Номер провадження: 22-ц/813/2608/24
Справа № 495/2129/21
Головуючий у першій інстанції Анісімова Н. Д.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.

за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 квітня 2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича, треті особи: АТ «Райффайзен Банк Аваль», приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Петров Юрій Миколайович, Державне підприємство «СЕТАМ» про визнання недійсними електронних торгів з реалізації нерухомого майна та акту про реалізацію предмета іпотеки за наслідками електронних торгів з реалізації нерухомого майна, скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, та скасування реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила: визнати недійсними електронні торги з реалізації нерухомого майна у вигляді квартири загальною площею 79,7 кв. м. під АДРЕСА_1 , та яка складається у цілому з: 1 коридор,2 кухня, 3, 6, 9, 10 житлові кімнати, житловою площею 51,0 кв. м., 4,5,11 шафи, 7- ванна, 8 туалет, 12 балкон,13- лоджія, оформлених протоколом проведення електронних торгів №525333 від 10.02.2021 року; визнати недійсним Акт про реалізацію предмета іпотеки квартири загальною площею 79,7 кв. м. під АДРЕСА_1 , та яка складається у цілому з: 1 коридор, 2 кухня, 3, 6, 9, 10 житлові кімнати, житловою площею 51,0 кв. м., 4,5,11 шафи, 7- ванна, 8 туалет, 12 балкон,13- лоджія за наслідками електронних торгів з реалізації нерухомого майна, оформлених протоколом проведення електронних торгів №525333 від 10.02.2021 року; скасувати свідоцтво про право власності на ім`я ОСОБА_2 на квартиру загальною площею 79,7 кв. м. під АДРЕСА_1 , та яка складається у цілому з: 1 коридор, 2 кухня, 3, 6, 9, 10 житлові кімнати, житловою площею 51,0 кв. м., 4,5,11 шафи, 7- ванна, 8 туалет, 12 балкон,13- лоджія та реєстрацію права власності на ім`я ОСОБА_2 в Державному реєстрі речових прав на вищезазначене нерухоме майно та стягнути на корить Позивача судові витрати.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01.09.2006 року нею було придбано чотирикімнатну квартиру загальною площею 79,7 кв. м. під АДРЕСА_1 . До цього, на придбання квартири між позивачкою та АППБ «Аваль» 31.08.2006 року було укладено кредитний договір №014/0043/74/64490, за умовами якого отримала грошові кошти у сумі тридцять п`ять тисяч доларів США строком на 240 місяців. Далі, 01.09.2006 року був укладений нотаріально посвідчений договір іпотеки, у відповідності до умов якого предметом іпотеки є зазначена квартира, за якою позивачка в 2007 році зареєструвала своє місце проживання.

Зазначає, що у 2008 році у позивача суттєво зменшились її доходи, і вона не могла сплачувати платежі за кредитним договором у розмірі 385 доларів США, як було визначено умовами договору.

Внаслідок невиконання обов`язків за кредитним договором позивачкою, кредитор отримав виконавчий напис № 443 від 07.02.2008 року, який неодноразово пред`являв до органів, які здійснюють примусове виконання рішень для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позивачка вказує що після цього вона була вимушена постійно звертатися до Іпотекодержателя з метою владнати спірне питання.

Як стверджує позивачка, 24 березня 2021 року вона отримала поштове повідомлення від державного підприємства «Сетам» - нотаріально завірену копію Акту про реалізацію предмета іпотеки. З даного акту вона дізналась, що звернено стягнення на предмет іпотеки з метою погашення заборгованості від реалізації зазначеного майна у сумі 199 235,09 грн. та що квартира була реалізована 10.02.2021 державним підприємством «Сетам» за допомогою системи електронних торгів арештованим майном «Сетам»- https:setam.net.ua.

Даний Акт було видано на ім`я ОСОБА_2 на підставі протоколу проведення електронних торгів № 525333 від 10.02.2021 року, який вже 17.03.2021 року зареєстрував за собою право власності на спірну квартиру.

Посилаючись на Закон України ««Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а також на інші правові акти, позивачка просить визнати електронні торги недійсними та просить скасувати право власності за відповідачем.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 квітня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 квітня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання, призначене на 29.10.2024 року о 14:00 год, приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. та його представник - адвокат Зауліна О.Г. а також приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Петров Ю.М. тапредставник третьої особи ДП «СЕТАМ» не з`явилися, про причини не явки не повідомили, належної ініціативи взяти участь у розгляді справи в режимі відеоконференції не виявили.

Від позивача ОСОБА_1 29.10.2024 року через пошту надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з її хворобою.

Присутні в судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Гербей А.А., а також представник третьої особи АТ «Райффайзен Банк «Аваль» Божонок Т.В., яка взяла участь у судовому засіданні за допомогою відеоконференцзв`язку проти розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 за фактичною явкою не заперечували.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Оскільки поважність причин не явки ( не участі) в судовому засіданні 29.10.2024 року 14:00 год. учасників справи, а саме приватного виконавця Колечка Д.М., його представника ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Петрова Ю.М. тапредставника третьої особи ДП «СЕТАМ» судом апеляційної інстанції не встановлена, а позивач - скаржник ОСОБА_1 виклала всі доводи в апеляційній скарзі та надала особисті пояснення з цього приводу в судовому засіданні 05.03.2024 року о 15:00 год., а наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тому розгляд апеляційним судом справи у відсутності сторін та їхніх представників при таких обставинах не є порушенням прав осіб, які не з`явилися до судового засідання, щодо забезпечення участі в судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі № 361/8331/18.

Справа розглядається в судах з березня 2021 року, а в апеляційному суді з лютого 2024 року, тобто з перевищенням строків передбачених передбачених ст. ст. 210, 371 ЦПК України.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду даним вимогам відповідає не у повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач заздалегідь надала згоду на задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки у разі невиконання боргових зобов`язань за кредитним договором. Дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на спірні правовідносини не поширюється. Крім того, суд першої інстанції виходив із того, що норми Закону України «Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя, відповідно відсутність рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки не виключає можливості реалізувати предмет іпотеки під час виконання рішення про стягнення заборгованості. Дії державного (приватного) виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення електронних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними. Також суд першої інстанції дійшов висновку про те, що електронні торги об`єктів іпотеки проведено з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», Закону України «Про іпотеку», та відповідно до Порядку реалізації арештованого майна, та Закону «Про мораторій». Жодних порушень, встановлених законодавством України правил проведення торгів, при їх проведенні не встановлено, вони проведені у відповідності з нормами діючого законодавства України і правових підстав для визнання торгів недійсними не має. Оскільки, не має підстав для задоволення вимог позивача про визнання недійсними, то інші позовні вимоги (скасування свідоцтва про право власності та державної реєстрації права власності) також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від вказаних вимог.

Однак, колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції в частині наведених обґрунтувань повністю погодитися не може, з огляду на наступне.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою, третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв`язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Процедура реалізації майна на прилюдних торгах полягає у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця-учасника прилюдних торгів за плату. Така процедура полягає в укладенні та виконанні договору купівлі-продажу. На підтвердження його укладення складається відповідний протокол, а на підтвердження виконання зі сторони продавця акт про проведені прилюдні торги.

Предметом позовних вимог є визнання електронних торгів недійсними, скасування акту про реалізацію предмета іпотеки від 11.09. 2020 року та свідоцтва про придбання нерухомого майна.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено обороноздатного майна та майна, зазначеного у ч. 8 ст. 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною, порядок проведення яких визначається Міністерством юстиції України.

Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, визначено, що електронні торги - це продаж майна за допомогою функціоналу центральної бази даних системи електронних торгів, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну.

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 21 листопада 2018 року у справі № 465/650/16-ц, та від 23 січня 2019 року у справі № 522/10127/14-ц, правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів - це оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин.

Відповідно до ч.1 ст.650 ЦК України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.

За договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст.655 ЦК України).

Відповідно до ч.4 ст.656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлі-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (ст.ст.203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невизнання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів.

Згідно із п.4 розділу Х Порядку реалізації арештованого майна після повного розрахунку переможця за придбане майно на підставі протоколу про проведення електронних торгів складається акт про проведення електронних торгів, який підписується (затверджується) державним або приватним виконавцем.

В акті про проведені електронні торги зазначається така інформація: ким, коли і де проводилися електронні торги; стисла характеристика реалізованого майна; прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - переможця електронних торгів, серія та номер документа, що посвідчує її особу, місце проживання (у разі якщо переможцем електронних торгів є юридична особа, зазначаються її найменування, місцезнаходження та код за ЄДРПОУ); сума внесена переможцем електронних торгів за придбане майно; прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи (найменування юридичної особи) - боржника, її місце проживання (місцезнаходження); дані про право встановлювальні документи, що підтверджують право власності боржника на майно (пункт 5 Розділу Х Порядку реалізації арештованого майна).

У постанові від 05 червня 2018 року у справі № 910/856/17, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів.

У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Виходячи з наведеного сторонами договору купівлі-продажу, оформленого за результатами проведених електронних торгів, є продавці - державна виконавча служба та організатор електронних торгів, та покупець - переможець електронних торгів.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться у п.26 постанови від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже у разі прийняття судового рішення про скасування (визнання недійсними) електронних торгів за позовом учасника електронних торгів або іншої заінтересованої особи, у сторін договору купівлі-продажу, оформленого за результатами електронних торгів, відповідно виникнуть права та обов`язки щодо повернення всього, що вони одержали на виконання договору.

Звертаючись з позовом про визнання недійсним електронних торгів, ОСОБА_1 пред`явила позов до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М. та ОСОБА_2 Продавець як організатор електронних торгів - ДП «СЕТАМ» був залучений до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Таким чином, ухвалюючи оскаржуване рішення у справі, суд першої інстанції серед інших мотивувань про відмову у позові по суті заявлених вимог також зазначив у справі про визнання недійсним правочину, укладеного за результатами проведення електронних торгів, в якості відповідачів мають залучатись усі сторони правочину - виконавча служба, організатор торгів та переможець.

Верховний Суд у постановах від 06.02.2018 року у справі № 911/845/17 та від 14.03.2018 року у справі № 910/1454/17, від 27.05.2020 року у справі № 336/7019/17 висловився, що відчуження майна на спірних електронних торгах, як угода купівлі-продажу, є багатостороннім правочином, і під час його оскарження такий позов подається до решти сторін цього правочину, з якими є матеріально-правовий спір, і ці сторони мають бути залучені до участі у справі.

У цій справі одна із сторін продавців в якості відповідача до участі в справі не залучена.

Позивач клопотань про залучення до участі у справі ДП «Сетам» як співвідповідача не заявляла, а тому, за таких обставин, у суду першої інстанції були відсутні підстави для висновків по суті вирішення спору про обґрунтованість або необґрунтованість позовних вимог, які мають бути зроблені за належного суб`єктивного складу її учасників (правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 16 червня 2021 року у справі № 264/4263/18).

Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола особі, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та(або) резолютивної частині.

Оскільки остаточний висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 є правильним, але неправильним є деякі мотиви відмови, рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом виключення з мотивувальної частини обґрунтувань та висновків по суті вирішення спору про обґрунтованість або необґрунтованість позовних вимог з викладенням мотивувальної частині рішення суду в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення підлягає залишенню без змін.

Аналогічний висновок за схожих обставин підтриманий Верховним Судом у постанові від 27.09.2023 року у справі № 753/7177/21.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 квітня 2023 року змінити шляхом виключення з мотивувальної частини мотивувань та висновків про обґрунтованість або необґрунтованість позовних вимог по суті вирішення спору з викладенням мотивувальної частини рішення суду в редакції цієї постанови.

В інший частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 07.11.2024 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова