Справа № 308/7161/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючого судді Іванова А.П., при секретарі судового засідання Боті О.І., представника позивача адвоката Бухтоярова Р.О., представника відповідача Управління патрульної поліції в Закарпатській області Вовканича А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бухтояров Роман Олександрович, до Держави України в особі Управління патрульної поліції в Закарпатській області, Державної Казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди та матеріальної шкоди,

встановив:

19.04.2024 ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бухтояров Р.О., звернулася до суду з позовною заявою до Держави України в особі Управління патрульної поліції в Закарпатській області, Державної Казначейської служби України, в якому просила стягнути з держави України за рахунок коштів Державного бюджету України на її користь грошові кошти в розмірі 60 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди та 4000,00 грн. у відшкодування матеріальної шкоди.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що 23.06.2023 відносно неї складено протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 №072413за ст. 173 КУпАП, а постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.09.2023 по справі 308/13158/23 справу про адміністративне правопорушення за вказаним протоколом закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Вважає, що внаслідок незаконного адміністративного переслідування їй завдано моральної шкоди, що виразилось у душевних стражданнях, розладах здоров`я, переживаннях про подальшу долю та репутацію, а також завдано матеріальної шкоди у вигляді витрат на правову допомогу адвоката при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

28.05.2024 через підсистему «Електронний суд» Департаментом патрульної поліції подано до суду відзив на позовну заяву, зміст якого зводиться до того, що патрульна поліція як елемент системи Національної поліції України не є органом, уповноваженим проводити досудове розслідування чи оперативно - розшукову діяльність, у зв`язку з чим Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в даному випадку застосуванню не підлягає; позивачем не наведено жодних доказів, які б свідчили, що внаслідок дій поліцейських йому було завдано моральної шкоди, а між діями поліцейських та витратами позивача відсутній будь який причинно наслідковий зв`язок; заявлений позивачем розмір моральної шкоди не обґрунтований; витрати на правову допомогу заявлені позивачем є неспівмірними із типом і складністю справи. Просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Представник позивача позов підтримав з підстав, викладених у такому. Пояснив, що внаслідок незаконного складання адміністративного протоколу щодо його довірителя у останньої зіпсувалися стосунки з усіма сусідами, які дізналися про обставини справи виключно зі слів працівників поліції. Так як ОСОБА_1 є членом громадської ради доброчесності, присяжним Ужгородського міськрайонного суду, її ділова репутації зазнала втрат.

Представник відповідача Управління патрульної поліції в Закарпатській області Вовканич А.І. у задоволені позовних вимог просив відмовити з підстав, викладених у відзивах.

Представник відповідача Державної Казначейської служби України в судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву не подано.

23.06.2024 поліцейськими Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції відносно ОСОБА_1 складено протокол серії АПР 18 №072413 про адміністративне правопорушення за ст. 173 КУпАП.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.09.2023 по справі 308/13185/23 провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ст. 173 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

11.09.2023 ОСОБА_1 укладено договір про надання правничої допомоги б/н з адвокатським об`єднанням «Verum» в особі голови адвокатського об`єднання Бухтоярова Р.О., згідно з яким адвокатське об`єднання взяло на себе зобов`язання надати ОСОБА_1 правову допомогу у справі 308/13185/23 за суму гонорару в розмірі 4000,00 грн., які ОСОБА_1 сплатила в день підписання договору готівкою.

Згідно з актом виконаних робіт від 21.09.2023 загальна вартість наданої адвокатом професійної правничої допомоги під час розгляду справи 308/13185/23 склала 4 000,00 грн., в тому числі підготовка клопотання про ознайомлення з матеріалами справи - 30 хв. 500,00 грн, ознайомлення з матеріалами справи 30 хв. + 500,00 грн., підготовка пояснень 1500,00 грн., участь в судовому засіданні з урахуванням очікування розгляду справи 1,5 год. 1500,00 грн.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України гарантовано кожному право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідно до п.1 ч.1 та ч.2 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (далі Закон №266/94-ВР) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Статтею 2 вказаного Закону №266/94-ВР визначений виключний перелік випадків, у яких виникає право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом. Так, згідно пункту 4 частини 1 вказаної статті таке право виникає, зокрема, у разі закриття справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18) викладено правовий висновок про те, що на підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18), зазначено, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суди попередніх інстанцій не врахували, що дії працівників поліції щодо затримання позивача та складання відносно нього протоколів про адміністративне правопорушення, відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування такої шкоди здійснюється незалежно від вини. Зважаючи на наведене, висновок суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, про відсутність вини у діях працівників поліції при складанні протоколів про адміністративні правопорушення, передбачених статтями 173, 185 КУпАП, є помилковими.

Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права в подібних правовідносинах викладені, зокрема в постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 686/16847/17 (провадження № 61-11590св18), від 01 липня 2020 року у справі № 347/1977/17 (провадження № 61-10582св18), від 22 липня 2020 року у справі № 303/7352/18 (провадження № 61-20524св19), від 02 вересня 2020 року у справі № 591/1001/17 (провадження № 61-39927св18), від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20 (провадження № 61-2647св21), від 29 вересня 2021 року у справі № 166/1222/20 (провадження № 61-9003св21), від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20 (провадження № 61-922св21), від 07 вересня 2022 року у справі № 289/2110/21 (провадження № 61-5136св22), від 14 грудня 2022 року у справі № 201/7848/21 (провадження № 61-5118св22), та інших.

Суд вважає, що підставою для відшкодування шкоди у даній справі є доведене безпідставне складення адміністративного протоколу у відношенні позивача, подальше адміністративне провадження та подальше судове провадження, наслідком якого є закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача.

Суд зазначає, що події, які стосуються здійснення відносно позивача провадження про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП є правовою підставою для встановлення характеру спірних правовідносин у цій справі, а тому належить дійти висновку, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП, яке в подальшому судом закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення, з установленням судом фактичної безпідставності складання протоколу відносно позивача за вказаною статтею КУпАП, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказані провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше), і такими діяннями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що відносно позивача складено протокол про правопорушення незаконно, а, крім того, відшкодування шкоди здійснюється незалежно від вини.

Таким чином, суд вважає доведеним факт незаконності складання співробітниками УПП в Закарпатській області відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, за що відповідальність несе держава, оскільки позивач перебував незаконно під адміністративним переслідуванням внаслідок запровадження щодо неї справи про адміністративне правопорушення та складання протоколу про адміністративну правопорушення за ст. 173 КУпАП з 23.06.2023 (дня складення протоколу) і до 22.09.2023 (дня набрання законної сили постановою суду про закриття провадження з реабілітуючих підстав), тобто три місяці вимушена була захищатись від адміністративного звинувачення, наймаючи захисника, перебувати у невизначеному правовому статусі, і за таких обставин, суд вважає доведеним позивачем факт спричинення таким переслідуванням моральної шкоди, яка полягала у переживаннях про подальшу долю та репутацію, потребувало у позивача встановлення справедливості, доведення його невинуватості попри таку презумпцію, що в своїй сукупності порушило нормальні життєві стосунки.

Зазначене узгоджується і з висновками, висловленими Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 січня 2022 року у справі №953/6561/20 провадження №61-922св21, а також з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду КЦС від 19 жовтня 2022 року у справі №465/6045/20 та від 06 березня 2023 року у справі № 607/22802/21.

Щодо суми відшкодування моральної шкоди, то суд враховує, що при визначенні її розміру, він має визначатись відповідно до вимог частини третьої статті 13 Закону від 1 грудня 1994 року № 266/94-ВР, який встановлює мінімальні гарантії при відшкодуванні шкоди і яка залежно від обставин справи може бути збільшена.

Так, згідно із даною нормою Закону відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Крім того, в абзаці 2 пункту 14 вказаної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України (див. пункт 33), судам роз`яснено про те, що розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Наведене спростовує позицію відповідача щодо відсутності його вини, як підстави для відмови в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2024 рік» розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, встановлено на рівні 1600 гривень.

А тому суд, визначаючи розмір моральної шкоди, враховує 1) мінімальні межі встановлені Законом № 266/94-ВР в даному випадку; 2) правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19), згідно з яким розмір моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен проводити до її безпідставного збагачення; 3) перебування позивача під адміністративним переслідуванням один повний місяць; 4) виходить із ступеня тяжкості діяння, яким було заподіяно шкоду та шкідливості наслідків спричинених цим діянням, глибини, тривалості страждань, обставин справи і виходячи із принципу справедливості та розумності, вважає за можливе визначити розмір морального відшкодування в сумі 1000,00 грн., що є достатнім відшкодуванням для позивача.

Щодо наявності підстав для відшкодування витрат за надання правничої допомоги під час розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, суд враховує наступне.

За змістом статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у передбачених цим законом випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги.

Встановивши факт понесення витрат у зв`язку із наданням юридичної допомоги, суд стягує витрати саме за час перебування під слідством і судом.

Визначені наведеним Законом суми, сплачені громадянином у зв`язку із наданням йому юридичної допомоги не є тотожними витратам на правничу допомогу, передбаченим статтею 137 ЦПК України, тому, у зазначеному випадку застосуванню підлягає спеціальна норма закону.

Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 303/3973/17 (провадження № 61-12505св19), від 07 липня 2021 року у справі № 335/10173/19 (провадження № 61-5223св21), від 09 червня 2022 року у справі № 759/2952/20 (провадження № 61-16694св21), від 08 листопада 2023 року у справі № 539/2673/21 (провадження № 61-9750св 23).

За висновками Великої Палати Верховного Суду процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову; такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством (пункт 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 462/6473/16-ц за провадженням № 14-400 цс 18, пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц за провадженням № 14-447цс19, пункт 20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 489/5045/18 за провадженням № 14-191цс19).

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якої надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000 та від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Оскільки чинним КУпАП не передбачено відшкодування витрат на правову допомогу у разі закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, суд доходить до висновку, що понесені позивачем витрати на правову допомогу у справі №308/19802/23 є матеріальною шкодою, яка підлягає відшкодуванню в межах розгляду даної цивільної справи.

При цьому суд враховує, що ці витрати є саме матеріальною шкодою та були вимушено понесені позивачем для доведення ним своєї невинуватості у вчиненні правопорушення, за яке його могли притягнути до адміністративної відповідальності.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На підтвердження витрат, понесених позивачем під час розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності суду було надано договір про надання правової допомоги від 27.11.2023 б/н, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом адвокатським об`єднанням «Verum» в особі голови адвокатського об`єднання Бухтоярова Р.О., акт виконаних робіт від 14.12.2023 року, постанова суду від 04.12.2023.

При вирішенні заявленої позивачем вимоги суд бере до уваги незначну складність справи, оскільки категорія справи - про притягнення особи до адміністративної відповідальності, обсяг матеріалів справи для ознайомлення до 10 сторінок, виконані адвокатом роботи, з яких підготовка клопотання про ознайомлення з матеріалами справи у 30 хв. є неспівмірною з характером наданої послуги, так як така не потребує застосування особливих зусиль, а також приймає до уваги те, що адвокатом не надано підтвердження тривалості судового засідання, в якому такий приймав участі, й часу, коли судове слухання повинно було розпочатися і фактично було розпочато, а тому суд стягує з Державного бюджету України на користь позивача 1500,00 грн. матеріальної шкоди.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України та враховує, що судовий збір не справляється у випадку, передбаченому п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», а тому покладає судові витрати (судовий збір) на рахунок держави.

З цих підстав, керуючись статтями 2, 4, 5, 13, 259, 263-265, 293, 315, 319 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 1000 (одну тисячу) гривень 00 копійок в якості відшкодування моральної шкоди, а також 1500 (одну тисячу п`ятсот) гривень 00 копійок в якості відшкодування матеріальної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя А.П. Іванов