Справа № 308/9882/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Данко В.Й.,

за участю:

секретаря судового засідання Павлюх Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Ужгороді в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу

в с та н о в и в:

до Ужгородського міськрайонного суду надійшов позов ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі позивач) до ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 (далі відповідач), у якому позивач просить суд:

-стягнути з відповідача на користь позивача 76 000 грн. у рахунок повернення боргу за договором позики.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач пошкодив належний позивачу автомобіль у зв`язку з ДТП, однак пообіцяв відшкодувати завдані збитки в розмірі 76 000 грн. шляхом виплати компенсації у відповідному розмірі, про що написав розписку. Між тим, в обумовлений учасниками справи строк відповідач грошових коштів не сплати.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався, що відповідно до частини 2 статті 191 ЦПК України не перешкоджає розгляду та вирішенню справи по суті за наявними матеріалами.

У судове засідання позивач не з`явився, належним чином повідомлений про час, дату і місце його проведення, подав заяву про розгляд справи без участі.

У судове засідання відповідач не з`явився, належним чином повідомлений про час, дату і місце його проведення, клопотання про відкладення не подав.

Ухвалою від 13.06.2024 суддя залишив позовну заяву без руху та надав строку для усунення недоліків.

Ухвалою від 20.06.2024 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі.

Ухвалою від 09.07.2024 суд відмовив у задоволенні клопотання представника ОСОБА_3 про проведення судового засідання в режимі відео конференції.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Позивач є власником автомобіля Mazda 323 F, реєстраційний номер НОМЕР_3 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 .

04.12.2023 відповідачем складено розписку б/н, згідно з якою він зобов`язався повернути позивачу у повному обсязі матеріальну шкоду на загальну суму 76 000 грн., що спричинена відповідачем у зв`язку з ДТП та пошкодженням автомобіля Mazda 323 F, НОМЕР_3 , який належить позивачу.

Згідно з розпискою строк повернення суми відшкодування становить 6 місяців з дня її складення.

Позивач, виходячи з наявності підстав для стягнення грошових коштів з відповідача у зв`язку з наявністю між сторонами, на його думку, позикових відносин звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив з такого.

Суд встановив, що відповідач склав розписку 04.12.2023. У зв`язку з цим при вирішенні спору щодо наявності підстав для стягнення грошових коштів за такою розпискою слід брати до уваги, зокрема, положення ЦК України в редакції від 05.10.2023, яка діяла станом на момент видачі згаданої розписки.

Відповідно до статті 1046 ЦК України у наведеній редакції за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За приписами частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Вказане узгоджується із правовим висновком, відображеним у постанові Верховного Суду від 08.07.2019 по справі №524/4946/16-ц.

Крім того, частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Дослідивши наявну в матеріалах справи копію розписки б/н від 04.12.2023, суд доходить до висновку про те, що така розписка містить виключно формулювання про обов`язок відповідача відшкодувати матеріальні збитки, завдані ним в результаті ДТП.

Разом з тим, із розписки не вбачається, що грошові кошти, зазначені в розписці, були надані відповідачу.

Тобто фактично згадана розписка написана з ціллю забезпечення відшкодування шкоди внаслідок ДТП.

Інакше кажучи, передумовою для написання розписки був не факт надання позивачем відповідачу грошових коштів, а намір забезпечити подальше відшкодування заподіяної шкоди через пошкодження транспортного засобу.

Таким чином, розписка б/н від 04.12.2023 не свідчить про факт укладення договору позики та, як наслідок, про наявність між ними договірних відносин.

Отже, із правовідносин, що склалися між сторонами, не вбачається ознак правовідносин, які виникли з боргового зобов`язання на підставі договору позики.

У зв`язку з викладеним суд доходить до переконання, що правова кваліфікація спірних правовідносин позивачем є помилковою.

Фактично між позивачем та відповідачем виникли не договірні (деліктні) правовідносини.

Не обмежуючись викладеним, суд звертає увагу на те, що статтею 604 ЦК України передбачається, що зобов`язання припиняється за домовленістю сторін. Зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація). У випадках, передбачених законом або договором, новація може здійснюватися щодо декількох первісних зобов`язань. Новація не допускається щодо зобов`язань про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, про сплату аліментів та в інших випадках, встановлених законом. Новація припиняє додаткові зобов`язання, пов`язані з первісним зобов`язанням, якщо інше не встановлено договором, крім випадків, коли первісне зобов`язання змінене планом санації або реструктуризації згідно з Кодексом України з процедур банкрутства і заставодержатель проголосував проти такого плану.

Зі змісту статті 604 ЦК України вбачається, що ознаками новації є: спосіб припинення зобов`язання; вона можлива лише між тими самими сторонами (сторонами попереднього зобов`язання); двостороннім правочином (договором); нове зобов`язання пов`язане з попереднім і спрямоване саме на заміну первісного зобов`язання новим, а не на заміну цього зобов`язання.

До умов новації згідно вимог закону віднесено наступні: нове зобов`язання повинне пов`язувати тих самих осіб, що і первісне; сторони мають досягти згоди щодо заміни одного зобов`язання іншим, а «домовленість про новацію», це договір про заміну зобов`язання; вчиняється новація у формі двостороннього правочину (новаційного договору), який має відповідати вимогам до форми та змісту, необхідних для нового зобов`язання; наявність наміру сторін вчинити новацію, про який сторони повинні обов`язково вказати у договорі, а за відсутності такого застереження первинне зобов`язання не припиняється, а буде діяти поряд з новим; дійсність первинного зобов`язання (недійсність первинного зобов`язання веде до недійсності і нового зобов`язання, що витікає з новації, якщо ж недійсним є новаційний договір, сторони залишаються пов`язаними первинним зобов`язанням, і новація не відбувається); заміна змісту зобов`язання, або має виконуватися те саме, але на іншій правовій підставі; допустимість заміни первісного зобов`язання новим.

Отже, важливою умовою новації є наявність наміру сторін вчинити новацію, про який сторони повинні обов`язково вказати у договорі, оскільки за відсутності такого застереження первинне зобов`язання не припиняється, а буде діяти поряд із новим.

Вказане узгоджується із правовим висновком, відображеним у постанові Верховного Суду від 13.03.2019 по справі №609/67/18

Водночас фактичні обставини справи та зміст розписки не дають підстав для висновку про заміну первинного (не договірного) зобов`язання новим зобов`язанням.

Відповідно до положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Підставами для настання позадоговірної відповідальності є цивільне правопорушення, структурними елементами якого є протиправність поведінки особи, шкода, причинний зв`язок між ними, а також вина заподіювача шкоди (крім випадків відповідальності без вини).

За обставин цієї справи суд вказує на те, що факт ДТП, про яке стверджується у розписці, як і її обставини, належним чином не фіксувалися та не документувалися.

Копія розписки б/н від 04.12.2023 не містить жодних відомостей про час, дату і місце ДТП.

Суд зауважує, що законодавством передбачаються особливості фіксації порушень у сфері дорожнього руху та певний порядок притягнення винних осіб до відповідальності.

Так, зокрема, статтею 124 КУпАП встановлено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

У свою чергу, статтею 286 КК України передбачено настання кримінальної відповідальності за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами.

Згідно з пунктом 1 розділу IX Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07.11.2015 (далі Інструкція №1395), уразі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, на місці дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) складається протокол про адміністративне правопорушення стосовно цих осіб, до якого додаються: 1) схема місця ДТП (додаток 8), яку підписують учасники ДТП та поліцейський; 2) пояснення учасників пригоди та свідків (у разі їх наявності); 3) показання технічних приладів (у разі їх наявності); 4) показання засобів фото- та/або відеоспостереження (у разі їх наявності); 5) інші матеріали, які необхідні для прийняття рішення у справі.

Жодного вироку або постанови про притягнення відповідача до відповідальності за порушення правил дорожнього руху матеріали справи, яка розглядається, не містять.

Суд звертає увагу на те, що розписка відповідача, на яку посилається позивач, сама по собі не є належним та безспірним підтвердженням факту ДТП, вини відповідача та розміру заподіяних збитків внаслідок стверджуваного пошкодження автомобіля.

Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд зауважує, що позивач сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 грн. за подання цього позову.

Між тим, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення № НОМЕР_5 від 29.02.2024.

У зв`язку з цим суд вважає, що сплачений судовий збір слід повернути позивачу.

Керуючись статтями 12, 13, 18, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

у задоволенні позову відмовити повністю.

Повернути з Державного бюджету України ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду: В.Й. Данко