Справа № 539/3195/24
Провадження № 2/539/1093/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(додаткове)

07 листопада 2024 року місто Лубни

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Пилипчука М. М.,

за участі секретаря судового засідання Крайсвітньої Н. М.,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат.

Заява мотивована тим, що рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 24 жовтня 2024 року задоволено позов ОСОБА_1 та стягнуто на її користь з ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з грудня 2023 року до липня 2024 року включно у розмірі 30 536,04 грн. Вказувала, що понесла витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн, якою скористалася для підготовки та подачі позову, а також у подальшому за участь адвоката в судових засіданнях. Зазначила, що при ухваленні рішення по суті заявлених вимог не вирішено питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просила ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 5 000 грн як компенсацію витрат на професійну правничу допомогу (згідно з попереднім розрахунком, наявним у справі), понесених за підготовку та подачу позову.

ОСОБА_2 через представника адвоката Кошову Я. М. звернувся до суду з клопотанням про зменшення суми судових витрат позивача на професійну правничу допомогу, в якій вказував, зокрема, що розмір таких витрат є вкрай завищеним та не співмірним з наданими послугами, складністю справи, ціною позову та значенням справи для сторони.

В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Адвокат Бутенка І. М. подала заяву, в якій просила розглянути питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу за відсутності відповідача та його представника.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (частина третя та четверта статті 270 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України)).

Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, у серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

ОСОБА_1 через адвоката Садового В. В., з урахуванням уточнених позовних вимог, просила стягнути з ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів станом на 01 серпня 2024 року у розмірі 30 536,04 грн. У позовній заяві позивач просила судові витрати (судовий збір та витрати на правничу допомогу) покласти на відповідача.

До позовної заяви додано попередній орієнтований розрахунок суми судових витрат, які позивач понесла і очікує понести у зв`язку з розглядом справи від 06 серпня 2024 року, квитанцію від 06 серпня 2024 року № 16/24 на суму гонорару 5 000 грн, ордер на надання правничої (правової) допомоги від 30 липня 2024 року № 16/24, угоду на представництво інтересів у цивільній справі від 30 липня 2024 року № 16/24.

У вересні 2024 року ОСОБА_2 через адвоката Антіховича В. В. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив, зокрема, зменшити розмір заявлених витрат на правничу допомогу.

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат.

Крім того, у листопаді 2024 року ОСОБА_2 через представника адвоката Кошову Я. М. звернувся до суду з клопотанням про зменшення суми судових витрат позивача на професійну правничу допомогу.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодування витрат, понесених у зв`язку з реалізацією права на судовий захист або у разі подання до особи необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року у справі № 753/25081/21).

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Згідно з пунктом пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Суд враховує, що факт надання позивачу професійної правничої допомоги підтверджується матеріалами справи.

До ухвалення судового рішення на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу стороною позивача надано лише попередній орієнтований розрахунок, квитанцію на суму гонорару 5 000 грн, ордер на надання правничої допомоги (правової) допомоги та угоду на представництво інтересів у цивільній справі.

В угоді на представництво інтересів у цивільній справі від 30 липня 2024 року № 16/24 зазначено: розмір оплати 1 514 грн за 1 год роботи адвоката; внесено в касу квитанція від 06 серпня 2024 року № 16/24 на суму 5 000 грн.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 вказала, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис (детального опису робіт, виконаних адвокатом) лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Водночас акта виконаних робіт адвокат не надав, із доданих до позовної заяви та заяви про ухвалення додаткового рішення документів неможливо встановити вартість та об`єм надання ним інших послуг, ніж зазначені в попередньому орієнтованому розрахунку. Крім того, тривалість судового засідання була викликана, зокрема, помилкою при розрахунку суми пені за прострочення сплати аліментів. Покладення заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу у заявленому розмірі не відповідає принципам співмірності та розумності.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (постанова Верховного Суду від 11 жовтня 2024 року у справі № 717/1699/22).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем під час розгляду справи, надав оцінку наданих на підтвердження понесених таких витрат доказів у їх сукупності, врахував характер виконаної роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин цієї справи, її складності та значимості дій адвоката у справі, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання представника відповідача та зменшення їх розміру до 3 500 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 76, 81, 137, 141, 270, 354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 3 500 (трьох тисяч п`ятисот) гривень.

Додаткове рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Суддя М. М. Пилипчук