Справа № 2-5429/11
Провадження № 6/201/330/2024
УХВАЛА

05 червня 2024 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Наумової О.С.,

за участю секретаря судового засідання Моренко Д.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Матвійчук Наталії Євгеніївни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа у справі № 2-5429/11,

ВСТАНОВИВ:

Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Матвійчук Н.Є. звернулась до суду з поданням, в якому просить тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон боржника громадянина України ОСОБА_2 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) - до погашення заборгованості за виконавчим документом у справі № 2/0519/314/2012 про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «ПроКредитБанк» заборгованість за кредитним договором № 8.8907 від 12.12.2007р. в розмірі 90760 гривень 49 копійок, а саме: заборгованість за кредитом 6060 доларів США 81 центів, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 48309 гривень 50 копійок; заборгованість за нарахованими відсотками по графіку 111 доларів США 19 центів, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 886 гривень 27 копійок; заборгованість за нарахованими відсотками за фактичне (неправомірне) користування простроченим капіталом 1761 доларів США 32 цента, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 14039 гривень 13 копійок; пеня 27525 гривень 58 копійок.

Ініціатором подання зазначено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Матвійчук Н.Є. знаходиться виконавче провадження № 67145580 з виконання виконавчого листа № 2/0519/314/2012, виданого 12.02.2013р. Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «ПроКредитБанк» заборгованість за кредитним договором № 8.8907 від 12.12.2007р. в розмірі 90760 гривень 49 копійок, а саме: заборгованість за кредитом 6060 доларів США 81 центів, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 48309 гривень 50 копійок; заборгованість за нарахованими відсотками по графіку 111 доларів США 19 центів, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 886 гривень 27 копійок; заборгованість за нарахованими відсотками за фактичне (неправомірне) користування простроченим капіталом 1761 доларів США 32 цента, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 14039 гривень 13 копійок; пеня 27525 гривень 58 копійок. 13.10.2021р. приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н.Є. відкрито виконавче провадження № 67145580. Виконавче провадження № 67145580 станом на теперішній час не закінчено, рішення у справі не виконане. Стягнень з боржника не було. 13.10.2021р. винесено постанову про арешт коштів та направлено до АТ КБ «Приватбанк», АТ «Універсал Банк», АТ «ОКСІ банк», АТ «ТАСкомбанк», АТ «Райффайзен БанкАваль», ПАТ «Індустріалбанк», ПАТ «Банк Восток», АТ «ПроКредит Банк», АТ КБ «Львів», АТ «КРЕДОБАНК», АТ «ОТП БАНК», АТ «Ідея Банк», АТ «АГРОПРОСПЕРІС БАНК», АТ «УКРСИББАНК», АТ «Акціонерний Банк «Радабанк». 15.10.2021р. винесено постанову про арешт коштів та направлено до АТ «Ощадбанк», АТ «ПУМБ». У вищезазначених банках відсутні кошти боржника. 16.10.2021р. винесено постанову про арешт рухомого і нерухомого майна боржника. У вищезазначених банках відсутні кошти боржника. 13.10.2021р. за адресою боржника приватним виконавцем надіслано постанову про відкриття та виклик з`явитись до виконавця 28.10.2021р., 14:00 за адресою: 87545, Донецька обл., м. Маріуполь, пр-кт Перемоги, 103, прим. 101, щодо сплати боргу за вищевказаним виконавчим документом або надання підтверджуючих документів про сплату.

28.10.2021р. на виклик приватного виконавця боржник не з`явився, пояснення за фактом невиконання вимог виконавчого документа не надав, достовірних відомостей про доходи та майно не надав, про причини неявки не повідомив.

03.01.2022р. за адресою боржника приватним виконавцем надіслано виклик з`явитись до виконавця 27.01.2022р., 14:00 за адресою: 87545, Донецька обл., м. Маріуполь, пр-кт Перемоги, 103, прим. 101, щодо сплати боргу за вищевказаним виконавчим документом або надання підтверджуючих документів про сплату. 27.01.2022р. на виклик приватного виконавця боржник не з`явився, пояснення за фактом невиконання вимог виконавчого документа не надав, достовірних відомостей про доходи та майно не надав, про причини неявки не повідомив. Виклики містяться в АСВП, надати доказ їх надіслання боржнику немає можливості у зв`язку з окупацією м. Маріуполь, де розташовувався офіс приватного виконавця.

06.05.2023р. набрали законної сили зміни до п. 6-1 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», згідно до п.п. 11 приватний виконавець, який має на виконанні незакінчені виконавчі провадження, може змінити виконавчий округ у разі, якщо його офіс розташований у територіальній громаді, що належить до територій, на яких ведуться активні бойові дії, або тимчасово окупованих територій відповідно до переліку, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованої Російською Федерацією території України. Такий приватний виконавець продовжує примусове виконання виконавчих документів, що перебували у нього на виконанні у виконавчому окрузі, який він змінив, з урахуванням обмежень, встановлених законодавством про виконавче провадження. 19.05.2023р. приватним виконавцем Матвійчук Н.Є. змінено виконавчий округ Донецької області на виконавчий округ Одеської області. Всі виконавчі провадження, які перебували у неї на виконанні в Донецькому окрузі продовжуються нею виконуватись після зміни на виконавчий округ Одеської області. 11.06.2023р. винесено постанову про прийняття виконавчого провадження № 67145580 до свого виконання приватним виконавцем Одеської області Матвійчук Н.Є. Відповідно до інформації Державної фіскальної служби України інформація щодо джерел отримання доходів в ДРФО відсутня, боржник за вказаним у запиті податковим номером або серією (за наявності) та номером паспорта на обліку в органах ДФС не перебуває. Відповідно інформації ПФУ відсутні дані про отримання доходу боржником.

Відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за боржником зареєстровано: - квартира за адресою: АДРЕСА_1 ; - нежитлове приміщення загальною площею (кв.м): 31.6 за адресою: АДРЕСА_2 ; - квартира за адресою: АДРЕСА_2 .

На запит приватного виконавця щодо перетину боржником державного кордону України Державною прикордонною службою України надано відповідь про те, що відомості щодо боржник перетинає державний кордон, виїхав з України 24.03.2022р.

За інформацією Мінсоцполітики України боржник не зареєстрований як внутрішньо переміщена особа. 03.09.2023р. винесено постанову про арешт коштів та направлено до АТ «УКРСИББАНК», АТ «КРЕДОБАНК», ПАТ «УКРГАЗБАНК», АТ «Банк Альянс», АТ «Райффайзен Банк», АТ «Ощадбанк», АТ «ОТП БАНК», АТ КБ «Приватбанк», АТ «ПроКредит Банк», АТ «СЕНС БАНК», АТ «АГРОПРОСПЕРІС БАНК», АТ «ОКСІ банк», ПАТ «Південний», АТ «БАНК АВАНГАРД», АТ «Ідея Банк», АТ КБ «Львів», АТ «ІНГ Банк Україна», АТ «АЛЬТБАНК», АТ «Універсал Банк», ПАТ «Банк Восток», ПАТ «Індустріалбанк», АТ «ТАСкомбанк». У вищезазначених банках відсутні кошти боржника.

Відповідно до виконавчого листа боржник зареєстрований в АДРЕСА_1 , тобто на непідконтрольній території України, куди «Укрпошта» тимчасово не здійснює поштові відправлення, що унеможливлює направлення йому постанови про відкриття виконаного провадження відповідно до вимог ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження».

Верховним Судом в постанові від 29.06.2022р. у справі № 225/890/21, якою скасовані ухвала Дзержинського міського суду Донецької області від 15.04.2021р. та постанова Донецького апеляційного суду від 16.06.2021р., з приводу повідомлення приватним виконавцем Матвійчук Н.Є. боржника, який зареєстрований на тимчасово окупованій території зроблено висновки, що обов`язок повідомлення приватному виконавцю зміненої адреси проживання покладається саме на боржника. Само по собі порушення приватним виконавцем порядку надіслання сторонам виконавчого провадження копій процесуальних документів не є достатньою підставою, з якою законодавець пов`язує скасування постанови про відкриття виконавчого провадження або постанови про арешт коштів боржника.

До 24.02.2022р. приватним виконавцем вжито заходи щодо повідомлення боржника про виконавче провадження. Після 24.02.2022р. приватним виконавцем вжито заходи щодо встановлення місця знаходження боржника (запити ПФУ, ДФС щодо отриманих доходів, місця роботи, запит до Мінсоцполітики щодо знаходження на обліку як внутрішньо переміщена особа), які не дали результату. Крім того, відповідно до інформації ДПСУ боржник виїхав з України 24.03.2022р. і на теперішній час не повертався.

Надіслати боржнику документи виконавчого провадження неможливо у зв`язку з тим, що боржник зареєстрований на тимчасово окупованій території, крім того виїхав з країни. Приватним виконавцем у виконавчому провадженні вжито всіх можливих заходів примусового виконання: кошти на рахунках боржника відсутні, рухоме, нерухоме майно відсутнє, доходи відсутні. Тривалий термін невиконання свідчить про свідоме ухилення боржника від виконання рішення і ставить під загрозу взагалі виконання даного рішення. Рішення не виконане з 2012 року.

Як зазначає приватний виконавець, нею вжито всіх можливих заходів щодо примусового виконання рішення, які не дали результату. Тому останнім дієвим заходом є обмеження боржника у прави виїзду за межі України до виконання своїх зобов`язань. Це обмеження є дієвим заходом з тієї причини, що боржник зареєстрований на тимчасово окупованій території і дане обмеження буде розповсюджуватись і на перетин лінії розмежування з окупованими територіями України.

Суд розглянув подання у відсутність приватного виконавця, оскільки таке подання розглядається негайно відповідно до положень ст. 441 ЦПК України.

Вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 313 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюються Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Права, викладені у пункті 1 Протоколу Конвенції, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Зокрема, у справі «Гочев проти Болгарії» Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином:

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише тоді, коли сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78-82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

У пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. вказане вище рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», §124 і вказане вище рішення Європейського Суду «Фельдеш и Фельдешне Хайлик против Венгрии», §35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймні, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 року за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою «Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії» (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, §60)...».

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Такий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 331/8536/17-ц.

Відповідно до частини 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Подання державного виконавця повинно бути обґрунтованим, тобто містити зазначення обставин, що підтверджують необхідність обмежити право особи на виїзд за межі України.

Обґрунтовуючи подання про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Матвійчук Н.Є. посилалася на ухилення ним від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України щодо судової практики вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 1 лютого 2013 року, поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим, з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак, воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Отже, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - це певного виду санкція, яка може застосовуватися саме у зв`язку з ухиленням особи від виконання зобов`язання, зокрема виконання судового рішення.

На переконання суду заявником не було надано достатніх доказів на підтвердження навмисного чи іншого свідомого невиконання боржником своїх обов`язків по сплаті боргу та його наміру ухилятися від виконання покладених на нього зобов`язань, а сама по собі наявність невиконаного рішення суду не може бути підставою для обмеження свободи пересування боржника.

Саме державний (приватний) виконавець зобов`язаний довести суду, з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження, необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Окрім того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що боржник вчиняв дії, які унеможливлювали чи ускладнювали виконання рішення суду, та наявності у нього можливості виконати це рішення.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги вимоги Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», яким регулюється порядок та випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, суд не знаходить підстав для задоволення подання.

Керуючись ст.ст. ст. 81, 82, 89, 258, 259, 260-261, 353, 441 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Матвійчук Наталії Євгеніївни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа у справі № 2-5429/11 - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складений 10 червня 2024 року.

Суддя О.С. Наумова