Справа № 155/1974/23 Головуючий у 1 інстанції: Санакоєв Д. Т.
Провадження № 22-ц/802/1082/24 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Шевчук Л. Я.,

суддів Данилюк В. А., Матвійчук Л. В.,

секретар с/з Черняк О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Берестечківської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Горохівського районного суду Волинської області від 23 вересня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеними позовними вимогами, які обґрунтував тим, що йому, як члену кооперативу «Агро», рішенням зборів кооперативу від 03 вересня 1991 року було передано нерухоме майно - будинок, який знаходиться в с. Старики Волинської області. Це майно було куплено кооперативом «Агро» у Перемильської сільської ради на підставі договору купівлі-продажу від 15 жовтня 1990 року. Рішенням зборів уповноважених колгоспників колгоспу імені Леніна Горохівського району від 04 жовтня 1990 року було виділено земельну ділянку площею 0,06 га, на якій розташовано куплене нерухоме майно.

Позивач також зазначав, що протягом багатьох років він сплачував земельний податок, а 09 серпня 2023 року звернувся до Берестечківської міської ради із заявою про визнання за ним право власності на нерухоме майно, а саме на будівлю з цегли довжиною 13,3 м, шириною 10,3 м, висотою 2,8 м з прибудовою 5,7 м довжини та 5,5 м ширини, що знаходиться в с. Старики. Однак 14 серпня 2023 року він отримав лист, в якому його повідомили, що рішення по клопотанню не прийняте.

Покликаючись на зазначені обставини та уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просив визнати за ним право власності на нерухоме майно будівлю з цегли довжиною 13,3 м, шириною 10,3 м, висотою 2,8 м з прибудовою 5,7 м довжини та 5,5 м ширини, що знаходиться в АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,06 га.

Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 23 вересня 2024 року у цій справі у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позову.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

У судове засідання учасники справи не з?явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час та місце розгляду справи, а тому апеляційний суд розглянув справу у їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

За положеннями частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що підстави для визнання за позивачем ОСОБА_1 в судовому порядку права власності на нерухоме майно відсутні.

Такі висновки відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.

За матеріалами справи судом встановлено, що 15 жовтня 1990 року між Виконавчим комітетом Перемильської сільської ради і ОСОБА_2 , який діяв на підставі довіреності кооперативу «Агро» Львіського НТКМ, був укладений договір купівлі-продажу, за умовами якого Виконком Перемильської сільської ради продав, а ОСОБА_2 купив приміщення будівлі Стариківської неповної середньої школи (а. с. 9, 10).

Рішенням загальних зборів членів кооперативу «Агро» від 03 вересня 1991 року постановлено передати члену кооперативу «Агро» ОСОБА_1 будинок, придбаний кооперативом у Перемильської сільської ради Горохівського району Волинської області, який в селі Старики, будинок постановлено передати безкоштовно в рахунок долі ОСОБА_1 в доходах кооперативу «Агро» (а. с. 8).

04 жовтня 1990 року збори уповноважених колгоспників імені Леніна Горохівського району вирішили виділити земельну ділянку в розмірі 0,06 га, яка знаходиться біля забудівлі колишньої Старичанської школи, купленої в Перемильській сільській раді кооперативу «Агро» Львівського центру НТТМ (а. с. 12).

Згідно з частинами 1, 2 статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).

Право власності, як і будь-яке інше суб`єктивне право, виникає при наявності певних юридичних фактів, конкретних життєвих обставин, з якими закон пов`язує виникнення права власності на конкретне майно у певних осіб. Ці обставини нерідко іменуються способи набуття права власності.

Питання про набуття права власності регулюється главою 24 ЦК України. Визначені в Кодексі способи набуття права власності стосуються всіх форм права власності. Всі підстави набуття права власності мають бути не забороненими законом, тобто правомірними. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлені судом (частина 2 статті 328 ЦК України).

Щоб можна було встановити право власності на річ, вона повинна існувати. Отже, річ насамперед має бути створена і створення нової речі є підставою для виникнення права власності на цю річ.

Підстави виникнення права власності поділяються на первісні та похідні. До первісних підстав відносяться ті способи, за якими право власності виникає на річ вперше або незалежно від волі попередніх власників: новостворене майно (стаття 331 ЦК України), переробка речі (стаття 332 ЦК України), привласнення загальнодоступних дарів природи (стаття 333 ЦК України), безхазяйна річ (стаття 335 ЦК України), набуття права власності на рухому річ, від якої власник відмовився (стаття 336 ЦК України), знахідка (стаття 338 ЦК України), бездоглядна домашня тварина (стаття 341 ЦК України), скарб (стаття 343 ЦК України), набувальна давність (стаття 344 ЦК України), викуп пам`ятки культурної спадщини (стаття 352 ЦК України), реквізиція (стаття 353 ЦК України), конфіскація (стаття 354 ЦК України).

До похідних відносяться ті підстави, за якими право власності на річ виникає за волею попереднього власника (цивільні правочини, спадкування за законом і за заповітом).

Практичне значення такого поділу полягає в тому, що при похідних підставах виникнення права власності на річ завжди необхідно враховувати можливість існування прав на дану річ інших осіб не власників (наприклад, орендаря, заставодержателя, суб`єкта іншого обмеженого речового права). Ці права, як правило, не припиняються при зміні власника речі, яка переходить до нового володільця. Зрозуміло, що на первісного набувача речі подібні обмеження не поширюватимуться. Велике значення має правильне встановлення особи власника конкретного майна.

У статті 330 ЦК України закріплюється презумпція правомірності набуття права власності на певне майно. Право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не буде встановлено в судовому порядку, або незаконність права власності не випливатиме із закону.

Таким чином, власник не зобов`язаний у кожному випадку доводити іншим особам правомірність набуття права власності на належне йому майно. Водночас окремими нормативно-правовими актами передбачаються різноманітні правовстановлюючі чи інші документи, якими має підтверджуватися право власності.

Перелік правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна наведено у статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до частини 1 цієї статті державна реєстрація прав проводиться на підставі:

1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом;

2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону;

3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді;

4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом;

5) рішень судів, що набрали законної сили;

6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З наведених норм законодавства України убачається, що умовою захисту права власності особи на нерухоме майно шляхом визнання за нею права власності на таке майно є невизнання такого права іншою особою, у тому числі державою в особі органів та суб`єктів, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації речових прав, шляхом відмови у внесенні відомостей про набуття особою такого права до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (відмови у державній реєстрації речового права) після звернення особи до цих органів та суб`єктів у передбаченому порядку.

У своїй позовній заяві ОСОБА_1 просив визнати за ним право власності на нерухоме майно, а саме на будівлю, яка знаходиться в селі Старики.

Натомість ОСОБА_1 не надав суду доказів того, що він після передачі йому рішенням зборів члена кооперативу «Агро» від 03 вересня 1991 року будівлі, яка була набута кооперативом у Перемильської сільської ради на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрував за собою право власності на цю будівлю, а також не надав суду доказів того, що він звертався до органів та суб`єктів, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації речових прав, із заявою на проведення реєстраційних дій щодо реєстрації за ним права власності на нерухоме майно та оригіналами документів, необхідними для проведення таких дій, як цього вимагає частина 1 статті 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та доказів того, що цими органами йому було законно відмовлено у проведенні такої реєстрації.

09 серпня 2023 року ОСОБА_1 звертався до Берестечівської міської ради із заявою про визнання за ним права власності на нерухоме майно, на що міська рада йому повідомила, що міській раді невідомо, яка доля майна, на яке ОСОБА_1 просив визнати як його власність з 1991 року, і не відома адреса нерухомого майна, що унеможливлює звірити дані з державним реєстром. Також Берестечківська міська рада повідомила, що не має законних підстав на виконання вимог, викладених у заяві ОСОБА_1 , і йому рекомендовано звернутися до суду для остаточного вирішення питання (а. с. 7).

Будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 набув право власності на зазначене нерухоме майно, останній суду не надав, хоча відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не впливають на правильність рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування чи зміни колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Горохівського районного суду Волинської області від 23 вересня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді