідає вимогам ст. 182 та ч.5 ст. 183 СК України щодо розміру аліментів на одну неповнолітню дитину.

Судом також враховано, що на день постановлення наведеного вище рішення про стягнення аліментів Будьоннівським районним судом м. Донецька у 2011 року позивач мав на утриманні лише одну дитину, тому факт народження ще двох дітей у другій сім`ї та встановлення батьківства щодо найстаршої доньки, тобто додатково ще трьох дітей, є суттєвою зміною сімейного стану позивача, що в розумінні ст.192 Сімейного кодексу України є підставою для зміни розміру присуджених аліментів.

Суд також погоджується з доводами позивача, що наразі аліментні зобов`язання щодо утримання спільних дітей відповідачки та позивача останнього, за наведеними судовими рішеннями, становлять майже 50 % усіх видів доходу позивача: 1/3 на утримання доньки ОСОБА_3 та 1/8 на утримання доньки ОСОБА_7 .

Таким чином, суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов про зменшення розміру аліментів підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 180, 181, 182, 183, 184, 188, 192 Сімейного Кодексу України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 81, 89, 141, 263-265, 268, 274-279, 354, ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про зменшення розміру аліментів - задовольнити.

Зменшити розмір аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , адреса реєстрацції: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , на підставі рішення Будьоннівського районного суду м. Донецька від 18 листопада 2011 року у справі № 2-2016/11 на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/3 на 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, з дня набрання рішення законної сили і до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А. В. Слободянюк