№ 6/303/131/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2024 року м. Мукачево

Суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області Заболотний А.М., розглянувши матеріали за заявою ОСОБА_1 у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою в якій зазначає про те, що її сестра ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після її смерті вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за померлою ОСОБА_2 . Крім того також дізналася про те, що на розгляді в Мукачівському міськрайонному суді Закарпатської області перебуває цивільна справа за позовом ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Оскільки судове рішення по цій справі впливатиме на її цивільні права та обов`язки як спадкоємця ОСОБА_2 просить суд визнати її процесуальним правонаступником ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 03.06.2024 року заяву прийнято до розгляду. Судове засідання призначене на 11.06.2024 року.

Учасники судового розгляду належним чином повідомлені про час, місце розгляду заяви, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 44 ЦПК України).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини своєї неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення ЄСПЛ від 07.07.1989 року у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії», заява № 11681/85, п. 35; від 16.02.2017 року у справі «Каракуця проти України», заява № 18986/06).

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в п. 1 ст. 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Україна, як учасниця зазначеної Конвенції, повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Таким чином суд робить висновок про те, що неявка учасників судового розгляду в судове засідання із врахуванням того, що такі про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, не перешкоджає розгляду справи в цьому судовому засіданні за відсутності учасників справи (ч. 3 ст. 442 ЦПК України).

Фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши заяву, дослідивши матеріали справи та матеріали цивільної справи № 303/11172/23 приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.01.2024 року з ОСОБА_2 на користь ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» стягнуто заборгованість в розмірі 29880,50 грн., що складається із заборгованості за договором № від 22.03.2021 року в розмірі 23531,38 грн., з яких 13302,10 грн. заборгованість за тілом кредиту; 2262,58 грн. заборгованість за відсотками; 7966,70 грн. заборгованість за комісією, та заборгованості за договором № 636648546 від 08.07.2021 року в розмірі 6349,12 грн., з яких 1996,60 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 4352,52 грн. - заборгованість за відсотками. Також з ОСОБА_2 на користь ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» стягнуто 1342,00 грн. судових витрат. Вказане судове рішення набрало законної сили 12.02.2024 року.

На виконання рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.01.2024 року на підставі заяви представника ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області 29.02.2024 року був виданий виконавчий лист № 303/11172/23 та скерований стягувачу.

ОСОБА_1 свою заяву обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 , відповідач по справі, є її рідною сестрою. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 09.02.2024 року. Після її смерті вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за померлою ОСОБА_2 у зв`язку з чим нотаріусом була заведена спадкова справа.

Таким чином вважає, що судове рішення по цій справі впливатиме на її цивільні права та обов`язки як спадкоємця ОСОБА_2 , що в свою чергу є підставою для визнання її процесуальним правонаступником ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання. У п. 9 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст.ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у Законі України «Про виконавче провадження» органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Отже, виконання судового рішення є заключним етапом цивільного процесу щодо захисту порушеного права чи законного інтересу особи, що звернулась до суду за захистом.

Питання процесуального правонаступництва регламентовані ч. 1 ст. 55 ЦПК України згідно з якою у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 5 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

При цьому заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як у відкритому виконавчому провадженні, так і за відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження». Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 643/4902/14-ц (провадження № 61-26197св18), 31.10.2018 року у справі № 201/8548/16-ц (провадження № 61-16059св18), 15.08.2018 року у справі № 190/2119/14-ц (провадження № 61-2017Ісв18) та від 15.05.2019 року у справі № 370/2464/17 (провадження № 61-39193св18).

Суд вважає, що вказаними нормами права, виходячи з їх системного тлумачення, передбачено заміну сторони (у разі її смерті) правонаступником.

Статтями 1216, 1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У спірних правовідносинах до складу спадщини входить, зокрема, обов`язок з сплати заборгованості за кредитом, що належав спадкодавцю ( ОСОБА_2 ) за життя. Цей обов`язок не припинився внаслідок смерті боржника та продовжує існувати.

При цьому суд враховує те, що при вирішенні питання заміни учасника справи правонаступником та заміни сторони виконавчого провадження у разі смерті фізичної особи (боржника, відповідача) перш за все необхідно з`ясувати коло всіх спадкоємців померлої особи, а також встановити, чи пред`явлено кредитором вимоги до спадкоємців боржника (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2020 року у справі № 916/617/17 (п. 101)).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Частиною п. 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Звідси при вирішенні питання про заміну учасника справи необхідно встановити коло всіх спадкоємців померлого боржника, які прийняли спадщину (за законом або за заповітом).

Згідно із ч. 1 ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Відповідно до положень ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

За змістом наведених вище норм права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. Звідси обов`язок спадкоємців боржника перед кредиторами спадкодавця виникає лише у межах, передбачених ст. 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

При цьому Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.11.2020 року у справі № 916/617/17 акцентує увагу на те, що задовольняючи заяву про заміну учасника справи, боржника у виконавчому провадженні, який помер, його спадкоємцем, суд відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України має визначити розмір боргу, який відповідає частці спадкоємця у спадщині, та вказати, що така заміна здійснюється в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

У зв`язку з цим, Велика Палата Верховного Суду у згаданій вище постанові із врахуванням того, що судами попередніх інстанцій не встановлено коло всіх спадкоємців померлої, які прийняли спадщину, а також обсяг спадкування кожним з них, направила справу на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що позбавлена можливості встановити обставини щодо того, чи є особа єдиним спадкоємцем померлого боржника, чи отримала вона у спадщину все майно спадкодавця, а отже, чи відбулося правонаступництво у відповідних матеріальних правовідносинах.

Так, ч. 1 ст. 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Таким чином саме протягом шести місяців з часу смерті спадкодавця особи мають право заявити про свої спадкові права. Крім того, ч. 5 ст. 1269 ЦК України передбачено, що особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини.

Як зазначено вище, ОСОБА_2 , відповідач по цій справі, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відтак строк, встановлений для прийняття спадщини за померлою ОСОБА_2 на час вирішення питання, що є предметом цього розгляду, не закінчився, свідоцтво про право на спадщину не видавалося.

Узагальнюючи, суд зазначає, що при вирішенні питання заміни учасника справи правонаступником необхідно з`ясувати коло всіх спадкоємців померлої особи, які прийняли спадщину, визначити вартість майна, одержаного у спадщину, визначити розмір боргу, який відповідає частці спадкоємця у спадщині.

Разом з тим, окреслені вище обставини на цей час неможливо встановити, оскільки строк, встановлений для прийняття спадщини за померлою ОСОБА_2 не закінчився. Тільки після завершення шестимісячного строку спадкоємці зможуть реалізувати своє спадкове право та отримати відповідне свідоцтво про право на спадщину, а суд, відповідно, визначити коло всіх спадкоємців, вартість майна, одержаного у спадщину, та, як наслідок, розмір боргу, який відповідає частці спадкоємця у спадщині.

Підсумовуючи встановлене вище, з огляду на зміст заяви ОСОБА_3 та додані до неї докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав на цей час для визнання її процесуальним правонаступником ОСОБА_2 , у зв`язку з чим в задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст. 55, 258, 260-261 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя А.М.Заболотний