Справа № 159/1586/24 Головуючий у 1 інстанції: Бойчук П. Ю.
Провадження № 22-ц/802/875/24 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 червня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 08.09.2023 року в належній позивачу на праві приватної власності квартирі АДРЕСА_1 , трапилося залиття.

Позивачка зазначала, що про стан квартири і наслідки залиття комісією було складено акт від 11 вересня 2023 року, згідно з яким причиною залиття, що трапилася в системі центрального опалення, гарячого або холодного водопостачання, був відкритий кран для пуску повітря з системи опалення на радіаторі у кімнаті квартири АДРЕСА_2 , тобто з квартири відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

За результатами обстеження квартири позивачки було виявлено ряд пошкоджень, а саме: у кімнаті було пошкоджено стелю, пошпакльовану та пофарбовану водоемульсійною фарбою, площею 2,4 кв.м; віконний відкіс та шпалери на стіні, а також дві полички у шафі-купе.

Внаслідок залиття квартири позивачці було завдано матеріальні збитки, які, згідно зі звітом про оцінку розміру матеріального збитку від 27 грудня 2023 року становлять 14862,17 грн.

Вказувала, що так як відповідачі відмовилися від відшкодування завданої шкоди в добровільному порядку, вона змушена звертатись до суду.

Покликаючись на вказані обставини, позивач ОСОБА_1 просила суд стягнути в солідарному порядку з відповідачів у справі, як співвласників квартири АДРЕСА_2 , на її користь матеріальну шкоду в розмірі 14862,17 грн та понесені судові витрати, з яких: 2500 грн - вартість проведеного дослідження оцінки матеріального збитку; 1211,20 грн судового збору та 8000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 червня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у користь ОСОБА_1 майнову шкоду, завдану внаслідок залиття квартири, в сумі 14862 грн 17 коп. та судові витрати у справі в загальній сумі 5211 грн 60 коп. в рівних долях з кожного.

Не погодившись із даним рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що належним відповідачем у даній справі повинен бути РЖКП №1. Вказував, що складений акт про затоплення не відповідає вимогам, викладених у Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій, що затверджені наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №76 від 17.05.2005 року, а тому не може бути належним та допустимим доказом, оскільки підписаний одноособово представниками РЖКП-1 без залучення представників співвласників багатоповерхового будинку. Крім цього, не з`ясовано причину витікання води із системи опалення, не відібрані пояснення від інших співвласників житла, а також не зафіксовано відомості щодо винної сторони. Відповідач вказував на те, що наявне знаходження кранів на радіаторах опалення у квартирі не означає, що вони використовуються виключно для потреб мешканців квартири, а фактично входять в загальну систему опалення будинку, оскільки, на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, всі інженерні комунікації знаходяться на утриманні РЖКП-1. Також, на думку відповідача, складений суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_6 звіт № 37075 про незалежну оцінку вартості матеріальних збитків пошкодженого майна є неналежним і недопустимим доказом розміру завданої шкоди, оскільки в Законі України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» не встановлено права суб`єкта оціночної діяльності визначення вартості матеріальних збитків в результаті пошкодження майна.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу позивач просив залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, вказуючи на безпідставність та необгрунтованість доводів та заперечень відповідача.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

30 липня 2024 року апеляційним судом відкрито апеляційне провадження за даною скаргою і визначено розгляд справи проводити без повідомлення учасників справи, відповідно до вимог ст. 369 ЦПК України, зважаючи на ціну позову 14862,17 грн.

19 серпня 2024 року судом постановлено ухвалу про закінчення підготовки та призначення справи до розгляду в суді апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без виклику учасників справи.

20 серпня 2024 року відповідачем ОСОБА_2 було надіслано до суду апеляційної інстанції клопотання про розгляд справи з викликом учасників та визнання обов`язкової явки в судове засідання позивача ОСОБА_1

23 вересня 2024 року до суду також надійшло клопотання відповідача ОСОБА_2 про витребування додаткових доказів повної копії Звіту № 37075 про оцінку матеріального збитку з усіма додатками.

Відповідно до ст.368 ЦПК України апеляційний суд розглядає справи за правилами, встановленими для розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до норм ч.5-8 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву. Відповідно, у разі розгляду справи апеляційним судом, апелянт при подачі апеляційної скарги, а інша сторона при подачі відзиву на апеляційну скаргу.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Таким чином, колегія суддів з огляду на вимоги ст. 279, 367, 369 ЦПК України та беручи до уваги, що відповідачами в суді першої інстанції такі клопотання про витребування доказів не подавались, ухвалила відмовити в задоволенні заявлених клопотань відповідача ОСОБА_2 .

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка довела розмір завданої шкоди, протиправність дій відповідачів, як співвласників квартири, з якої внаслідок неналежного стану сантехнічного обладнання було спричинено залиття, причинний зв`язок між ними, що призвело до завдання шкоди позивачу, та дійшов висновку, що завдана позивачу шкода підлягає відшкодуванню саме відповідачами у солідарному порядку.

Висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи та зроблені з урахуванням норм матеріального права, які регулюють дані правовідносини.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, статті 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статі 5 ЦПК України).

Способами захисту цивільних прав є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Дана обставина підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 4128903.

З довідки КП «Волиньпроект» Волинської обласної ради від 06.03.2024 року вбачається, що відповідачам ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_3 . Цю обставину не заперечив і відповідач ОСОБА_2 , хоча вказав, що фактично лише він один проживає у цій квартирі.

08.09.2023 року в належній позивачу квартирі АДРЕСА_1 , трапилося залиття з верхнього поверху.

11 вересня 2023 року комісією в складі працівників РЖКП №1: головного інженера виконавця послуг ОСОБА_7 , майстра дільниці ОСОБА_8 , майстра ремонтної групи ОСОБА_9 , в присутності позивача, було проведено обстеження квартири АДРЕСА_1 , за наслідками залиття даної квартири.

За результатами обстеження складено відповідний акт від 11 вересня 2023 року, що затверджений начальником РЖКП-1 ОСОБА_10 , з якого вбачається, що, внаслідок протікання через стелю у квартирі АДРЕСА_1 було пошкоджено стелю у кімнаті, пошпакльовану та пофарбовану водоемульсійною фарбою, площею 2,4 кв.м, а також дві полички у шафі-купе.

Причиною залиття (аварії), що трапилася в системі центрального опалення, гарячого або холодного водопостачання став відкритий кран для пуску повітря з системи опалення на радіаторі у кімнаті квартири АДРЕСА_2 цього будинку, яка поверхом вище.

Вказаний акт містить підписи членів комісії, зокрема, з актом ознайомлені мешканці квартири АДРЕСА_4 та квартири АДРЕСА_2 (із зазначенням про те, що особа не згідна зі встановленим фактом відкритого крану ).

Зі звіту № 370075 про незалежну оцінку вартості матеріального збитку пошкодженого майна оздоблення квартири АДРЕСА_1 , складеного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_6 , від 27 грудня 2023 року вбачається, що ринкова вартість відновлювального ремонту пошкодженого майна, з урахуванням зносу, завданого внаслідок залиття, становить 14862,17 грн.

За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Зобов`язання про відшкодування шкоди це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, законодавцем встановлена презумпція вини заподіювача шкоди та саме він повинен довести, що шкоди завдано не з його вини.

Згідно з вимогами частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 24.06.2021 у справі № 242/4773/17 міститься наступний висновок: цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, тому, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Позивач не зобов`язаний доводити вину відповідача у заподіянні шкоди. Особа, якій спричинено шкоду, подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір спричиненої шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідачів покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Для розгляду цивільного спору з питань відшкодування збитків, завданих внаслідок залиття, має значення встановлення його причини, в тому числі місця аварії місця пошкодження, виходу з ладу систем тепло- та/або гарячого, холодного водопостачання/водовідведення, що впливає на розмежування відповідальності виробника, виконавця та споживача житлово-комунальної послуги, правовідносини між якими, що виникають у процесі її створення, надання та споживання, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII, та Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2016 року № 1024.

Статтями 319, 322 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Невиконання цього обов`язку, якщо результатом такого невиконання є нанесення шкоди іншим особам, тягне за собою відшкодування власником збитків.

Згідно з пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2016 р. № 1024 власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний: дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил; проводити за власні кошти ремонт квартири (наймач (орендар) - згідно з договором найму (оренди); не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання будинку, порушують умови проживання громадян.

Тобто, відповідальність за належний стан санітарно-технічного обладнання та внутрішньо квартирних мереж у квартирі несуть безпосередньо самі її власники.

Утримання внутрішніх (внутрішньо квартирних) мереж є обов`язком власників квартири.

Як слідує з умов Договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 16 серпня 2021 року, що є додатком до протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_5 , кожен із співвласників зобов`язаний, зокрема, своєчасно вживати заходів до усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням послуги з управління, що виникли з його вини; власним коштом проводити ремонт та заміну санітарно-технічних приладів і пристроїв, обладання іншого спільного майна, пошкодженого з його вини, яка доведена у встановленому порядку; забезпечити своєчасну підготовку об`єктів, що перебувають у його власності до експлуатації в осінньо-зимовий період; негайно повідомляти управителю про виявлені несправності спільного майна будинку (а.с.55-57).

Відповідно до п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, що затверджені Наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року № 76 "Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій" у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, форма якого передбачена додатком № 4.

Згідно з Додатком № 4 та роз`ясненням Міністерства з питань житлово-комунального господарства України щодо ремонту квартири після залиття (лист від 29.12.2009 №12/20-11-1975) в акті повинні бути відображені: дата складання акту (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

Зі змісту Акту про залиття від 11 вересня 2023 року вбачається, що комісією за результатами обстеження квартири було встановлено факт пошкодження внаслідок залиття з верхньої квартири та визначено причину - відкритий кран для пуску повітря з системи опалення на радіаторі у кімнаті квартири АДРЕСА_2 .

Вказаний акт містить підписи членів комісії, зокрема, з актом ознайомлені мешканці квартири АДРЕСА_4 та квартири АДРЕСА_2 (із запереченням).

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що даний акт не може братися до уваги як доказ факту залиття квартири позивача та причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачів та шкодою, спричиненою позивачу, є необґрунтованими, оскільки він складений та підписаний членами комісії після обстеження квартири, містить усі необхідні дані та відомості, а відтак цей акт є належним і допустимим доказом протиправності поведінки відповідачів та їх вини у залитті квартири позивача та заподіянні їй матеріальної шкоди.

При цьому слід зазначити, що акт є первинним документом, що засвідчує факт певної події.

Також, на підставі частини 1 і 2 статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Суд першої інстанції обгрунтовано взяв до уваги, що звітом № 370075 про незалежну оцінку вартості матеріального збитку пошкодженого майна встановлена ринкова вартість відновлювального ремонту пошкодженого майна, з урахуванням зносу, завданого внаслідок залиття, яка становить 14862,17 грн, що відповідно до статей 77, 78 ЦПК України є належним і допустимим доказом.

Інших доказів на стростування доводів позовної заяви та доданих позивачкою ОСОБА_1 доказів, зокрема, своїх висновків експерта чи спеціаліста щодо інших причин залиття чи щодо іншої вартості матеріального збитку відповідач ні суду першої, ні суду апеляційної інстанцій не надав, хоча це є його процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

Враховуючи зазначене, колегія суддів доходить висновку про те, що саме власники квартири АДРЕСА_3 , відповідачі у справі, є відповідальними за шкоду, завдану позивачці внаслідок неналежного виконання ними обов`язку щодо утримання свого майна.

Таким чином, установивши, що позивач довела розмір завданої їй шкоди у розмірі 14862,17 грн, протиправність дій відповідачів, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири позивача, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що завдана позивачу шкода підлягає відшкодуванню відповідачами в солідарному порядку як співвласниками майна.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу (статті 12, 13 ЦПК України), положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, висновки суду першої інстанції про задоволення позову є законними та обґрунтованими.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 268, 367 368, 375, 382,384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 червня 2024 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 04 жовтня 2024 року.

Головуючий

Судді