Справа № 136/1958/23
Провадження № 22-ц/801/1128/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шпортун С. В.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2024 рокуСправа № 136/1958/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів Рибчинського В. П., Оніщука В. В.,

за участю секретаря судового засідання Луцишина О. П.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 136/1958/23 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 29.02.2024, ухвалене у складі судді Шпортун С. В. в приміщенні суду в м. Липовець, повний текст рішення складено 8.03.2024, -

в с т а н о в и в :

10.10.2023 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом (вх № 7874) до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування, в якому просили визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 право власності кожному на 1/3 частку земельної ділянки кадастровий номер :05:000:0153, площею 2,7948 га цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована за адресою Вінницька область Липовецький район Щасливської сільська рада. у порядку спадкування кожному.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилась спадщина за законом. До складу спадщини увійшла земельна ділянка, площею 2,7948 га, кадастровий номер :05:000:0153, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Щасливської сільської ради.

Сторони спору приходяться спадкодавцю рідними дітьми, відтак є спадкоємцями першої черги спадкування за законом, спадщину прийняли у визначеному законом порядку та строки, отож вона їм належить у рівних частках, тобто по 1/3 кожному. Утім реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку позивачі позбавлені можливості, оскільки не мають можливості надати нотаріусу правовстановлюючого документу на підтвердження належності майна спадкодавцеві, оскільки його утримує відповідач, тому нотаріус відмовила у видачі на їх ім`я нотаріальних актів. Дійти згоди із відповідачем у добровільному порядку вони позбавлені можливості, оскільки склались напружені відносини, що стало підставою звернення до суду із даним позовом.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 29.02.2024 позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку земельної ділянки, площею 2,7948 га., кадастровий номер :05:000:0153, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Щасливської сільської ради Липовецького району Вінницької області, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частку земельної ділянки, площею 2,7948 га., кадастровий номер :05:000:0153, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Щасливської сільської ради Липовецького району Вінницької області, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Додатковим рішенням Липовецького районного суду Вінницької від 28.03.2024 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073 грн 60 коп. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн /2-др/136/3/24, а. с. 51-52/.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу (вх. № 3724 від 16.04.2024) /а. с. 189-191/, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповноту з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду та постановити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що рішення суду першої інстанції ухвалено без з`ясування всіх обставин справи. Судом не було встановлено, що за адресою АДРЕСА_1 в період з 2.07.2019 по 31.08.2019 (на момент смерті ОСОБА_5 ) також без реєстрації проживав і їх рідний брат ОСОБА_6 , 1974 року народження, який також здійснював догляд за ОСОБА_5 до дня його смерті, що підтверджується актом дійсного проживання від 3.04.2024 та довідкою Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області, тому він прийняв спадщину відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України.

30.04.2024 до Вінницького апеляційного суду надійшов відзив (вх № 4233) ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Відзив обґрунтовано тим, що відповідачем не надано доказів постійного проживання ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1 . Просить стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в сумі 5000 грн.

У судовому засіданні ОСОБА_3 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_7 заперечив проти апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України з таких підстав.

У справі встановлено наступні обставини.

Стосовно ОСОБА_4 , склад його сім`ї.

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, ОСОБА_4 29.06.1964 зареєстрував шлюб із ОСОБА_8 /а. с. 118/.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 померла, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану про шлюб /а. с. 120/.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 . Після його смерті відкрилась спадщина. /а. с. 26/.

Відповідно до витягу з погосподарської книги виданої Липовецькою міською радою від 9.04.2021 № 09-17-01/96, до складу сім`ї ОСОБА_4 входили: дружина ОСОБА_9 , діти: сини - ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та дочка ОСОБА_10 .. /а. с. 9 11, 12, 13/.

Як слідує із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), після смерті ОСОБА_4 не встановлено наявності заповітів чи договорів. /а. с. 122/

До складу спадщини увійшла земельна ділянка площею 2,7948 га, кадастровий номер :06:000:0153, яка розташована на території Щасливської сільської ради Липовецького району Вінницької області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцеві на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 679497. /а. с. 15, 16, 127/.

На аркушах справи 72-143 знаходяться матеріали спадкової справи № 137/2019 від 7.08.2019 після смерті ОСОБА_4 ..

Своїм правом на спадкування скористались ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , подавши заяви від 6.12.2019 відповідного змісту, нотаріусу за місцем відкриття спадщини про її прийняття /а. с. 72-73/.

Факт родинних відносин спадкодавця та належність позивачів до першої черги спадкування із ОСОБА_1 підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 ; із ОСОБА_2 витягом із Державного реєстру актів цивільного стану громадян за № 6.

/а. с. 79, 82-83/.

Відповідно до довідки виданої Щасливською сільською радою Липовецького району від 4.02.2020 за № 77, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день смерті був зареєстрований та постійно проживав в АДРЕСА_1 , за вказаною адресою була також зареєстрована та постійно проживала його дочка ОСОБА_3 .. /а. с. 88/.

На аркуші справи 77 знаходиться заява ОСОБА_3 від 10.02.2020 адресована приватному нотаріусу Липовецького нотаріального округу про прийняття спадщини.

На аркуші справи 105 знаходиться заява ОСОБА_3 від 4.04.2022 адресована приватному нотаріусу Липовецького нотаріального округу, в якій вона зазначає, що була єдиною хто постійно проживав та була прописана із спадкодавцем, фактично вступила в управління спадковим майном. З батьком вона була пов`язана спільним побутом та здійснювала догляд за ним.

Відповідно до паспортних документів ОСОБА_3 , її зареєстроване місце проживання значиться за адресою: АДРЕСА_1 /а. с. 91/.

Факт родинних відносин ОСОБА_3 та спадкодавця ОСОБА_4 підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 та свідоцтвом про укладення нею шлюбу серії НОМЕР_4 та відповідно зміну прізвища на « ОСОБА_11 », витягами з Державного реєстру актів цивільного стану /а. с. 93, 94, 112-115/.

Сторони спору є спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , спадщину прийняли у визначеному законодавцем порядку, інші син спадкодавця ОСОБА_6 , 1974 р.н., своїм правом на спадкування не скористався, отож є таким, що не прийняв спадщину.

Як слідує зі змісту листів наданих Відділом № 1 Управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, на ім`я ОСОБА_4 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 679497 зареєстрований за №59 від 6.07.2006 на земельну ділянку площею 2,7948 га, кадастровий номер :06:000:0153, яка розташована на території Щасливської сільської ради Липовецького району Вінницької області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Утім оскільки було помилково зазначено номер кадастрової зони згідно індексно-кадастрової карти України як «06», тоді як правильним є «05», кадастровий номер :06:000:0153 вписаний в державний акт слід вважати недійсним, відповідно земельна ділянка до АС ДЗК та Поземельну книгу відкрито на земельну ділянку площею 2,7948 га, кадастровий номер :05:000:0153, яка належить ОСОБА_4 /а. с. 17, 18/.

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, земельна ділянка кадастровий номер :05:000:0153, була зареєстрована 6.07.2006, власником якої зазначено ОСОБА_4 /а. с. 19/.

Щодо досудового порядку оформлення спадщини позивачами.

За наслідками розгляду заяв ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про прийняття спадщини, приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Кобзар С. В. відмовлено у вчиненні нотаріальної дії про що нотаріусом направлено в їх адресу листи від 12.05.2021 за № 47/02-14, № 48/02-14, підставою відмови послугувало те, що заявниками не було надано нотаріусу державного акту серії ЯБ № 679497 від 6.07.2006 та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, а також свідоцтва про право власності на житловий будинок.

Як слідує із заяви ОСОБА_3 , остання повідомила нотаріуса, що усі правовстановлюючі документи на майно належне спадкодавцеві ОСОБА_4 знаходяться у неї, тому публікації позивачів від 18.02.2022 в газеті «Липовецькі вісті» за № НОМЕР_5 (2180) слід вважати недійсними, що підтверджується публікацією в газеті «Липовецькі вісті» від 23.02.2022 за №14 (2181). /а. с. 105/.

Відповідно до оголошення у газеті «Липовецькі вісті» від 23.02.2022 за №14 (2181), публікацію щодо втрати державного акту серії ЯБ №679497 від 6.07.2006 на ім`я ОСОБА_4 від 18.02.2022 вважати такою, що не відповідає дійсності, у зв`язку із наявністю вказаного документу /а. с. 106/.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відомості про наявність у ОСОБА_4 нерухомого майна відсутні

/а. с. 125/.

Відповідно до відомостей з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, констатовано, що земельна ділянка, площею 2,7948 га, кадастровий номер :05:000:0153, що розташована на території Щасливської сільської ради Липовецького району Вінницької області, на праві власності належить ОСОБА_4 на підставі державного акту серії ЯБ №679497 від 6.07.2006. /а. с. 128/.

За наслідками розгляду заяв ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про прийняття спадщини, приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Кобзар С. В. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 5.06.2023 за № 58/02-31, 02-14 та № 59/02/-31/, 02-14, якими було відмовлено у видачі на їх ім`я свідоцтв про право на спадщину за законом на 1/3 частки земельної ділянки площею 2,7948 га, кадастровий номер :05:000:0153, яка розташована на території Щасливської сільської ради Липовецького району Вінницької області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Рішення нотаріуса мотивоване тим, що нотаріусу не було подано документ, що посвідчує право власності спадкодавця на спадкове майно, а саме державний акт серії ЯБ № 679497 виданий Липовецькою райдержадміністрацією, Липовецьким райвідділом земельних ресурсів 06.07.2006 на підставі розпорядження № 102 Липовецької райдержадміністрації від 3.04.2006, який відповідно до матеріалів спадкової справи не є втраченим, а тому відсутня законна можливість державної реєстрації права власності спадкодавця за заявою спадкоємців. /а. с. 28-30, 32-34/.

За наслідками розгляду скарг ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на дії приватного нотаріуса Кобзар С. В., останньою в адресу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надано письмові пояснення, відповідно до яких нотаріус із посиланням на норми діючого законодавства вказує на неможливість видачі нотаріальних актів на ім`я позивачів, оскільки правовстановлюючі документи про належність майна спадкодавцеві не втрачено, а спадкоємцями їх не надано, у зв`язку із наявності між ними спору /а. с. 139-140/.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому наявні правові підстави для їх задоволення.

Висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог зроблено за повного з`ясування обставин справи, правильного застосування норм матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (стаття 15 ЦК України).

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, а також на права на земельну частку (пай) є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої - п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частиною першою статті 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частини перша, третя статті 1296 ЦК України).

Відповідно до статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 N 296/5 (далі - Порядок).

При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права.

Свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. Видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться також за умови отримання витягу з Державного земельного кадастру, у тому числі шляхом безпосереднього доступу до нього (підпункт 4.12, 4.16, 4.19, 4.21 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку).

Документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов`язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. У разі коли державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та об`єкт нерухомого майна проведено без видачі документа, що посвідчує таке право, або у зв`язку із втратою, пошкодженням чи псуванням відповідного державного акта на право власності, свідоцтва про право власності на нерухоме майно нотаріальна дія щодо такого майна вчиняється на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього. Така інформація долучається до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса (пункт 3 розділу І Глави 7 Порядку).

Для державної реєстрації права власності та інших речових прав на земельну ділянку, права власності на закінчений будівництвом об`єкт чи об`єкт незавершеного будівництва, реєстрацію яких проведено до 1.01.2013 відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, у зв`язку із втратою, пошкодженням чи псуванням відповідного державного акта на право власності чи постійного користування земельною ділянкою, свідоцтва про право власності на нерухоме майно використовуються відомості з державного земельного кадастру або Реєстру прав власності на нерухоме майно, який є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, та паперовий носій інформації реєстрові книги, реєстраційні справи, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації) (пункт 53 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127).

Суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, що позивачами нотаріусу не було подано документ, що посвідчує право власності спадкодавця на спадкове майно у вигляді державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 679497, який виданий Липовецькою райдержадміністрацією від 6.07.2006, однак за матеріалами спадкової справи він не є втраченим, між спадкоємцями наявний спір, який не вирішено, тому у нотаріуса відсутні були правові підстави для видачі на ім`я позивачів свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 .. Обставини, які викладені у позовній заяві знайшли своє підтвердження в судовому засіданні на підставі зібраних доказів, отож наявність порушених прав позивачів зі сторони відповідача доведена, відтак вони підлягають захисту судом у спосіб, що ними обраний. Тому позов підлягає до задоволення у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не було встановлено, що за адресою АДРЕСА_1 в період з 2.07.2019 по 31.08.2019 (на момент смерті ОСОБА_5 ) також без реєстрації проживав і рідний брат ОСОБА_6 , 1974 року народження, який також здійснював догляд за ОСОБА_4 до дня його смерті, що підтверджується актом дійсного проживання від 3.04.2024 та довідкою Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області, тому він прийняв спадщину відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України, колегія суддів відхиляє, оскільки ОСОБА_6 рішення суду першої інстанції не оскаржується, ОСОБА_3 не надано суду доказів на підтвердження її права представляти інтереси ОСОБА_6 ..

Колегія суддів зазначає, що надані ОСОБА_3 докази на підтвердження прийняття спадщини ОСОБА_6 відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України після смерті ОСОБА_4 є неналежними та недопустимими з огляду на наступне.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частина третя статті 1268 ЦК України).

У наданих до апеляційної скарги акті від 3.04.2024 та довідці від 10.04.2024 зазначено, що ОСОБА_6 проживав без реєстрації в будинку в період з 2.07.2019 по 31.08.2019 з метою здійснення догляду за батьком ОСОБА_4 перед його смертю.

Проте, суд апеляційної інстанції зазначає, що проживання без реєстрації в будинку в період з 2.07.2019 по 31.08.2019, що пов`язано з здійсненням догляду за ОСОБА_4 , не є постійним проживанням з спадкодавцем.

З матеріалів справи вбачається, що на момент смерті ОСОБА_4 його син ОСОБА_6 мав постійне житло та місце роботи і проживав до цього часу зі своєю сім`єю.

Відповідно до довідки Щасливської сільської ради № 77 від 4.02.2020 на момент смерті ОСОБА_4 з ним постійно проживала його дочка.

Суду не надано доказів того, що ОСОБА_1 починаючи з 7.08.2019 вчиняв дії, які б свідчили про прийняття спадщини.

У постанові ВС від 10.01.2019 по справі № 484/747/17 зазначено, що місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Окрім цього, Законом України «Про статус депутатів місцевих рад» не передбачено право депутата місцевої ради складати акти на підтвердження будь-яких обставин та фактів.

Таким чином, доданий до апеляційної скарги акт від 3.04.2024 до уваги судом не приймається, адже він є недопустимим доказом, так як був отриманий з порушенням вимог чинного законодавства.

Відповідно до статті 54-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» староста не має повноважень представляти місцеву раду та видавати від її імені довідки.

З огляду на це, довідка від 10.04.2024 також є недопустимим доказом.

У відзиві на позовну заяву відповідачка заперечуючи проти позову не посилалась на ту обставину, що брат ОСОБА_6 фактично прийняв спадщину, оскільки постійно проживав з батьком на день його смерті, та не надавала відповідних доказів суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі відповідача відсутні посилання на обставини, які об`єктивно перешкоджали їй отримати та надати належні та допустимі докази на підтвердження цього факту під час розгляду справи в суді першої інстанції.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.11.2023 у праві № 757/19682/18-ц зроблено правовий висновок про те, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 367 ЦПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для розподілу судових витрат, понесених ОСОБА_3 у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.

Щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу, понесених ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції.

Ураховуючи те, апеляційна скарга судом апеляційної інстанції залишена без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, позивачем надано до відзиву докази понесення витрат на правничу допомогу в сумі 5000 грн (договір про надання правничої допомоги № 126 від 25.08.2023, розрахунок вартості правничої допомоги, акт про надання правничої допомоги, ордер про надання правничої допомоги, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, клопотання про зменшення розміру витрат відповідачем не подано, тому наявні правові підстави для стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 5000 гривень.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 29.02.2024 року у даній справі залишити без змін.

Поновити дію рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 29.02.2024 року у даній справі.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 5000 гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: В. П. Рибчинський

В. В. Оніщук

Повний текст постанови складено 10.06.2024.