ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2024 року місто Чернівці справа №725/7274/24

провадження №22-ц/822/861/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Височанської Н.К.,

суддів: Лисака І.Н., Литвинюк І.М.

секретар Тодоряк Г.Д.

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

стягувач ОСОБА_2 ,

особа, рішення якої оскаржується старший держаний виконавець Другого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Фалібога Христина Петрівна

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Котович Юлія Володимирівна на ухвалу Першотравневого районного суду м.Чернівців від 22 серпня 2024 року по цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 , особа, бездіяльність якої оскаржується Державний виконавець Другого відділу Державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Фалібога Христина Петрівна, стягувач ОСОБА_2 , про визнання дій державного виконавця неправомірними та зобов`язання вчинити дії, головуючий в суді першої інстанції суддя Стоцька Л.А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст вимог скарги

У серпні 2024 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Фалібога Христини Петрівни.

Посилався на те, що на виконанні у державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Фалібога Х.П. перебуває виконавче провадження №694184419 з примусового виконання рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 01 грудня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Після прийняття рішення про стягнення аліментів ОСОБА_2 повідомила ОСОБА_1 реквізити банківської картки в АТ КБ «Приватбанк» та повідомила про те, що він має щомісяця сплачувати на цю карту аліменти в сумі 100 доларів США. На її вимогу ОСОБА_1 щомісячно перераховував на її картковий банківський рахунок відповідні суми.

Влітку 2022 року ОСОБА_2 повідомила його про те, що подала виконавчий лист для виконання та про необхідність сплачувати щомісячно 4000 гривень на рахунок Державної виконавчої служби, а решту коштів у визначеному нею розмірі, перераховувати на її картковий рахунок, тому з 31 серпня 2022 року аліменти перераховувались напряму на картковий рахунок стягувача ОСОБА_2 . Будь-яких інших зобов`язань між сторонами не існує.

13 березня 2024 року на адресу військової частини НОМЕР_1 надійшла постанова державного виконавця від 21 лютого 2024 року про звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 , де зазначено, що станом на 01 лютого 2024 року ним самостійно сплачено лише 159 930, 50 грн.

В червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до державного виконавця із заявою про проведення перерахунку заборгованості зі сплати аліментів з урахуванням всіх сплачених ним аліментних платежів на користь ОСОБА_2 , на що отримав відповідь, що кошти згідно квитанцій, які були надані ОСОБА_1 не можуть бути враховані як аліменти, оскільки на платіжних документах відсутнє призначення платежу, тобто слово «аліменти».

Згідно наданого державним виконавцем розрахунку заборгованості станом на 23 липня 2024 року за ОСОБА_1 рахується заборгованість в сумі 310 758,25 грн.

При звірці розрахунку було з`ясовано, що суми сплачені ОСОБА_1 в період з 31 серпня 2022 року по 13 квітня 2024 року складають 382 649,38 грн., однак ці суми державним виконавцем не враховані.

На підставі вищевикладеного просив суд визнати неправомірними дії державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Фалібога Христини Петрівни, та зобов`язати державного виконавця здійснити перерахунок заборгованості боржника ОСОБА_1 зі сплати аліментів у виконавчому провадженні.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Першотравневого районного суду м.Чернівців від 22 серпня 2024 року в задоволенні скарги боржника ОСОБА_1 , особа, бездіяльність якої оскаржується Державний виконавець Другого відділу Державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Фалібога Христина Петрівна, стягувач ОСОБА_2 , про визнання дій державного виконавця неправомірними та зобов`язання вчинити дії відмовлено.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги

На ухвалу суду ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Котович Ю.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким скаргу задовольнити повністю.

В апеляційній скарзі наводить обставини й підстави для задоволення вимог, які викладені у скарзі та свої доводи мотивує тим, що ОСОБА_1 надано суду копії квитанцій Приватбанку, де отримувачем коштів зазначено ОСОБА_2 , яка щомісячно отримувала перераховані ним кошти.

Представник заявника звертала увагу суду на те, що грошові перекази здійснені без позначки «аліменти», проте з метою виконання обов`язку з утримання доньки ОСОБА_3 .

При цьому, такі платежі здійснювались зі сталою періодичністю та відповідають періоду сплати аліментів на утримання дитини.

Звертає увагу суду, що надані боржником квитанції банку про здійснені перекази коштів є належним доказом відповідно до вимог ЦПК України, які підтверджують факт сплати аліментів особисто скаржником ОСОБА_1 . Доводи стягувача про те, що сплачені ОСОБА_1 на її картковий рахунок кошти в сумі 382649, 38 гривень не є аліментами, а сплачені їй особисто як добровільна фінансова допомога не відповідають дійсності і спростовуються фактом регулярності (щомісячної сплати) таких платежів.

Будь-яких інших зобов`язань, крім сплати аліментів на утримання їхньої доньки, у ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 не існує і доказів існування таких зобов`язань, так само як і доказів відмови ОСОБА_2 від отримання грошових переказів від ОСОБА_1 , стягувачем суду не надано.

Просила ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити постанову про задоволення скарги у повному обсязі.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , інтереси якої представляє адвокат Павалюк Г.В. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Вказала, що отримані нею кошти у період з серпня 2022 року по квітень 2024 року були його добровільною фінансовою допомогою, яку він надавав особисто, у зв`язку з відновленням між ними подружніх стосунків, поза як аліменти на їх дитину відповідач сплачував окремо, шляхом щомісячної безпосередньої оплати на депозитний рахунок виконавчої служби.

Більше як за два роки боржник жодного разу не повідомив державного виконавця про те, що перераховані їй кошти особисто це є аліментами на дитину.

Посилання в апеляційній скарзі на правову позицію висловлену Верховним Судом у справі №206/2658/22 від 10 серпня 2023 року не є релевантною у цій справі.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Встановлено, що рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 01 грудня 2020 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 19 жовтня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.6-8).

14 липня 2022 року постановою державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Фалібога Х.П. відкрито виконавче провадження №694184419 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 19 жовтня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.10-11).

21 лютого 2024 року постановою державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Фалібога Х.П. по виконавчому провадженні №694184419 звернуто стягнення на заробітну плату боржника, оскільки встановлено, що боржник перебуває у трудових відносинах з Військовою частиною НОМЕР_2 та отримує заробітну плату (а.с.31-32).

Згідно листа Військової частини НОМЕР_1 від 02 березня 2024 року вбачається, що 13 березня 2024 року на адресу військової частини НОМЕР_1 надійшла постанова державного виконавця від 21 лютого 2024 року про звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 , де зазначено, що станом на 01 лютого 2024 року ним самостійно сплачено лише 159 930, 50 грн. (а.с.33).

В червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до державного виконавця із заявою про проведення перерахунку заборгованості зі сплати аліментів з урахуванням всіх сплачених ним аліментних платежів на користь ОСОБА_2 (а.с.34-35).

Згідно листа відповіді №63388/5 від 23 липня 2024 року, старший державний виконавець Фалібога Х. повідомила ОСОБА_1 , що кошти згідно квитанцій, які були надані боржником не можуть бути враховані як аліменти, оскільки на платіжних документах відсутнє призначення платежу, а також стягувач ОСОБА_2 надала заяву-пояснення де вказала, що не отримувала від ОСОБА_1 кошти в рахунок аліментів за період з 31 серпня 2022 року по 13 квітня 2024 року, зокрема що 382 649, 38 грн. це не є аліменти, це добровільна допомога, а тому дані квитанції не взяті до уваги (а.с.40, 41).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 23 липня 2024 року у боржника ОСОБА_1 наявна заборгованість у сумі 310 758,25 грн. (а.с.36-38).

Згідно квитанцій АТ КБ «ПриватБанк» щодо переказів коштів за період з 31 серпня 2022 року по 13 квітня 2024 року ОСОБА_1 перерахував ОСОБА_2 кошти в розмірі 382 649,38 грн.

Мотиви та доводи, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права переглядаючи рішення

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що у державного виконавця відсутні були підстави для врахування сплачених платником сум в добровільному порядку за квитанціями та проведення перерахунку заборгованості по сплаті аліментів з урахуванням сплачених боржником коштів, оскільки в квитанціях відсутні відомості про призначення платежу «Аліменти». Доказів неможливості зазначення призначення платежу боржник суду не надав.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

За статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина перша статті 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

На підставі статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно зі статтею 71 Закону «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі, зокрема, надходження виконавчого документа на виконання від стягувача. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Пунктом 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

У частині третій статті 195 СК України зазначено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Відповідно законодавець визначив обов`язок виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами та водночас імперативно передбачив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 червня 2024 року боржником ОСОБА_1 у виконавчому проваджені про стягнення з нього аліментів, було надіслано державному виконавцю відділу державної виконавчої служби Фалібога Х.П. заяву про долучення до матеріалів виконавчого провадження копій доказів сплати боржником аліментів на користь стягувача на утримання дитини у період з 31 серпня 2022 року по 13 квітня 2024 року на загальну суму 382 649,38 грн. (а.с.34-35).

Як вбачається з копій квитанцій прилучених до матеріалів справи та не заперечується стягувачем ОСОБА_2 , боржник за виконавчим провадженням про стягнення аліментів ОСОБА_1 протягом періоду з 31 серпня 2022 року по 13 квітня 2024 року перерахував ОСОБА_2 на рахунки UА 7002414 та НОМЕР_3 кошти на загальну суму 382 649, 38 грн. (а.с.12-30).

Як вбачається із заяви ОСОБА_2 адресованої начальнику Другого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бушкевичу А.В. від 26 червня 2024 року, остання вказала, що 382 649,38 грн. це не є аліменти, це добровільна допомога (а.с.41).

Отож, стягувач ОСОБА_2 визнає факт отримання нею від ОСОБА_1 коштів в сумі - 382 649,38 грн.

Згідно листа відповіді №63388/5 від 23 липня 2024 року, старший державний виконавець Фалібога Х. повідомила ОСОБА_1 , що кошти згідно квитанцій, які були надані боржником не можуть бути враховані як аліменти, оскільки на платіжних документах відсутнє призначення платежу, а також стягувач ОСОБА_2 надала заяву-пояснення де вказала, що не отримувала від ОСОБА_1 кошти в рахунок аліментів за період з 31 серпня 2022 року по 13 квітня 2024 року, зокрема що 382 649, 38 грн. це не є аліменти, це добровільна допомога, а тому дані квитанції не взяті до уваги (а.с.40, 41).

Колегія суддів з таким висновком державного виконавця не погоджується, оскільки з наданих ОСОБА_1 квитанцій вбачається, що сплата боржником на користь стягувача грошових коштів здійснювалась зі сталою періодичністю, що відповідає періоду сплати аліментів на утримання дитини.

Отож, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у державного виконавця відсутні були підстави для врахування сплачених платником сум в добровільному порядку за квитанціями та проведення перерахунку заборгованості по сплаті аліментів з урахуванням сплачених боржником коштів.

Так, реалізовуючи стандарт переважаючої переконливості в оцінці обставин справи, що переглядається, та доказів, поданих учасниками справи, квитанції без зазначення призначення платежу «аліменти», надані на підтвердження сплати боржником на користь стягувача аліментів, також мали бути враховані державним виконавцем при обрахунку заборгованості ОСОБА_1 за аліментами, оскільки доказів на підтвердження наявності інших зобов`язань боржника перед стягувачем у матеріалах справи немає, як і не надано доказів відмови останньої від отримання грошових переказів від боржника, що також у сукупності з іншими доказами доводить, що грошові кошти, сплачені ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , є саме аліментами на дитину.

Подібний правовий висновок викладено у Верховного Суду від 01 серпня 2019 року у справі № 642/6906/16-ц (провадження 61-26229св18), від 17 травня 2023 року у справі № 199/2951/21 (провадження № 61-1769св23), від 08 квітня 2024 року у справі №522/19803/15-ц.

Такі висновки також узгоджуються з висновками щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України), застосовані правові позиції є релевантними, а судова практика Верховного Суду з указаного питання є сталою та сформованою. При цьому у кожній справі суд виходить з конкретних обставин та доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Ураховуючи наведене, посилання стягувача ОСОБА_2 про те, що платежі були перераховані на її банківські рахунки добровільно, тобто це його добровільна матеріальна допомога перед нею, а також що ці кошти в тому числі нею витрачались на придбання подарунків донечці, ремонт автомобіля, сплата кредиту, придбання особистих речей та речей в тому числі для самого ОСОБА_1 , тощо є безпідставними, оскільки ОСОБА_2 не надала доказів наведеного, а також не довела належними доказами існування інших боргових зобов`язань, що згідно з принципом змагальності є її процесуальним обов`язком.

Стягувачем ОСОБА_2 не доведено, що кошти перераховані на її рахунки ОСОБА_1 були призначені не на утримання дитини, нею не надано докази, що ці кошти були витрачені на інші потреби, зокрема не надано квитанцій на придбання речей для ОСОБА_1 , не надано рахунки по сплаті кредиту чи банківські виписки, тощо.

Колегія суддів вважає, що боржником доведено, що ним перераховувалися кошти саме на утримання дитини, а тому державному виконавцю слід зробити перерахунок, і такий підхід допоможе забезпечити справедливий облік сплачених коштів, щоб уникнути подвійного стягнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право).

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його спростовують, оскільки рішення ухвалено не у відповідності до вимог матеріального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржувану ухвалу суду скасувати та прийняти постанову, якою визнати бездіяльність державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Фалібога Христини Петрівни, що полягає у неврахуванні у розрахунку заборгованості по аліментам від 23 липня 2024 року грошових переказів, здійснених ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на загальну суму 382 649, 38 грн., неправомірною; зобов`язати державного виконавця провести повторний розрахунок заборгованості боржника по сплаті аліментів у виконавчому провадженні №69418419 за виконавчим листом №725/4747/20 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини, щомісячно в розмірі 1/3 частини від заробітку та будь-яких доходів з урахуванням переказів, здійснених боржником на загальну суму 382 649, 38 грн.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно п.1,3,4 ч.1, ч.2 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу слід скасувати та постановити нове рішення про задоволення скарги.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Котович Юлія Володимирівна задовольнити.

Ухвалу Першотравневого районного суду м.Чернівців від 22 серпня 2024 року скасувати та прийняти нову постанову.

Скаргу ОСОБА_1 про визнання дій державного виконавця неправомірними та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати бездіяльність державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Фалібога Христина Петрівна, що полягає у неврахуванні у розрахунку заборгованості по аліментам від 23 липня 2024 року грошових переказів, здійснених ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на загальну суму 382 649 (триста вісімдесят дві тисячі шістсот сорок дев`ять) гривень 38 коп. неправомірною.

Зобов`язати державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Фалібога Христина Петрівна провести повторний розрахунок заборгованості боржника по сплаті аліментів у виконавчому провадженні №69418419 за виконавчим листом №725/4747/20 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини, щомісячно в розмірі 1/3 частини від заробітку та будь-яких доходів з урахуванням переказів, здійснених боржником на загальну суму 382 649 (триста вісімдесят дві тисячі шістсот сорок дев`ять) гривень 38 коп.

Стягнути з Другого відділу Державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 605 гривень 60 копійок.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено судом 03 жовтня 2024 року.

Головуючий Н.К. Височанська

Судді: І.Н. Лисак

І.М. Литвинюк