Справа № 369/568/24
Провадження № 2-н/369/640/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2024 м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Фінагеєва І.О., перевіривши заяву ТОВ «Европейська сервісна служба» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 в особі законного представника боржника ОСОБА_2 заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, -

ВСТАНОВИВ:

До Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшла заява ТОВ «Европейська сервісна служба» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 в особі законного представника боржника ОСОБА_2 заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних у загальному розмірі 14 816,42 грн. та судовий збір у розмірі 268,40 грн.

Суд, вивчивши матеріали заяви, вважає необхідним відмовити у її задоволенні, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 3 статті 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Згідно статті 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Пунктом 3 частини 1 статті 161 ЦПК України встановлено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних нарахованих заявником на суму заборгованості.

Як вбачається з заяви про видачу судового наказу ТОВ «Европейська сервісна служба» просить стягнути заборгованість з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якій на момент звернення до суду виповнилось повних 15 років, тобто вона є особою, яка не здобула повну цивільну дієздатність.

Частиною 1 статті 6 СК України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 ЦК України повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття).

Відповідно до ч. 2 ст. 32 ЦК України неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників. На вчинення неповнолітньою особою правочину щодо транспортних засобів або нерухомого майна повинна бути письмова нотаріально посвідчена згода батьків (усиновлювачів) або піклувальника і дозвіл органу опіки та піклування.

Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (ч.1 ст.47 ЦПК України).

Відповідно частини 2 статті 59 ЦПК України права, свободи та інтереси неповнолітніх осіб віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть захищати у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, піклувальники чи інші особи, визначені законом. Суд може залучити до участі в таких справах неповнолітню особу чи особу, цивільна дієздатність якої обмежена.

Відповідно до ч. 1 ст. 272 ЦК України фізична особа здійснює особисті немайнові права самостійно. В інтересах малолітніх, неповнолітніх, а також повнолітніх фізичних осіб, які за віком або за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої особисті немайнові права, їхні права здійснюють батьки (усиновлювачі), опікуни, піклувальники.

Окрім того, суд звертає увагу, що відповідно до статті 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту.

Тобто, відповідно до вимог частини 3 статті 156 ЖК України, витрати по утриманню будинку (квартири) несуть виключно повнолітні члени сім`ї.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією Договору купівлі-продажу квартири від 02 грудня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Тріфоновою Т.А., зареєстрованого в реєстрі за № 4720 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 74656881 від 02 грудня 2016 року.

Однак, згідно Договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій № 2В/107а від 02 грудня 2016 року, особою, яка уклала вказаний Договір та відповідно споживачем послуг за вказаною адресою є ОСОБА_2 .

У своїй заяві ТОВ «Европейська сервісна служба» просить стягнути заборгованість саме з ОСОБА_1 , як власника майна.

Так, неповнолітнім особам може належати будь-яке майно, яке відповідно до закону є об`єктом права приватної власності фізичних осіб, однак будучи власниками (співвласниками), неповнолітні особи не здатні здійснювати свої права самостійно, оскільки мають неповну цивільну дієздатність (ст.32 ЦК України), тому майном, що належить неповнолітній дитині, управляють інші особи, зокрема її батьки (ч.1 ст.77 СК України).

Право батьків на управління майном дитини виникає на підставі прямої вказівки закону, а при здійсненні повноважень щодо управління таким майном, управитель діє від свого імені в інтересах неповнолітньої особи, яка є власником майна. Батьки зобов`язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах, а отже обов`язок по належному утриманню майна дитини, зокрема оплаті житлово-комунальних послуг, до досягнення дитиною повноліття, покладається на її батьків.

Таким чином, стягувачем заявлено вимогу до боржника ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги до досягнення нею повноліття, яка не відповідає вимогам статті 161 ЦПК України, а оскільки заявлені вимоги до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, то у видачі судового наказу слід відмовити.

Керуючись ч. 9 ст. 165, ст. 260 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

У видачі судового наказу за заявою ТОВ «Европейська сервісна служба» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 в особі законного представника боржника ОСОБА_2 заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних - відмовити.

Роз`яснити заявнику, що відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою, в порядку встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення та підписання.

Суддя: І.О. Фінагеєва