ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3486/24 Справа № 180/1574/23 Суддя у 1-й інстанції - Тананайська Ю.А. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2024 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Кошари О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на заочне рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2023 року,-

В С Т А Н О В И В:

ПАТ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду зі вказаним позовом та просив стягнути з відповідача 78030 гривень 31 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 14 червня 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено кредитний договір №427514614, згідно якого відповідач отримав кредит. Відповідно до реєстру боржників № 146 від 10.08.2021 р. до Договору факторингу № 28/1118-01, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Галіон плюс» до останнього перейшло право грошової вимоги до Відповідача за кредитним договором №427514614.

20.10.2022 року між ТОВ «Галіон плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція повернення боргів» укладено договір факторингу № 20102022. Відповідно до Реєстру прав вимоги № 2 від 6.03.2023 року до Договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 року, ТОВ «ФК ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 34030 гривень, з яких 10000 гривень сума заборгованості по основному боргу, 24030 гривень сума заборгованості по відсотках.

24 лютого 2021 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та Відповідачем укладено кредитний договір № 15330-02/2021. 30.11.2021 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 30112021-1, у відповідності до якого ТОВ «ФК ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК Інвеструм» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників.

Відповідно до Реєстру боржників від 30.11.2021 року до Договору факторингу № 30112021-1 від 30.11.2021 року, ТОВ «ФК ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 17799 грн.60 коп., із них 4890 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу, 12909 грн. 60 коп. сума заборгованості за відсотками.

7 квітня 2021 року між ТОВ «Маніфою» та відповідачем було укладено договір позики № 2075441. 11.08.2021 року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «ФК Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 11-08/2021, у відповідності до якого ТОВ «ФК ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Маніфою» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників.

Відповідно до Реєстру боржників від 11.08.2021 року до Договору факторингу № 11-08/2021 від 11.08.2021 року ТОВ «ФК ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 8200 грн.71 коп., із них 2700 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу, 4137 грн. 21 коп. сума заборгованості за процентами за користування позикою, 1363 грн.50 коп. сума заборгованості за процентами на прострочену позику.

26 березня 2021 року між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та Відповідачем укладено кредитний договір № /656935. 9.12.2021 року між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ТОВ «ФК Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 09122021, у відповідності до якого ТОВ «ФК ЄАПБ» приймає належні ТОВ ««КУ «Європейська кредитна група» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників.

Відповідно до Реєстру боржників від 9.12.2021 року до Договору факторингу № 09122021 від 9.12.2021 року, ТОВ «ФК ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 18000 грн., із них 4500 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу, 13500 грн. сума заборгованості за відсотками.

Просить стягнути з відповідача заборгованість за договорами у загальному розмірі 78030 грн.31 коп.

Заочним рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2023 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за Договорами у розмірі 78030 гривень 31 коп., яка складається з заборгованості: -за Кредитним договором № 427514614 в розмірі 34030 гривень, з яких: 10000 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 24030 гривень - заборгованість за відсотками; - за Кредитним договором № 15330-02/2021 в розмірі 17799 гривень 60 коп., з яких: 4890 гривень - заборгованість за основною сумою боргу; 12909 гривень 60 коп. - заборгованість за відсотками, - за договором позики № 2075441 в розмірі 8200 гривень 71 коп., з яких: 2700 гривень - заборгованість за основною сумою боргу; 4137 гривень 21 коп. - заборгованість за процентами за користування позикою, 1363 гривні 50 коп. - заборгованість за процентами на прострочену позику, - за Кредитним договором № /656935 в розмірі 18000 гривень, з яких: 4500 гривень - заборгованість за основною сумою боргу; 13500 гривень - заборгованість за відсотками. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, юридична адреса: 01032, м.Київ, вул.Симона Петлюри, буд.30, витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684 грн. (а.с.93-99).

Ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 03 січня 2024 року відмовлено в задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по справі № 180/1574/23 за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (а.с.133-135).

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив, рішення суду 1 інстанції скасувати, і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі (а.с.155-161).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 червня 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено кредитний договір №427514614, згідно якого відповідач отримав кредит у вигляді кредитної лінії , в розмірі кредитного ліміту на суму 10000 гривень, з сплатою базової процентної ставки в розмірі 620,5 процентів річних, що становить 1,7 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним, протягом дисконтного періоду, та сплатою після закінчення дисконтного періоду процентів з розрахунку 839,5 процентів річних, що становить 2,3 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним.

Відповідно до реєстру боржників № 146 від 10.08.2021 р. до Договору факторингу № 28/1118-01, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Галіон плюс» до останнього перейшло право грошової вимоги до Відповідача за кредитним договором №427514614.

20.10.2022 року між ТОВ «Галіон плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція повернення боргів» укладено договір факторингу № 20102022. Відповідно до Реєстру прав вимоги № 2 від 6.03.2023 року до Договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 року, ТОВ «ФК ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 34030 гривень, з яких 10000 гривень сума заборгованості по основному боргу, 24030 гривень сума заборгованості по відсотках.

Крім того, 24 лютого 2021 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та Відповідачем укладено договір про надання фінансового кредиту № 15330-02/2021, згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 5000 гривень, строком на 20 днів, з сплатою процентної ставки в розмірі 803 процентів річних, що становить 2,2 процентів на добу.

30.11.2021 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 30112021-1, у відповідності до якого ТОВ «ФК ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК Інвеструм» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників.

Відповідно до Реєстру боржників від 30.11.2021 року до Договору факторингу № 30112021-1 від 30.11.2021 року, ТОВ «ФК ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 17799 грн.60 коп., із них 4890 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу, 12909 грн. 60 коп. сума заборгованості за відсотками.

Крім того, 7 квітня 2021 року між ТОВ «Маніфою» та відповідачем було укладено договір позики № 2075441, згідно якого відповідач отримав позику в розмірі 2700 гривень, строком до 4 травня 2021 року 927 днів), з сплатою реальної процентної ставки в розмірі 726,35 процентів річних, що становить 1,99 процентів на добу, загальна вартість позики 4150 грн. 71 коп., та сплатою 1,01% на прострочену позику.

11.08.2021 року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «ФК Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 11-08/2021, у відповідності до якого ТОВ «ФК ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Маніфою» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників.

Відповідно до Реєстру боржників від 11.08.2021 року до Договору факторингу № 11-08/2021 від 11.08.2021 року ТОВ «ФК ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 8200 грн.71 коп., із них 2700 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу, 4137 грн. 21 коп. сума заборгованості за процентами за користування позикою, 1363 грн.50 коп. сума заборгованості за процентами на прострочену позику.

Крім того, 26 березня 2021 року між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та Відповідачем укладено кредитний договір № /656935, згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 4500 гривень, строком на 30 днів, з сплатою процентної ставки в розмірі 912,5 процентів річних, що становить 2,5 процентів в день.

9.12.2021 року між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ТОВ «ФК Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 09122021, у відповідності до якого ТОВ «ФК ЄАПБ» приймає належні ТОВ ««КУ «Європейська кредитна група» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників.

Відповідно до Реєстру боржників від 9.12.2021 року до Договору факторингу № 09122021 від 9.12.2021 року, ТОВ «ФК ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 18000 грн., із них 4500 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу, 13500 грн. сума заборгованості за відсотками.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із встановленого факту невиконання належним чином зобов`язань по поверненню кредитних коштів відповідачем.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що не визнає отримання кредитних коштів в сумі 10000 грн. від ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», а також набуття позивачем права вимоги до нього за цим договором.

Цей кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а зазначені у ньому умови не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

У межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості.

За частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У справі, яка переглядається, з огляду на предмет спору, зміст позовних вимог та заперечень відповідача проти позову, процесуальний обов`язок щодо доказування (статті 12, 81 ЦПК України), позивач мав довести за допомогою належних, допустимих та достатніх доказів, а суд, відповідно, перевірити, перш за все, факт набуття ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прав кредитора (право вимоги боргів) за кредитним договором від 21.06.2021.

Так, правонаступництво - це перехід суб`єктивного права (а у широкому розумінні - також і юридичного обов`язку) від однієї особи до іншої (правонаступника).

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (частина перша статті 11 ЦК України). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини, інші юридичні факти (пункти 1 і 4 частини другої вказаної статті).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу (частина друга статті 509 ЦК України).

Внаслідок певної дії чи події сторону у зобов`язанні можна замінити на іншу особу, яка є її правонаступником або стосовно лише цивільних прав (обов`язків), або одночасно щодо цивільних прав і обов`язків. Іншими словами, заміна сторони у зобов`язанні може бути наслідком або сингулярного правонаступництва (зокрема, на підставах договорів купівлі-продажу (частина третя статті 656 ЦК України), дарування (частина друга статті 718 ЦК України), факторингу (глава 73 ЦК України)), або універсального правонаступництва (у випадку реорганізації юридичної особи (частина перша статті 104 ЦК України) чи спадкування (стаття 1216 ЦК України)).

Тобто одним з видом правонаступництва (переходу прав юридичної особи) є сингулярне правонаступництво, за якого до правонаступника переходить певне право кредитора чи обов`язок боржника.

Крім випадків, коли заміна кредитора не допускається (стаття 515 ЦК України), кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним його прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України) чи правонаступництва (пункт 2 вказаної частини), яке за змістом тієї ж частини є універсальним). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Тобто, правонаступництво прав чи обов`язків юридичної особи (кредитора або боржника) можливе і без правонаступництва юридичної особи у випадках заміни сторони у зобов`язанні.

У такому разі новий кредитор має підтвердити наявність підстав для переходу до нього від первісного кредитора певного обсягу прав, надавши відповідні докази.

Водночас, відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Так, у цій справі позивач ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» як новий кредитор на підтвердження переходу до нього права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором, укладеним ним 21 червня 2021 року з ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», надав додаткову угоду №26 від 31 грудня 2020 року до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, яку уклали ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», а також договір факторингу № 20102022 від 20 жовтня 2022 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» і ТОВ «Таліон Плюс».

Пунктом 4.1 договору факторингу №28/1118-01 (в редакції додаткової угоди №26 від 31 грудня 2020 року) від 28 листопада 2018, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) та ТОВ «Таліон плюс» (фактор), сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора наявного права вимоги відбувається в момент підписання Реєстру прав вимоги по формі, встановленій у відповідному Додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує.

В той же час, встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин підписання ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) та ТОВ «Таліон плюс» (фактор) Реєстру прав вимоги по формі, встановленій у відповідному Додатку до договору факторингу, які б підтверджували перехід від клієнта до фактора - ТОВ «Таліон плюс» наявного прав вимоги за укладеним із ОСОБА_1 договором №427514614 від 21.06.2021 року .

Не може вважатися доказом набуття позивачем прав вимоги до ОСОБА_1 долучений до позовної заяви витяг з реєстру прав вимоги №2 до договору факторингу № 20102022 від 20 жовтня 2022 року, оскільки у силу принципу Nemo plus iures transferre potest quam ipse habet («Ніхто не може передати більше прав, ніж має сам»), у даному випадку не доведено перехід права вимоги за кредитним договором № 427514614 від 21.06.2021 року до ТОВ «Таліон плюс», а тому не перейшло таке право вимоги й до наступного фактора - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 ст. 263 ЦПК України).

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).

Зазначене свідчить про те, що позивач у справі, що переглядається, не довів порушення саме його прав внаслідок невиконання ОСОБА_1 зобов`язань за договором №427514614 від 21.06.2021 року.

Наведені обставини є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому колегія суддів приймає в цій частині доводи апеляційної скарги. З огляду на встановлені апеляційним судом підстави відмови у позові обговорення інших аргументів апеляційної скарги є передчасним.

Суд першої інстанції внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та недотримання вимог процесуального закону щодо оцінки доказів у справі зробив помилковий висновок про наявність у позивача права вимоги до відповідача, а тому рішення в силу вимог пунктів 2, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України необхідно скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові.

Керуючись ст. 367-369, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Заочне рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2023 року - скасувати.

В задоволені позову товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: