Справа № 347/3570/23
Провадження № 2/347/198/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2024 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі :

головуючої судді Крилюк М.І.,

секретаря Лазорик Л.В.,

з участю представника відповідача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Косові справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, компенсації та середнього заробітку, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, компенсації та середнього заробітку мотивуючи свої вимоги тим, що 02.07.2019 року по 29.09.2023 року він працював на посаді оператора газорозподільної станції 5 розряду ГРС Косів в Богородчанському лінійному виробничому управлінні магістральних газопроводів Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» (код за ) (далі - Відповідач/ТОВ «ОГСУ»), Наведені обставини підтверджуються пунктом 19 трудової книжки та наказом про звільнення № 385/к від 25.09.2023 р., виданим ТОВ «ОГСУ».

В день звільнення, він отримав наказ про звільнення, а також письмове повідомлення про нараховані та виплачені ОСОБА_2 суми при звільненні. Ознайомившись із письмовим повідомленням про нараховані та виплачені йому суми при звільненні встановлено, що відповідачем не було виплачено заробітну плату з урахуванням її підвищення на 25 відсотків, що передбачено Постановою Кабінету Міністрів України від 11 серпня 1995 р. № 648 «Про умови оплати праці осіб, які працюють в гірських районах».

Станом на сьогоднішній день відповідач має заборгованість щодо виплати позивачу всіх сум, що йому належать при звільненні. Наведена бездіяльність відповідача порушує право позивача на отримання заробітної плати у розмірі з урахуванням гарантій, встановлених чинним законодавством. Просить зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» нарахувати та ниплатити на його користь заборгованість із виплати заробітної плати у розмірі 25 відсотків, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 648 від 11.08.1995 р., за період з 23.12.2019 гоку по 29.09.2023 року; зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_3 компенсацію його втрат, у зв`язку із несплатою йому підвищення, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 648 від 11.08.1995 р.; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» середній заробіток в розмірі 162 310,08 грн. (882,12 гривень на день) за час затримки розрахунку при звільненні, тобто з моменту звільнення (29.09.2023 р.) але не більше як за шість місяців; та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати .

Позивач, ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи по суті.

Від представника позивача, адвоката Лукинюк В.В. поступила заява (а.с.189) із клопотанням про розгляд справи по суті без його участі та без участі позивача. Позовні вимоги підтримує та просить задоволити.

Представник відповідача, що брав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, адвокат Підлипенський Д.В. вимоги позову заперечив, суду пояснив, що позивачем для реалізації свого права на пільги як особи, яка проживає та працює в гірському населеному пункті, що дає право на підвищення заробітної плати на 25 відсотків від мінімально гарантованої колективною угодою оплатою праці повинен був вчинити дії спрямовані на отримання таких пільг шляхом підтвердження такого права пред`явлення відповідного посвідчення. Фактично ж відповідні документи (посвідчення) Позивачем роботодавцю не надавались взагалі, вперше про наявність у Позивача відповідного посвідчення Відповідач дізнався з матеріалів позовної заяви.

Оплата праці працівників госпрозрахункових підприємств (організацій), що розташовані на території населених пунктів, яким надано статус гірських, повинна визначатись з урахуванням зазначених норм матеріального права, а положення п. 1 Постанови № 648 слід розглядати як загальний підхід до обчислення підвищення тарифних ставок та посадових окладів працівників, які працюють на таких підприємствах, а не визначення кола осіб, які претендують на таку виплату. ОСОБА_2 прийнято на роботу відповідно до наказу № 250-к від 26.06.2019 року, та з моменту прийняття на роботу призначено посадовий оклад у розміру 10 053 гривні. У подальшому заробітна плата Позивача регулярно переглядалась у бік її підвищення, про що видавались відповідні накази.

Протягом усього часу роботи, оклад Позивача істотно перевищував мінімальні гарантії, передбачені Галузевою угодою та Постановою № 648.

Крім того, Позивач регулярно отримував додаткову заробітну плату та різноманітні виплати, які у підсумку істотно збільшували підсумковий розмір його виплат.

Посадовий оклад ОСОБА_2 , було встановлено в розмірі, розрахованому відповідно до колективного договору ТОВ «Оператор ГТС України» і Галузевої угоди, який істотно перевищує мінімально гарантований з урахуванням постанови КМУ № 648 від 11.08.1995 розмір, а тому вимога про нарахування і, відповідно, виплати на позивачеві надбавки до заробітної плати у розмірі 25 відсотків за період з 23.12.2019 року по 29.09.2023 є безпідставною. Решта позовних вимог є похідними, у зв`язку із чим також не підлягають задоволенню. Просить в позові відмовити.

Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, повно та всебічно з"ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог чи заперечень, підтверджених тими доказами, які досліджені в судовому засіданні, прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог, виходячи з наступного :

Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною першою ст. 15, частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Предметом даного спору є вимоги про стягнення заборгованості у виді ненарахованого та невиплаченого підвищення посадового окладу на 25% за роботу у населеному пункті, який має статус гірського.

Таким чином, доказуванню у межах даного спору підлягає наявність у позивача права на отримання вказаного підвищення посадового окладу та наявність боргу відповідача перед позивачем у виді ненарахованого та невиплаченого підвищення посадового окладу у населеному пункті, який має статус гірського за період з 23.12.2019 р по 29.09.2023 року.

Частиною першою ст.5 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» №56/95-ВР від 15.02.1995 року (надалі -Закон №56/95-ВР) передбачено, що статус особи, яка проживає і працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського, надається громадянам, що постійно проживають, постійно працюють або навчаються на денних відділеннях навчальних закладів у цьому населеному пункті, про що громадянам виконавчим органом відповідної місцевої ради видається посвідчення встановленого зразка.

У разі, коли підприємство, установа, організація розташовані за межами населеного пункту, якому надано статус гірського, але мають філії, представництва, відділення, інші відокремлені підрозділи і робочі місця в населених пунктах, що мають статус гірських, на працівників, які постійно в них працюють, поширюється статус особи, що проживає і працює (навчається) на території.

Згідно ч.1 ст.6 Закону №56/95-ВР умови оплати праці осіб, які працюють у гірських районах встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №648 від 11.08.1995 року «Про умови праці осіб, які працюють у гірських районах»(надалі-Постанова №648) передбачено, що на підприємствах, в установах, організаціях, територіальних органах, територіальних підрозділах та військових частинах, розташованих на території населених пунктів, яким надано статус гірських, тарифні ставки і посадові оклади працівників, визначені генеральною, галузевими та регіональними угодами як мінімальні гарантії в оплаті праці, а також встановлені за рішенням Кабінету Міністрів України або за його дорученням, підвищуються на 25 відсотків.

У разі коли підприємство, установа, організація розташовані за межами населеного пункту, якому надано статус гірського, але мають філії, представництва, відділення, інші відокремлені підрозділи і робочі місця в населених пунктах, що мають статус гірських, тарифні ставки та посадові оклади працівників, які постійно в них працюють, також підлягають підвищенню у розмірі, передбаченому абзацом першим цього пункту.

Верховний Суд України у постанові від 06.02.2013 року у справі 6-151цс12 дійшов висновку, що оплата праці працівників госпрозрахункових підприємств (організацій), що розташовані на території населених пунктів, яким надано статус гірських, повинна визначатись з урахуванням норм матеріального права - ст.97 Кодексу законів про працю України, ст.4 Закону України «Про оплату праці», п.1 Постанови №648, а положення п.1 Постанови №648 слід розглядати як загальний підхід до обчислення підвищення тарифних ставок та посадових окладів працівників, які працюють на таких підприємствах, а не визначення кола осіб, які претендують на таку виплату. При цьому слід враховувати, що відповідно до п.1 Постанови № 648 на 25 відсотків підвищуються тарифні ставки і посадові оклади працівників, які визначені генеральною, галузевими та регіональними угодами як мінімальні гарантії в оплаті праці, а також встановлені за рішенням Кабінету Міністрів України або за його дорученням.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.08.1995 року №647 «Про перелік населених пунктів, яким надається статус гірських», з подальшими змінами та доповненнями, с.Вербовець Косівського району Івано-Франківської області знаходиться в переліку населених пунктів, яким відповідно до Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» надано статус гірських.

Позивач з 02.07.2019 року по 29.09.2023 рік працював на посаді оператора газорозподільної станції 5 розряду ГРС Косів в Богородчанському лінійному виробничому управлінні магістральних газопроводів Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України».

Згідно довідки № 990 від 12 жовтня 2023 року, виданої Вербовецьким старостинським округом Косівської міської ради Косівського району Івано-Франківської області, Богородчанське ЛВУМГ ГРС Косів ТОВ «ОГСУ», в якому працював ОСОБА_2 , розташоване в АДРЕСА_1 .

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про перелік населених пунктів, яким надається статус гірських» від 11 серпня 1995 р. № 647, до переліку населених пунктів, яким відповідно до Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» надається статус гірських, відноситься с. Вербовець Косівського району Івано-Франківської області.

Згідно посвідчення серії 2Б № 143210, виданого 31.08.2023 року ОСОБА_3 , є громадянином який проживає, працює на території гірського населеного пункту (а.с.33, 34).

Отже, позивач в справі ОСОБА_2 набув статусу особи, яка проживає і працює на території гірського населеного пункту, а тому має право на підвищення розміру посадового окладу на 25 відсотків.

При перевірці наявності у відповідача боргу перед позивачем у виді не нарахованого та невиплаченого підвищення посадового окладу на 25% за роботу в гірському населеному пункті за період вказаний позивачем а саме з 23.12.2019 по 29.09.2023 року, суд враховує наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 94 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці.

Розмір мінімальної заробітної плати встановлюється і переглядається відповідно до статей 9 і 10 Закону України «Про оплату праці» та не може бути нижчим від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці.

Згідно з ч.ч.1,3 ст.96 КЗпП України системами оплати праці є тарифна та інші системи, що формуються на оцінках складності виконуваних робіт і кваліфікації працівників. Тарифна система оплати праці включає: тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів, професійні стандарти та кваліфікаційні характеристики (за відсутності професійних стандартів).Формування тарифної сітки (схеми посадових окладів) формується на основі тарифної ставки робітника першого розряду та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів).

Мінімальний посадовий оклад (тарифна ставка) встановлюється у розмірі, не меншому за прожитковий мінімум, встановлений для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст. 97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Конкретні розміри тарифних ставок (окладів), відрядних розцінок, посадових окладів працівникам, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються роботодавцем з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

Згідно з ч.1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці, відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Пільги громадянам, яким надано статус особи, що проживає і працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського, визначені у ст.6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні».

Згідно до ч.1 ст.6 вищезазначеного Закону умови оплати праці осіб, які працюють у гірських районах, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11 серпня 1995 року № 648 «Про умови праці осіб, які працюють у гірських районах, встановлено, що на підприємствах, в установах, організаціях та військових частинах розташованих на територіях населених пунктів, яким надано статус гірських, тарифні ставки і посадові оклади працівників, визначені генеральними, галузевими та регіональними угодами як мінімальні гарантії в оплаті праці, а також встановлені за рішенням Кабінету Міністрів України або за його дорученням, підвищуються на 25%.

Госпрозрахункові підприємства, яким є відповідач, відповідно до ст.15 Закону України «Про оплату праці», самостійно в колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами, встановлюють умови та розміри оплати праці працівників.

Забезпечення оплати праці працівників, що працюють на підприємствах, розташованих в гірських населених пунктах, вказані підприємства здійснюють за рахунок доходів від своєї діяльності.

Оплата праці працівників госпрозрахункових підприємств (організацій), що розташовані на території населених пунктів, яким надано статус гірських, повинна визначатися з врахуванням вищезазначених норм, а пункт 1 Постанови № 648 слід розглядати як загальний підхід до обчислення підвищення тарифних ставок та посадових окладів працівників, які працюють на таких підприємствах, а не визначення кола осіб, які претендують на таку виплату.

Представник відповідача стверджує, що фактично ж відповідні документи (посвідчення) ОСОБА_4 роботодавцю не надавались взагалі, вперше про наявність у Позивача відповідного посвідчення Відповідач дізнався з матеріалів позовної заяви. Позивачем в справі не доведено факту подачі ним роботодавцю отриманого ним виданого 31.08.2023 року посвідчення .

Оплата праці працівників госпрозрахункових підприємств (організацій), що розташовані на території населених пунктів, яким надано статус гірських, повинна визначатись з урахуванням зазначених норм матеріального права, а положення п. 1 Постанови № 648 слід розглядати як загальний підхід до обчислення підвищення тарифних ставок та посадових окладів працівників, які працюють на таких підприємствах, а не визначення кола осіб, які претендують на таку виплату. ОСОБА_2 прийнято на роботу відповідно до наказу № 250-к від 26.06.2019 року, та з моменту прийняття на роботу призначено посадовий оклад у розміру 10 053 гривні. У подальшому заробітна плата Позивача регулярно переглядалась у бік її підвищення, про що видавались відповідні накази.

Протягом усього часу роботи, оклад Позивача істотно перевищував мінімальні гарантії, передбачені Галузевою угодою та Постановою № 648.

Так, відповідно до абзацу 2 статті 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік», мінімальна заробітна плата становила 4173 грн. Таким чином, мінімальна заробітна плата працівників підприємств, установ та організацій, на які поширюється дія Галузевої угоди, у році складала 4 173*135% = 5 633,55 грн. З урахуванням підвищення мінімального окладу на 25% за роботу в гірській місцевості: 5 633,55*125% = 7 041,94 грн.

Відповідно до абзацу 2 статті 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», мінімальна заробітна плата становила 4 723 грн. Таким чином, мінімальна заробітна плата працівників підприємств, установ та організацій, на які поширюється дія Галузевої угоди, у році складала 4 723*135% = 6 376 грн. З урахуванням підвищення мінімального окладу та 25% за роботу в гірській місцевості: 6 376*125% = 7 970 гри.

З 01.01.2020 - дати, коли вступив в силу Колективний договір Товариства - оклад ОСОБА_2 становив 11 663 грн, що на 40,61% перевищує мінімальний оклад відповідно до грейду посади оператора газорозподільної станції 5 розряду.

У 2021 році мінімальну заробітну плату встановлено на рівні 6 000 грн, а тому мінімальний гарантований оклад з підвищенням відповідно до Постанови № 648 складав 10 125 грн.

У 2022 році мінімальна заробітна плата складала 6 500 грн, а тому мінімальний гарантований оклад з підвищенням відповідно до Постанови № 648 складав 10 968 грн.

У 2023 році мінімальна заробітна плата становила 6700 грн. Таким чином, мінімальна заробітна плата у галузі у 2023 році з урахуванням підвищення на 25% за роботу в гірській місцевості складала 9 045*125% = 11306,25 грн.

З наведено вбачається, що протягом часу роботи Позивача його оклад значно перевищував мінімальні гарантії, визначені Галузевою угодою та Постановою № 648.

Крім того, Позивач регулярно отримував додаткову заробітну плату та різноманітні виплати, які у підсумку істотно збільшували підсумковий розмір його виплат.

Отже, посадовий оклад ОСОБА_2 , було встановлено в розмірі, розрахованому відповідно до колективного договору ТОВ «Оператор ГТС України» і Галузевої угоди, який істотно перевищує мінімально гарантований з урахуванням постанови КМУ № 648 від 11.08.1995 розмір, а тому вимога про нарахування і, відповідно, виплати на позивачеві надбавки до заробітної плати у розмірі 25 відсотків за період з 23.12.2019 року по 29.09.2023 є безпідставною.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що оскільки розмір посадового окладу позивача за період з 23.12.2019 року по 29.09.2023 року був значно вищим від законодавчо гарантованого розміру мінімальної заробітної плати за вказані роки, а тому законодавчо передбачені підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення на його користь ненарахованого та невиплаченого підвищення посадового окладу на 25% за роботу у населеному пункті, який має статус гірського відсутні. Решта позовних вимог є похідними, у зв`язку із чим також не підлягають задоволенню.

Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання що право позивача, за захистом якого він звернувся в суд, не порушено, тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України у зв`язку із відмовою у позові понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі наведеного ст.ст. 116, 117, 232, 233 КЗпП України та керуючись ст.ст. 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, компенсації та середнього заробітку відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: Крилюк М.І.