Справа № 346/1449/24
Провадження № 22-ц/4808/854/24
Головуючий у 1 інстанції Васильковський В. В.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

розглянувши у порядку письмового провадженнясправу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області про стягнення моральної шкоди, завданої неправомірними діями працівника поліції за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 26 березня 2024 року під головуванням судді Васильковського В.В. у м. Коломия,

в с т а н о в и в:

В березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області про стягнення моральної шкоди, завданої неправомірними діями працівника поліції.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 26 березня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області про стягнення моральної шкоди, завданої неправомірними діями працівника поліції, передано за підсудністю до Івано-Франківського міського суду.

Місцезнаходження відповідача: м. Івано-Франківськ, вул. Сахарова, 15. Позовна заява подана у зв`язку із заподіянням шкоди внаслідок винесення відносно позивача працівником поліції постанови про адміністративне правопорушення. Суд першої інстанції, з урахуванням відсутності у позивача підстав на звернення до суду за своїм вибором, передбачених ст. 28 ЦПК України, дійшов висновку, що позов подано з порушенням правил територіальної підсудності і справу передав на розгляд Івано-Франківському міському суду.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду.

Вказує на те, що судом першої інстанції помилково застосовано норми ч. 2 ст. 27, ст. 28 та п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України.

Посилаючись на вимоги ч. 3, 16 ст. 28 ЦПК України, апелянт вказує, що саме Коломийським міськрайонним судом повинна розглядатися справа, оскільки ним подано позов про відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, який може пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача, та його справа не має ознак виключної підсудності.

Зазначає, що правильне визначення юрисдикції справ має надважливе значення в практиці судів, адже судове рішення, яким навіть правильно вирішено спір по суті, не може вважатися таким, що прийняте встановленим законом судом, якщо при його ухваленні було допущено порушення юрисдикції.

Просить ухвалу скасувати і ухвалити рішення про розгляд його справи в Коломийському міськрайонному суді.

Головне управління національної поліції в Івано-Франківській області правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалося, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Згідно положень статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте, право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (mutatismutandis, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» («Melnyk v. Ukraine» заява № 23436/03, § 22, від 28 березня 2006 року).

Виходячи з приписів ст. 55, 129 Конституції України, застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.

Тобто реалізація конституційного права на судовий захист ставиться у залежність від положень процесуального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Норми ЦПК України передбачають процесуальний порядок звернення особи до суду і є спеціальними. Глава 2 ЦПК України регламентує територіальну юрисдикцію (підсудність) спорів, і її положення не допускають виключень.

Поняття «суд, встановлений законом» стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (пункт 24 рішення ЄСПЛ від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України», заяви № 29458/04 та № 29465/04). Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Відповідно до ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиними державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно даних, які містяться у матеріалах позовної заяви, позивач ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Місцезнаходження відповідача Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області - м. Івано-Франківськ, вул. Академіка Сахарова, 15.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: 1) справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду; 2) після задоволення відводів (самовідводів) чи з інших підстав неможливо утворити новий склад суду для розгляду справи; 3) ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу.

Суд першої інстанції врахував підстави та предмет позову, а саме заподіяння шкоди внаслідок винесення відносно позивача працівником поліції постанови про адміністративне правопорушення з місцезнаходженням відповідача: м. Івано-Франківськ, вул. Академіка Сахарова 15, та заявлення позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди, дійшов правильного висновку, що справа підлягає розгляду за загальними правилами підсудності - за місцезнаходженням юридичної особи.

Місцезнаходження відповідача відноситься до території на яку поширюється юрисдикція Івано-Франківського міського суду, а підстав для застосування положень ст. 28, 30 ЦПК України щодо підсудності справи за місцем проживання позивача чи виключної підсудності немає, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про передачу справу на розгляд Івано-Франківському міському суду.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта, що саме Коломийським міськрайонним судом повинна розглядатися справа, оскільки ним подано позов про відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, який може пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Положення статті 28 ЦПК України передбачають правила альтернативної підсудності за вибором позивача. Відповідно до ч. 3 вказаної статті позови про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди.

Тобто законодавець передбачив юридичну можливість для особи, яка звертається до суду із позовом про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, обрати на власний розсуд якими правилами територіальної підсудності керуватися при зверненні до суду за захистом своїх порушених прав. У процесуальному законодавстві запроваджено для такої категорії справ правило альтернативної підсудності, що надає право саме позивачу обирати уповноважений суд з-поміж тих, що визначені або загальними правилами підсудності цивільних справ, або спеціальним правилом альтернативної підсудності.

Відповідно до статті 1167 ЦК України під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Статтею 23 ЦК України (пункти 1, 2 частини другої) передбачено, що моральна шкода може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодження здоров`я; в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Тлумачення вказаних положень закону вказує на те, що законодавцем розмежовано, зокрема, причини завдання моральної особі внаслідок порушення її прав, що знайшло своє відображення у нормах цивільного процесуального закону та спеціального Закону України «Про судовий збір».

Обґрунтування вимог позову та матеріали позовної заяви не містять будь-яких даних щодо ушкодження здоров`я внаслідок діянь посадових осіб відповідача. Натомість, позивач вказує на завдання моральної шкоди внаслідок протиправної поведінки таких осіб щодо нього, а саме винесення відносно позивача працівником поліції постанови про адміністративне правопорушення. Таким чином, відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин положень ч. 3 ст. 28 ЦПК України.

На час постановлення ухвали суд першої інстанції діяв у межах процесуального закону, а тому посилання апелянта, що суд дійшов необґрунтованого висновку про наявність підстав для передачі справи іншому суду не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для її скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 26 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 06 червня 2024 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук О.О. Томин