Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 936/476/24

Провадження № 2/936/121/2024

12.06.2024 смт. Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області в складі головуючого судді Пелих О.О., за участю секретаря судового засідання Іванової Н.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Воловець цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та залишення неповнолітніх дітей на утриманні та вихованні батька та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки та піклування Нижньоворітської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області про позбавлення батьківських прав,

встановив:

29.04.2024 р. до Воловецького районного суду Закарпатської області звернулась позивачка ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та залишення неповнолітніх дітей на утриманні та вихованні батька, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з 05.11.2005 року. Від даного шлюбу сторони мають двох спільних дітей: доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, оскільки спільне життя з відповідачем не склалося з різних причин, сім`я фактично розпалась, подружжя припинили шлюбно-сімейні відносини та збереження сім`ї суперечить інтересам сторін. Зазначає, що станом на сьогодні, фактичні сімейні відносини між ними припинені, спільного господарства вони не ведуть протягом більше року. Також, посилається на те, що діти прихильні до батька, він займається їхнім вихованням, діти перебувають на його повному утриманні. На підставі вищезазначеного, просить суд шлюб між ними розірвати, неповнолітніх дітей залишити на вихованні та утриманні батька та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « ОСОБА_5 ».

10.05.2024 року на адресу суду відповідач ОСОБА_2 подав до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки та піклування Нижньоворітської сільської ради Мукачівського району, у якій просить суд позбавити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав відносно неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Посилається на те, що після народження другої дитини, відносини між сторонами погіршились, ОСОБА_1 не бажає турбуватись про їхніх спільних дітей та займатись ними, відмовлялась навіть їм готувати їжу та доглядати за ними. Стверджує, що він як батько зі свого боку піклується про дітей, сам займається їх утриманням і вихованням, слідкує за їхнім здоров`ям і нормальним розвитком. Постійні сварки та відсутність взаєморозуміння призвели до втрати навіть почуття поваги одне до одного, внаслідок чого більше року фактичні сімейні відносини та ведення спільного господарства між сторонами припинились. Мати дітей ОСОБА_1 не брала, не бере й, з її слів, не буде брати участі в утриманні та вихованні дітей. Такі дії свідчать про умисне ухилення ОСОБА_1 від виконання батьківських обов`язків та порушення ст. 180 Сімейного кодексу України, якою визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Ухвалою Воловецького районного суду Закарпатської області від 15.05.2024 р. прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки та піклування Нижньоворітської сільської ради Мукачівського району про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно неповнолітніх дітей до спільного розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та залишення неповнолітніх дітей на утриманні та вихованні батька.

Позивачка за первісним позовом (відповідачка за зустрічним позовом) ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, відповідно до якої первісний позов підтримала, просила його задовольнити, щодо зустрічного позову не заперечує, справу просила розглянути без її участі. Крім того, ОСОБА_1 зазначила, що вона не може і не бажає спілкуватись із своїми дітьми та займатися їхнім утриманням і вихованням. Вважає, що батько дітей може самостійно їх утримувати.

Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, проте просив у зустрічному позові про розгляд справи без його участі, первісний позов визнає та підтримує зустрічний позов в повному обсязі.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Нижньоворітської сільської ради Мукачівського району в судове засідання не з`явився, проте надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, зустрічний позов щодо позбавлення батьківських прав підтримує, та подав суду висновок комісії з питань захисту прав дитини.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що між сторонами укладено шлюб 05 листопада 2005 року зареєстрований Виконкомом Верхньоворітської сільської ради Воловецького району Закарпатської області, за актовим записом № 12, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 05.11.2005. Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 ) та сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 ), які перебувають на повному утриманні батька, він займається їхнім вихованням та утриманням.

Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу.

Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Сторони не змогли створити міцної сім`ї, сімейне життя у них не склалося, відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, їх шлюб існує лише формально, а тому із огляду на наведене, суд вважає, що причини, які спонукали позивачку за первісним позовом наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими і це суперечило б інтересам сторін.

Статтею 113 Сімейного кодексу України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати та після розірвання шлюбу прізвище позивачці за первісним позовом за її вибором слід залишити « ОСОБА_5 ».

Крім того, позивачка за первісним позовом одночасно з вимогою про розірвання шлюбу просить суд залишити неповнолітніх дітей на утриманні й вихованні батька.

Статтею 141 СК України передбачено, що батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Згідно із ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 18 Конвенції про права дитини, передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини.

Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Згідно із ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Згідно із ч.3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Згідно з ч. ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 Сімейного Кодексу України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або, у відповідних випадках, законні опікуни, - несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Вирішуючи позовну вимогу за первісним позовом про залишення неповнолітніх дітей на утриманні та вихованні батька після розірвання шлюбу, суд виходить з того, що згідно правової позиції Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі №200/952/18, «за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу».

Тобто, лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами, навпаки судом встановлено, що сторони погодили, що неповнолітні діти залишаться із батьком. Крім того, із матеріалів справи вбачається, мати самоусунулась від виховання та утримання неповнолітніх дітей, життям дітей не цікавиться. Крім того, відповідачка не приділяє належної уваги вихованню та участі в житті дітей, не бере жодної участі в утриманні і вихованні спільних дітей. Належним доглядом за дітьми, їх повним утриманням та вихованням батько займається самостійно. Більш того, ОСОБА_1 подала до суду заяву, в якій не заперечувала проти залишення дітей разом з батьком. Також в цій заяві остання підтверджує, що діти перебувають на утриманні й вихованні батька та є прихильними до нього.

У зв`язку із вказаним, суд дійшов висновку, що неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 слід залишити на утриманні й вихованні батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Щодо зустрічного позову про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд зазначає наступне.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей.

Згідно з приписами пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Із висновку органу опіки та піклування Нижньоворітської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Нижньоворітської сільської ради від 07.06.2024 р. № 62 про доцільність позбавлення батьківських прав, вбачається що згідно із свідоцтвом серії НОМЕР_1 від 05.11.2005 р. про шлюб, у подружжя ОСОБА_5 народилося двоє спільних дітей: донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно акту обстеження умов проживання сім`ї ОСОБА_5 від 22.05.2024 року за місцем реєстрації та проживання неповнолітніх дітей за адресою АДРЕСА_1 встановлено, що будинок облаштований всім необхідним для проживання. Батько дітей ОСОБА_2 був мобілізований до лав ЗСУ, де він і по сьогоднішній день несе службу обороняючи нашу країну від ворога. Зі слів діда ОСОБА_6 на час несення військової служби батька дітей ОСОБА_2 вихованням та доглядом за дітьми займається він, а зять надсилає кошти для утримання своїх дітей. Тобто батько будучи на лінії фронту, ризикуючи своїм життям, все одно дбає про своїх дітей, переживає, щоб вони були накормлені і в теплі, дбає про їх майбутнє. Мати не цікавиться, не утримує, не доглядає дітей. Навіть під час їхнього спільного проживання ОСОБА_1 не ставилась з повагою та любов`ю до дітей та чоловіка, не дбала про них належним чином. Ще до розірвання шлюбу відповідачка могла покинути сина і доньку, чоловіка та сім`ю на невизначений час, поїхавши до своєї тітки у Полтавську область і на даний час вона продовжує залишати своїх дітей, свою сім`ю. Така поведінка матері вкрай негативне впливала на психологічний стан дітей, які через це перманентно перебували в знервованому й наляканому стані.

Зі слів неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлено, що мама ОСОБА_1 покинула сім`ю, не бере участі у її вихованні, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, не цікавиться її навчанням. Дитина бажає проживати разом із батьком ОСОБА_2 , який завжди піклується про неї, допомагає у навчанні та забезпечує її всім необхідним.

Зі слів неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , мати залишила їх, та не цікавиться його життям та навчанням. Вона не дарує подарунків своєму сину ні на День народження, ні на День святого Миколая, а ні на Новий рік. Дитина бажає проживати разом із батьком ОСОБА_2 , який завжди піклується про нього.

Крім того, у висновку, зазначено, що із свідчень від родичів та сусідів мати ОСОБА_1 дуже рідко контактує з дітьми. З наданої характеристики Нижньоворітської сільської ради Мукачівського району за №56 на ОСОБА_1 , вбачається, що остання характеризується посередньо, тимчасово не працює, відсутній постійний вид доходу, постійного місця проживання немає. Окрім цього, ОСОБА_1 часто зловживає спиртними напоями та веде аморальний спосіб життя.

Окрім цього, мати ОСОБА_1 не реагувала на контакт із службою у справах дітей. На час обстеження 22 травня 2024 року за місцем реєстрації АДРЕСА_1 , матері не виявлено.

Також, у висновку зазначено, що від громадянки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 надійшла заява на ім`я в.о.начальника ССД Нижньоворітської сільської ради 03.04.2024р. щодо повторного обстеження умов проживання за адресою АДРЕСА_1 де проживають її внуки з невісткою ОСОБА_1 , яка зловживає спиртними напоями.

У зв`язку із чим, комісією у складі у складі в.о. начальника Служби у справах дітей Нижньоворітської сільської ради Самолевської М.Ф., старшим лейтенантом поліції ДОП СП ВП №2 Мукачівського РУП Хміль М.М. та діловодом с. Верхні Ворота Поліган Є.І. від 04.06.2024 року було повторно обстежено умови проживання і виявлено, що гр. ОСОБА_1 яка на той момент перебувала дома в стані алкогольного сп`яніння. По місцю проживання зафіксовано безлад та недопиті пляшки від алкогольних напоїв, діти були голодні, їсти не було зварено.

Отже комісією встановлено, що ОСОБА_1 не бере участі у вихованні дітей, не піклується про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, не вживає заходів щодо створення належних умов для розвитку їх природних здібностей, підготовки їх до самостійного життя та праці, тобто не виконує батьківських обов`язків визначених ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства». Відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, навіть не цікавиться їхнім життям, не відвідувала і не відвідує дітей вдома. ОСОБА_1 навчанням і успіхами дітей не цікавиться, участі у вихованні не бере. Навіть під час спільного проживання ОСОБА_1 не ставилась з повагою та любов`ю до дітей, не дбала про них належним чином. Ще до розірвання шлюбу відповідачка могла покинути сина і доньку та сім`ю на невизначений час. Крім того, ОСОБА_1 тимчасово не працює, немає постійного доходу та постійного місця проживання. Мати не дарує подарунків своєму сину і доньці ні на День народження, ні на День святого Миколая, а ні на Новий рік. Коли діти хворіли, мати не цікавилася станом їхнього здоров`я та не надавала жодної матеріальної допомоги на лікування.

Із огляду на зазначене, орган опіки та піклування вважає, що позбавлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав по відношенню до неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є доцільним та відповідає інтересам дітей.

Аналізуючи всі докази по справі, суд вбачає, що мама дітей ухиляється від виконання своїх обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток своїх дітей, не спілкується з дітьми; не цікавився станом їх здоров`я, не надає жодної матеріальної допомоги на лікування; не виявляє інтересу до їхнього внутрішнього світу.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що ухилення ОСОБА_1 від виховання дітей і свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками є доведеним, а відтак з метою захисту прав та інтересів неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , заявлений зустрічний позов про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підлягає задоволенню.

Вимоги про відшкодування судових витрат сторонами по справі не заявлено.

Керуючись статтями 10, 11, 12, 13, 258, 259, 263, 264, 265, 352, 354 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та залишення неповнолітніх дітей на утриманні та вихованні батька - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 05.11.2005 року Виконкомом Верхньоворітської сільської ради Воловецького району Закарпатської області, за актовим записом № 12, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - розірвати.

Після розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище « ОСОБА_5 ».

Неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 слід залишити на утриманні й вихованні батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки й піклування Нижньоворітської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання її до Закарпатського апеляційного суду безпосередньо або через Воловецький районний суд Закарпатської області.

Суддя Пелих О.О.