Справа № 466/6891/23
Провадження № 2/466/397/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2024 року

Шевченківський районний суд м. Львова

В складі:

головуючої судді Баєвої О.І.

секретаря судових засідань Шпири Ю.Б.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів,

у с т а н о в и в :

позивач звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить встановити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 ; стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту звернення до суду до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона із відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.01.2015 року. У шлюбі народилася дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішеннням Шевченківського районного суду м.Львова від 22.07.2022 року шлюб між нею та ОСОБА_3 розірвано.

Позивач стверджує, що після розірвання шлюбу син залишився проживати разом із нею, відповідач участі у вихованні дитини не бере, дитиною не цікавиться, морально та фінансово не підтримує. Відповідач періодично їй телефонує із погрозами фізичної розправи та тим, що забере у неї дитину.

Враховуючи те, що позивач переживає за життя та здоров`я дитини, а також з метою належного забезпечення сина змушена звернутися до суду.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала, просила задовольнити покликаючись на обставини, аналогічні викладеним у позовній заяві. Зазначила, що після розірвання шлюбу ОСОБА_3 у телефонних дзвінках погрожує їй розправою, кричав, що усіх розстріляє. Окрім того, відповідач погрожував їй тим, що забере у неї сина та вона його більше не побачить. У зв`язку із вказаними діями вона зверталася до правоохоронних органів. Також пояснила, що відповідач кошти на утримання дитини не надає, не намагається побачити сина, хоча вона перешкод у спілкуванні батька та сина не чинить. В подальшому позивач у судове засідання не з`явилася.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, покликаючись на обставини, аналогічні викладеним у позовній заяві. Вважає, що позов підлягає задоволенню з метою того, щоб в майбутньому запобігти виникненню погроз відповідача про те, що він забере у позивачки дитину.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. В матеріалх справи міститься заява ОСОБА_3 , в якій зазначає, що не заперечую проти проживання сина разом із матір`ю ОСОБА_2 .

Інші учасники в судове засідання не з`явилися, від представника третьої особи поступило клопотання, в якому просить проводити розгляд справи без його участі.

Заслухавши учасників справи, дослідивши подані докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково.

Під час ухвалення рішення суд керується Декларацією прав дитини та Конвенцією про права дитини, положеннями Конституції України, Сімейного кодексу України, Законом України "Про охорону дитинства", а також іншими правовими актами.

Так, Конвенцією про права дитини визнано, що дитині для повного, гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові та розуміння.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство та батьківство охороняються державою.

Частинами 1, 2 ст. 24 Конституції України декларовано, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому народилася дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Краматорським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 24.10.2016 року, актовий запис №1690.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 22.07.2022 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано.

Після розірвання шлюбу дитина проживає разом із матір`ю.

Відповідно до Довідок від 27.04.2022 року №1308- та №1308- ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , взято на облік внутрішньо переміщених осіб. Станом на момент ухвалення рішення ОСОБА_2 разом з сином проживають за адресою: за адресою: АДРЕСА_1 .

Батько динити ОСОБА_3 проживає окремо.

Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Підставою звернення ОСОБА_2 до суду із позовними вимогами про визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є те, щоб у майбутньому запобігти виникненню погроз відповідача про те, що він забере у неї дитину.

Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

У заяві, поданій ОСОБА_3 , яка міститься в матеріалах справи, відповідач зазначає, що не заперечує щодо проживання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом, із матір`ю ОСОБА_2 .

Враховуючи те, що статтею 161 Сімейного кодексу України чітко встановлено можливість ухвалення судом рішення про визначення місця проживання дитини виключно в разі наявності спору між батьками дитини щодо місця її проживання, беручи до уваги те, що дитина проживає разом із позивачем, відсутність спору між батьками дитини щодо її місця проживання, суд приходить до висновку, що вимога ОСОБА_2 щодо визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із нею є передчасною та задоволенню не підлягає.

Окрім того, в розпорядження суду органом опіки та піклування ШРА ЛМР надано висновок органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради щодо розв`язання спору про недоцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_2 від 20.09.2023 року №260001-вих-115492. Відповідно до вказаного висновку, орган опіки та піклування ШРА ЛМР вважає за недоцільне визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_2 у зв`язку із відсутністю спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини.

Покликання позивача та її представника на погрози ОСОБА_3 відібрати дитину від матері суд бере до уваги, проте, на думку суду, такі погрози є лише емоційними сплесками, оскільки відповідачем не вчинялися жодні дії для їх реалізації, та відповідач оголошував їх позивачу по телефону. Сама позивач у судовому засіданні ствердила, що ОСОБА_3 не бачив сина з 2022 року. Відтак, суд не вбачає підстав для побоювання реального виконання погрози.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача аліменів на утримання дитини, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Даний обов`язок не залежить від матеріального становища батьків.

Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до п. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище матері дитини; стан здоров`я та матеріальне становище батька дитини.

В ході судового розгляду встановлено, що відповідач ОСОБА_3 працездатного віку, зі слів позивача, інших осіб не отриманні немає.

Враховуючи вищевикладене, те, що відсутні істотні обставини, які могли б впливати на виконання ОСОБА_3 своїх батьківських обов`язків, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_3 слід стягувати аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03.07.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

В порядку, визначеному п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1073,60 грн судового збору.

Керуючись ст. 5, 12, 13, 81, 247, 259, 263, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

позов задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03.07.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_3 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок) судового збору в користь ОСОБА_2 .

У задоволенні інших вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з моменту проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 11.06.2024 року.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОПКК НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа: орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, юридична адреса: м.Львів, вул. Липинського, 11.

Суддя О. І. Баєва