КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№22-з/824/1523/2024
№22-з/824/1548/2024
Д О Д А Т К О В А П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 листопада 2024 року місто Київ
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.
суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.,
за участю секретаря судового засідання - Балкової А.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та заяву представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 квітня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Гончарука В.П. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором позики, 3% річних та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору та угоди удаваними правочинами,-
У жовтні 2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просив:
визнати договір позики від 06 вересня 2021 року та угоду до договору позики від 06 вересня 2021 року, укладені між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 удаваними правочинами, вчиненими з метою приховання договору доручення;
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 11 квітня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 20000 доларів США та 3% річних в розмірі 394,52 долари США, а всього стягнуто 20394,52 долари США.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 7458,28 грн. витрат по оплаті судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні первісного позову в повному обсязі, зустрічний позов задовольнити.

Постановою Київського апеляційного суду від 01 жовтня 2024 року апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задоволено частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 квітня 2024 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором позики, 3% річних скасовано та ухвалено в цій частині нове.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором позики, 3% річних задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 20000 доларів США.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 квітня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрат по сплаті судового збору змінено, зменшено стягнуту з ОСОБА_3 суму судового збору з 7458,28 грн. до 7314 грн.

В решті рішення залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 216,42 грн.

04 жовтня 2024року представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подала до Київського апеляційного суду заяву, в якій просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу понесені в суді апеляційної інстанції у розмірі 50000 грн.

В обґрунтування вимог заяви посилалася на те, що в ході розгляду даної справи Адвокатським об`єднанням «РЕВЕЛІН ІНФОРМЕЙШН ГРУП» клієнту ОСОБА_3 на підставі договору №567-01/02/2023 про надання правничої допомоги від 01 лютого 2023 року, додаткової угоди №б/н від 01 травня 2024 року, акту прийому-передачі наданих послуг №б/н від 01 жовтня 2024року надано правову допомогу на загальну суму 50000 грн.

07 жовтня 2024 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 направив засобами поштового зв'язку до Київського апеляційного суду заяву, в якій просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу понесені в суді апеляційної інстанції у розмірі 60000 грн.

В обґрунтування вимог заяви посилався на те, щоу письмових поясненнях на апеляційну скаргу відповідача, ОСОБА_1 , на виконання вимог процесуального закону, повідомив суд про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв'язку із розглядом даної справи у суді апеляційної інстанції, у тому числі витрати на професійну правничу допомогу (орієнтовно 60000,00 грн.), та зазначив, що докази на підтвердження розміру судових витрат будуть подані протягом п'яти днів після ухвалення рішення апеляційного суду (ч.8 ст.141 ЦПК України).

Вказував, що представництво інтересів ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції здійснювали адвокат Фелді О.В. та адвокат Лобач І.А., які діяли на підставі ордерів, виданих Адвокатським об'єднанням «Мистецтво права» та які на виконання вимог чинного законодавства постійно підвищують свій професійний рівень.

Зазначав, що за умовами пункту 3 доручення №2 від 18 липня 2024 року вартість правової допомоги (гонорар Адвокатського об'єднання) становить 60000,00 грн., а тому вказана сума витрат на правову допомогу має бути стягнута з відповідача.

04 листопада 2024 року від представника позивача надійшли заперечення на заяву ОСОБА_3 про відшкодування судових витрат, в яких останній просив відмовити у задоволенні заяви представника відповідача про стягнення з ОСОБА_1 50000 грн. витрат на правову допомогу. Вказував на те, що скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог позивача про стягнення 3% річних у розмірі 394,52 долари США відбулося не через доводи та аргументи ОСОБА_3 , а через правильне застосування норм матеріального права судом апеляційної інстанції. Зазначав, що заявлений відповідачем до стягнення розмір судових витрат на правову допомогу є неспівмірним та завищеним

04 листопада 2024 року від представника відповідача надійшли заперечення на заяву позивача про відшкодування витрат на правову допомогу, в яких остання просила у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу відмовити. Посилалася на те, що під час апеляційного провадження позивачем подано лише один процесуальний документ - письмові пояснення, та бралась участь лише у одному судовому засіданні - 01 жовтня 2024 року, відповідно заявлені витрати у розмірі 60000 грн., зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час та неспіврозмірність у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг, визначення вартості наданих послуг, є зловживанням своїм правом на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду просив заяву позивача задовольнити, а у задоволенні заяви представника відповідача відмовити.

Представник відповідача просила у задоволенні заяви позивача відмовити, заяву відповідача про стягнення витрат на правову допомогу задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, обговоривши доводи заяв, колегія суддів вважає, що заяви про ухвалення додаткового рішення підлягають задоволенню частково, з огляду на наступне.

Згідно з п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною 3 ст.270 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 137 ЦК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України).

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев'ятої статті 141 цього Кодексу.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правову допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п'ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно з пунктами 4, 6, 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VIдоговір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Статтею 29 Закону України «Про адвокатуру» визначено, що дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням. Договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов'язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об'єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язаний (зобов'язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов'язані з достроковим припиненням (розірванням) договору.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West AllianceLimited» проти України» заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України» (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Аналогічнийправовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №742/2585/19, від 03 лютого 2021 року у справі №522/24585/17.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Так, відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановахОб'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 06грудня 2019 року у справі №910/353/19, постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі №910/7586/19.

Як вбачається з матеріалів справи, подаючи апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, представник відповідача зазначила в ній, що витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції орієнтовно складають 50000 грн., покази про що будуть подані в порядку та строки, передбачені ЦПК України.

27 вересня 2024 року представник позивача, подаючи пояснення щодо доводів апеляційної скарги відповідача, в них зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які ОСОБА_1 поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції становить 60000 грн. На виконання ч.8 ст.141 ЦПК України позивач повідомляє, що докази на підтвердження розміру судових витрат будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

04 жовтня 2024року представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подала до Київського апеляційного суду заявупро стягнення витрат на правову допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції, 07 жовтня 2024 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 направив засобами поштового зв'язку до Київського апеляційного суду заяву про відшкодування судових витрат на правову допомогу понесених в суді апеляційної інстанції.

Заяви про ухвалення додаткового рішення подані з дотриманням вимог ч.1 ст.134 та ч.8 ст.141 ЦПК України.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування представником відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 надано копії: договору №567-01/02/2023 про надання правової допомоги від 01 лютого 2023 року, укладеного між АО «РЕВЕЛІН ІНФОРМЕЙШН ГРУП» та ОСОБА_5 ; додаткової угоди до договору від 01 травня 2024 року; акту приймання-передачі наданих послуг від 01 жовтня 2024 року.

З додаткової угоди до договору від 01 травня 2024 року та акту приймання-передачі наданих послуг від 01 жовтня 2024 року вбачається, що вартість наданих послуг становить фіксовану суму у розмірі 50000 грн.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування представником позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надано копії: договору №АL-11/10/2023-1 про надання правничої допомоги від 11 жовтня 2023 року, укладеного між АО «Мистецтво права» та ОСОБА_1 ; доручення №2 від 18 липня 2024 року; акту №1 приймання-передачі наданих послуг від 04 жовтня 2024 року; сертифікатів про підвищення кваліфікації адвокатами Лобачем І.А. та Фелді О.В.

Як вбачається з акту №1 приймання-передачі наданих послуг від 04 жовтня 2024 року, Адвокатським об`єднанням надано, а клієнтом прийнято юридичні послуги:

участь в судових засіданнях, які відбулися 23 липня 2024 року та 01 жовтня 2024 року в приміщенні Київського апеляційного суду;

підготовка та подача до Київського апеляційного суду письмових пояснень у справі;

підготовка інших процесуальних документів у справі. Загальна вартість юридичних послуг становить 60000 грн.

З матеріалів справи вбачається, що судове засідання в суді апеляційної інстанції було призначено на 23 липня 2024 року. Однак у зв'язку з перебуванням судді, який входить до складу колегії суддів у відпустці, справу було знято з розгляду та призначено на 01 жовтня 2024 року.

01 жовтня 2024 року було проведено судове засідання в суді апеляційної інстанції, за участі представників позивача та представника відповідача, в якому було ухвалено судове рішення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Гонорар успіху як сума, обумовлена сторонами до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою, є складовою частиною гонорару адвоката, тож належить до судових витрат. За наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§70-72) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18 (провадження №12-171гс19)).

Колегія суддів приходить до висновку, що зазначений представником позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у заяві про ухвалення додаткового рішення розмір витрат на професійну правничу допомогу - 60000 грн. є завищеним, неспівмірним з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Таким чином, беручи до уваги заперечення представника відповідача щодо неспівмірності витрат на правову допомогу, складність справи, обсяг та час необхідний для виконання адвокатами, які надавали професійну правничу допомогу позивачу ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції, обсяг фактично виконаної адвокатами роботи, колегія суддів дійшла висновку про доведеність понесених позивачем в суді апеляційної інстанції витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн., які відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та є пропорційними до предмета спору.

Посилання представника позивача на сертифікати про підвищення кваліфікації адвокатами Лобачем І.А. та Фелді О.В., колегія суддів не бере до уваги, оскільки вказане посилання не має правового значення для відшкодування витрат, які пов`язані з наданням правничої допомоги адвоката.

Доводи представника відповідача про те, що позивач не надав доказів сплати судових витрат на правову допомогу, колегія суддів відхиляє, оскільки витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Що стосується заяви представника відповідача, колегія суддів виходить з наступного.

Приймаючи постанову від 01 жовтня 2024 року, суд апеляційної інстанції фактично не погодився з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3% річних в розмірі 394,52 долари США.

Відповідно, враховуючи п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України щодо пропорційності задоволених вимог, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з позивача на користь відповідача 970 грн. витрат на правову допомогу понесених в суді апеляційної інстанції пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Керуючись ст.ст.133, 141, 268, 270 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та заяву представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення - задовольнити частково.

Ухвалити додаткове судове рішення наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції у розмірі 5000 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції у розмірі 970 грн.

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст додаткової постанови складено 08 листопада 2024 року.

Головуючий:

Судді: