Номер провадження: 22-ц/813/7206/24
Справа № 495/7984/24
Головуючий у першій інстанції Волкова Ю.Ф.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Комлевої О.С.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.09.2024,

встановив:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 518 321 грн 08 коп., моральної шкоди в розмірі 50 000 грн, заподіяної унаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

04.09.2024 ОСОБА_1 подав клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на усе рухоме, нерухоме майно, належне ОСОБА_2 .

Заява мотивована тим, що 17.07.2024 у м. Білгород-Дністровський відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) із участю сторін, винуватцем якої є ОСОБА_2 . Вина водія підтверджується постановою суду про притягнення останньої до адміністративної відповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), а також відповідним протоколом, схемою ДТП, поясненнями учасників. Висновком експертного транспортного-товарознавчого дослідження визначено вартість матеріального збитку, заподіяного позивачу відповідачем, який становить 518 321 грн, витрати на проведення експертизи 6 500 грн; стягнення вказаних сум у тому числі є предметом заявленого до ОСОБА_3 цивільного позову.

У зв`язку із значним розміром завданої матеріальної шкоди, ОСОБА_1 просив застосувати захід забезпечення позову шляхом накладення арешту на усе рухоме, нерухоме майно, належне ОСОБА_3 з метою гарантування виконання судового рішення у випадку задоволення позову.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.09.2024 в задоволенні заяви відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.09.2024 та ухвалити нове судове рішення, яким заяву задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у зв`язку з тим, що матеріальна шкода є досить високою, тому ефективним засобом захисту прав позивача є накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_3 , яке належить їй на праві власності. Зазначає, що ним вже вживалися заходи досудового врегулювання спору, однак відповідачка будь-якої зацікавленості в відновлені авто позивача не виявила. Крім того, стягнення матеріальної шкоди на його користь в порядку примусового виконання через державні виконавчі служби буде здійснюватися дуже довго. Натомість до ухвалення рішення по суті в цій справі, відповідачка має всі законні підстави для відчуження належного їй рухомого та нерухомого майна та після чого може виїхати за межі країни, що може дуже ускладнити виконання рішення суду.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_4 , посилаючись на її необґрунтованість, просить суд апеляційну скаргу відхилити, а ухвалу суду залишити без змін, оскільки при розгляді справи суд діяв на підставі норм процесуального права та правильно застосував норми матеріального права, ніяких порушень не допустив.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 25.11.2024 заяву представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 про забезпечення проведення судового засідання у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів задоволено, забезпечено проведення в режимі відеоконференції судового засідання, призначеного на 28.11.2024 о 13 год. 00 хв. за участю представника представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 .

В судове засідання, призначене на 28.11.2024 сторони не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином, у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи.

Представник ОСОБА_4 Янков І.Д. на зв`язок із апеляційним судом не вийшов, що підтверджується протоколом судового засідання від 28.11.2024.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, районний суд виходив з того, що заявник не надав доказів, які б свідчили про наявність фактичних намірів відповідача розпорядитися об`єктом прав, а також того, що невжиття заявлених ним заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 ЦПК заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частин першої - другої статті 150 ЦПК позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу позивача та відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Арешт майна це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження для визначення подальшої долі цього майна.

Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову.

З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (постанова ВП ВС від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17).

Судовим розглядом справи встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 518 321 грн 08 коп., моральної шкоди в розмірі 50 000 грн, заподіяної унаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 посилався на те, що у зв`язку із тим, що матеріальна шкода, яку він просить стягнути з ОСОБА_4 досить висока, тому є необхідність у накладенні арешту на все рухоме та нерухоме майно відповідача, яке їй належить.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується із висновком районного суду про те, що значний розмір матеріальної шкоди жодним чином не підтверджує потенційної загрози вчинення відповідачем дій для унеможливлення виконання судового рішення, у випадку задоволення позову, тому у задоволенні заяви слід відмовити, з підстав необґрунтованості.

У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилається на те, що саме накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_2 буде ефективним засобом захисту прав позивача.

Проте вказані доводи скаржника є необґрунтованими, оскільки звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Разом з тим, як встановлено судом, в поданих суду матеріалах відсутні будь-які докази, на підтвердження вчинення відповідачем конкретних дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після подання позову до суду, в тому числі і дій спрямованих на реалізацію належного йому майна, безпідставного витрачання ним коштів, приховування активів, тощо.

До того ж, посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість настання в майбутньому негативних наслідків, без надання відповідного обґрунтування, в тому числі доказів вчинення відповідачем певних реальних дій, спрямованих на ухилення від виконання судового рішення чи зменшення його майна, не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Додаткові твердження скаржника вже у апеляційній скарзі про те, що ним вживалися заходи досудового врегулювання спору, однак відповідачка будь-якої зацікавленості в відновлені авто позивача не виявила та посилання на те, що стягнення матеріальної шкоди на його користь в порядку примусового виконання через державні виконавчі служби буде здійснюватися дуже довго є безпідставними та такими, що не впливають на законність оскаржуваної ухвали, так як заявником ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції не було надано жодного доказу на підтвердження викладених в його заяві доводів, тоді як судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді вказаної заяви, судом першої інстанції були дотримані вимоги процесуального закону, а тому оскаржувана ухвала як законна та обґрунтована підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Апеляційний суд також наголошує, що забезпечення позову повинно застосовуватися із врахуванням принципу рівноправності сторін у спорі і не повинно призводити до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, так як справа по суті ще не вирішена та факт порушення законних прав заявника не встановлений.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.09.2024 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 30.12.2024

Головуючий

Судді: