Провадження № 6/357/415/24
У Х В А Л А

про відмову у задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон

07 листопада 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя Цукуров В.П.,

секретар судового засідання Чайка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №1 в місті Біла Церква подання приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєнка Ігоря Романовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшло вказане подання приватного виконавця, у якому останній зазначає, що 21.09.2023 було винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження №72848822. 24.08.2023 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №72622485, яку було направлено сторонам, що підтверджується реєстром рекомендованих листів. 25.08.2023 року було винесено постанову про арешт коштів, яку було направлено до банків України в електронному вигляді інформаційно-телекомунікаційними засобами із застосуванням засобів технічного та криптографічного захисту інформації відповідно до Закону України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах», що передбачено Порядком автоматизованого арешту коштів боржників на рахунках у банках затвердженим Наказом Міністерства юстиції України 16 квітня 2019 року № 1203/5. Згідно з відомостями автоматизованої системи виконавчого провадження боржник має відкриті рахунки в АТ «Універсал Банк», АТ КБ «ПриватБанк», на які було накладено арешт. Відповідно до відповіді МВС транспортні засоби за боржником не зареєстровано. Згідно з Держаним реєстром речових прав на нерухоме майно та Реєстром прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек нерухоме майно за боржником не зареєстровано. Відповідно до відповідей ДФС України в боржника відсутні зареєстровані джерела доходів. Згідно з відповіддю Державної прикордонної служби України ОСОБА_1 за період з 24.08.2023 року по 23.10.2024 року чотири рази перетинала державний кордон України. Постановами про відкриття виконавчого провадження, які була направлено ОСОБА_1 , передбачено зобов`язання боржника протягом 5 робочих днів, подати декларацію про доходи та майно. Крім того, ОСОБА_1 неодноразово викликалася до приватного виконавця, проте ігноруючи вимоги законодавства жодного разу без поважної причини не з`явилася. Станом на 04.11.2024 року боржник до приватного виконавця не з`являвся, про свої доходи не повідомив, в добровільному порядку з часу ухвалення судового рішення боржник не виконував покладений на нього судовим рішенням обов`язок.

З огляду на викладене, приватний виконавець просив суд тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 до виконання зобов`язань, покладених на неї виконавчим листом №357/11673/22, виданим 29.06.2023 року.

За правилами ч.4 ст.441 ЦПК України ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що подання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Це право віднесено у ЦК України до особистих немайнових прав фізичної особи (кн. друга ЦК), а саме - до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи (гл. 21 кн. другої ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 269 ЦК України особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21.01.1994 року №3857-XII «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Положеннями п. 5 ст. 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

При зверненні до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України тягар доказування наявності факту ухилення від виконання зобов`язань покладається на державного виконавця. При цьому ухиленням від виконання зобов`язань є свідоме вчинення боржником-фізичною особою або керівником боржника - юридичної особи діяння (дії або бездіяльності), що спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у боржника є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини. Така юридична санкція у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України передбачена законом не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання, при цьому дії боржника по ухиленню від виконання судового рішення повинні бути зазначені в поданні.

За правилами ч.3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Таким чином, лише у разі доведення факту зловживання процесуальними правами чи невиконання обов`язків, передбачених ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження, зазначене може бути підставою для відповідного реагування, зокрема, звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України згідно з ст.441 ЦПК України, ч.4 ст.64-1 Закону України «Про виконавче провадження».

Проте, матеріали подання не містять жодних доказів, із яких би вбачалося як свідоме вчинення ОСОБА_1 діянь, що спрямовані на невиконання судового рішення, так і наявності відкритого виконавчого провадження, боржником у якому вона є.

Крім того, задоволення подання про обмеження у праві виїзду за межі України в умовах реальної збройної агресії проти країни може привести до порушення фундаментальних прав людини, гарантованих ст.3 Конституції України та ст.2, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на життя, право на свободу та особисту недоторканість).

Таким чином, правових підстав для задоволення подання у суду немає.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.3, ст.33 Конституції України, ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», ст.441 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєнка Ігоря Романовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано учасниками справи до Київського апеляційного суду, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя В. П. Цукуров