справа № 179/1472/24
провадження № 2-о/179/74/24
У Х В А Л А

10 жовтня 2024 року Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Ковальчук Т.А.

при секретарі Ахтієвій Р.С.

розглянувши заяву у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування Магдалинівської селищної ради, Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

У заяві заявник просить встановити факт самостійного виховання та утримання ним малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування заявлених вимог заявник посилається на те, що з матір`ю ОСОБА_3 , ОСОБА_2 перебував у шлюбі з 25.01.2014 по 26.06.2023 року, починаючи з 2015 року по теперішній час його малолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно проживає за адресою АДРЕСА_1 , в приватному будинку, який належить заявнику та знаходиться на його утриманні і самостійному вихованню. Необхідність звернення до суду із вказаною заявою викликана через те, що ОСОБА_1 є військовозобов`язаним та відповідно підпадає під дію Указу Президента та закону та закону, яким врегульовано питання загальної мобілізації. У зв`язку з реалізацією свого права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, виникла необхідність встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини ОСОБА_3 .

Заявник в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву в якій прохав розглянути справу без його участі, вимоги заяви підтримує.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, надавши до суду заяву в якій прохала розглянути справу без її участі, прохала задовольнити вимоги заяви.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, надавши відповідні письмові пояснення.

Дослідивши заяву, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2023 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а. с. 14).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають спільну дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 видане 29.08.2024 року відділом ДРАЦС по місту Новомосковську (а. с. 12).

Згідно з актом, складеним комісією Магдалинівської селищної ради від 24 червня 2024 року за адресою: АДРЕСА_1 проживають однією сім`єю заявник ОСОБА_1 та його син ОСОБА_3 (а. с. 24).

Статтею 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до положення статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Визначений у частині 1 статті 315 ЦПК України перелік фактів, які можуть встановлюватися судом, не є вичерпним, оскільки частиною другою зазначеної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) зроблено висновок, що «юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків».

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 22 квітня 2020 року у справі №200/14136/17 (провадження № 61-15965св19), суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Аналізуючи дані положення, Верховний Суд зазначив, що юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, а також вказав, що у разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Слід звернути увагу, що приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для невиконання публічних обов`язків або створення преюдиційного рішення суду для публічних відносин (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Згідно поданої заяви, встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком малолітньої дитини необхідно заявнику для реалізації його прав, передбачених ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

В обґрунтування підстав поданої заяви, заявник зазначає, що його малолітній син ОСОБА_3 постійно проживає з ним та знаходиться на його утриманні, оскільки мати дитини у 2023 році переїхала до Словацької республіки, де постійно проживає.

Відповідно до вимог ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, в той час як батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні, та мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Як визначено частинами 1-3 статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Поміж тим, відповідно до вимог ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Таким чином, невиконання матір`ю її батьківських обов`язків, що підлягає доведенню в даному судовому засіданні, може мати для останньої суттєві негативні наслідки (зокрема, притягнення до адміністративної відповідальності, стягнення аліментів, позбавлення батьківських прав), тобто суттєво впливає на її права та обов`язки в подальшому, а, отже, містить ознаки спірності правовідносин.

Зазначені висновки також викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22.

Більш того, відповідно до вимог ст. 19 СК України при розгляді судом справ щодо участі у вихованні дитини одного з батьків, місця проживання дитини обов`язковою є участь органів опіки та піклування, які подають письмовий висновок щодо розв`язання спору, що також вказує на позовний порядок розгляду цих справ.

Крім того, зі змісту поданої заяви вбачається, що встановлення факту самостійного виховання та утримання сина батьком без участі матері необхідне заявникові для забезпечення можливості захисту не тільки прав та інтересів дитини, а й власних прав та інтересів батька, зокрема реалізації своїх прав, передбачених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Таким чином, вимоги заявника про встановлення факту самостійного виховання і утримання батьком сина без участі матері не є вимогами, які підлягають розгляду в порядку окремого провадження в розумінні положень ст.ст.293, 315 ЦПК України.

Частиною шостою статті 294 ЦПК України встановлено, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

За установлених у цій справі конкретних обставин факт самостійного виховання дитини батьком не може бути встановлений за правилами окремого провадження, у зв`язку із чим заяву ОСОБА_1 слід залишити без розгляду.

Керуючись ст. ст. 315, 260 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування Магдалинівської селищної ради, Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту, що має юридичне значення залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Т.А. Ковальчук