КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Музичко С.Г., Сушко Л.П.,

при секретарі Даньшиній І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання майна спільною сумісною власністю,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 20 березня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Жовтоватюк В.С.,-

встановив:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із названим позовом.

ОСОБА_1 просила: встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 05 березня 1997 року по 18 листопада 2014 року; визнати квартиру за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з січня 1997 року. Офіційний шлюб укладено 18 листопада 2014 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Спірна квартира придбана ОСОБА_3 під час спільного проживання із позивачем таза спільні кошти.

У зв`язку з відсутністю підтвердження факту проживання однією сім`єю з померлим у період з 1997 року по 2014 рік, у ОСОБА_1 відсутня можливість підтвердити свої майнові права на 1/2 спірної квартири.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 20 березня 2024 року задоволено частково.

Встановленофакт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення від 20 березня 2024 рокузалишити без змін.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 вимоги апеляційної скарги підтримав.

Представник ОСОБА_1 заперечила проти апеляційної скарги.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про його час і місце повідомлялися належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності факту набуття спірної квартири ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за спільні кошти в період проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 зазначала, що з січня 1997 року вона та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Офіційний шлюб укладено 18 листопада 2014 року.

08 грудня 1997 року ОСОБА_3 придбав квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується до копією договору купівлі-продажу нерухомості.

Відповідно до копії ваучера ТОВ «Ірена-Тур» від 20 червня 2002 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 10 липня 2002 року по 27 липня 2002 року відпочивали у готелі «Марат панс» у с. Гаспра.

Згідно до копійрахунків за 2007 рік та 2009 рік, квитанцій за 2008 рік та 2012 рік на сплату житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 , споживачами зазначено ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

ОСОБА_1 долучено до матеріалів справи фото за періоди 1997-1998 роки, 2000-2002 роки, 2004 рік, 2005 рік, 2007-2008 роки, 2011 - 2012 роки, 2014, 2019, 2021 роки та відеозаписи за 2003 рік, 2009 рік, 2010 рік. З яких вбачається спільне відвідування свят та інші події з життя.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 зазначила, що спірна квартира АДРЕСА_1 , придбана за спільні кошти та за період спільного проживання разом із ОСОБА_3 . У зв`язку із відсутністю у ОСОБА_1 . підтвердженого факту проживання однією сім`єю із ОСОБА_3 у період з 1997 року по 2014 рік, у позивача відсутня можливість підтвердити свої майнові права на квартиру.

За ч. ч. 1-2 ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Згідно ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 77-80 ЦПК України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За ч. 8 ст. 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

У постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 зроблено висновок про те, що «обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно як установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (ст. ст. 3, 74 СК України)».

Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків притаманних подружжю не може свідчити про те що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (висновок Верховного Суду викладений у постановах від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня2022 року у справі № 694/1540/20).

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Критеріями, за якими майну може бути надано статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, відповідно до якої йому може бути надано правовий статус спільної власності подружжя. З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 686/15993/21, від 09 листопада

2022 року у справі № 753/10315/19, від 16 листопада 2022 року у справі

№ 199/3941/20.

У постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року у справі

№ 6-97цс11 роз`яснено, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у період, протягом якого було придбано спірне майно.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Так, на підтвердження факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу з січня 1997 року позивачем надано: фото за періоди 1997-1998 роки, 2000-2002 роки, 2004 рік, 2005 рік, 2007-2008 роки, 2011 - 2012 роки, 2014, 2019, 2021 роки та відеозаписи за 2003 рік, 2009 рік, 2010 рік; копії рахунків за 2007 рік та 2009 рік та квитанції за 2008 рік та 2012 рік на сплату житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 .

Колегія суддів оцінює критично вказані докази ОСОБА_1 , оскільки вони є недостатніми, та не свідчать про факт спільного проживання сторін як чоловіка та жінки в період з 05 березня 1997 року по 18 листопада 2014 року.

Судом першої інстанції допитані свідки, які повідомили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 тривалий час проживали разом однією сім`єю, вели спільний побут.

Так, у постанові Верховного Суду у справі за № 531/295/19 від 08 грудня 2021 року зроблено висновок про те, що показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що показання свідків про проживання позивача із ОСОБА_3 однією сім`ю, на яких суд першої інстанції ґрунтував свої висновки, не є достатніми доказами про наявність у них сім`ї в розумінні ст. 3 СК України.

Колегія суддів звертає увагу, що у договорі купівлі-продажу квартири від 08 грудня 1997 року не зазначено, що на момент придбання спірної квартири ОСОБА_7 перебував у шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах і ця квартира є спільною сумісною власністю.

Так доказів, які б підтверджували ведення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету тощо, матеріали справи не містять.

Оскільки ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту спільного проживання з ОСОБА_3 , ведення спільного бюджету, господарства та побуту, відтак, у задоволенні позовних вимог щодо встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 05 березня 1997 року по 18 листопада 2014 року слід відмовити.

З огляду на це, не підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання майна спільною сумісною власністю спірної квартири, оскільки закон передбачає таку можливість лише у разі встановлення факту проживання однією сім`єю.

Протилежний висновок суду першої інстанції є помилковим.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції не звернув своєї уваги на вищенаведене та дійшов до помилкового висновку щодо доведеності та обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріальногоправа.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 20 березня 2024 року ухвалено з порушенням норм процесуального права, відтак підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

У порядку розподілу судових витрат, за подання апеляційної скарги підлягає стягненню судовий збір з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у розмірі 2 977 грн 20 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 20 березня 2024 рокускасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання майна спільною сумісною власністю відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 977 грн 20 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст складено 07 листопада 2024 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.Г. Музичко

Л. П. Сушко