Житомирський апеляційний суд
Справа №288/753/24 Головуючий у 1-й інст. Зайченко Є.О.
Категорія 70 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Борисюка Р.М., Коломієць О.С.,

за участю секретаря судового засідання Журавської Д.П.

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Житомирі цивільну справу №288/753/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 04 вересня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Зайченко Є.О. в смт. Попільня Житомирської області,

в с т а н о в и в :

У березні 2024 року ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому з урахуванням уточненої позовної заяви просив:

- зменшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 за рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 10.09.2013 у цивільній справі №288/547/13 на користь ОСОБА_5 на утримання дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини на 1/8 частину всіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно;

- зменшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на підставі судового наказу, виданого Попільнянським районним судом Житомирської області від 23.03.2020 в цивільній справі №288/304/20 на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 1/3 частини на 1/4 частину всіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Позовні вимоги мотивував тим, що на підставі рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 10.09.2013 у цивільній справі №288/547/13 вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 на утримання дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 28.08.2013 і до повноліття дитини. Зазначає, що стягнення здійснюється Коростишівським ВДВС у Житомирському районі Житомирської області на підставі виконавчого листа №2/288/547, в межах виконавчого провадження №43675477.

Також, вказує, що на підставі судового наказу, виданого Попільнянським районним судом Житомирської області від 23.03.2020 в цивільній справі №288/304/20 вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи з 11.03.2020. Зазначає, що стягнення здійснюється Коростишівським ВДВС у Житомирському районі Житомирської області, в межах виконавчого провадження №62124965.

Вказує, що 05.06.2023 року ОСОБА_1 було мобілізовано до Збройних Сил України, а 09 серпня 2023 року, під час участі в бойових діях позивач отримав вогнепально-осколкове поранення правої кисті, нижніх кінцівок. Стверджує, що вогнепальний перелом правої нижньої кінцівки, згідно наказу МОЗ України №370 від 04.07.2007 року вважається тяжкою травмою. Зазначає, що позивач внаслідок поранення, отриманого під час проходження військової служби, змушений проходити лікування до даного часу, йому проведені неодноразові оперативні втручання. Стверджує, що позивач фактично є особою з обмеженими фізичними можливостями, фактично пересуватися самостійно не має можливості, в цьому йому допомагає сестра. Зазначає, що єдиним джерелом доходу ОСОБА_1 наразі є заробітна плата, яку він отримує як військовослужбовець. Водночас, лікувальні та реабілітаційні заходи, які необхідні йому після отриманих поранень, є дороговартісними та довготривалими, а тому, при сплаті 58,33% від свого заробітку за аліментними зобов`язаннями, він не може оплатити свою повноцінну реабілітацію та лікування, крім того йому необхідно сплачувати комунальні послуги. Вказує, що ОСОБА_1 встановлено 2 групу інвалідності, а 13.05.2024 звільнено зі служби. Враховуючи вищевикладене просив задовольнити позов в повному обсязі.

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 04 вересня 2024 року в задовленні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що звертаючись з позовом, позивач обгрунтував свої позовні вимоги погіршенням стану здоров`я. Зазначає, що 05.06.2023 ОСОБА_1 було мобілізовано до Збройних Сил України, а 09 серпня 2023 року, під час участі в бойових діях він отримав вогнепально-осколкове поранення правої кисті, нижніх кінцівок. Стверджує, що вогнепальний перелом правої нижньої кінцівки, згідно наказу МОЗ України №370 від 04.07.2007 року є тяжкою травмою. Вказує, що з 03.05.2024 ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності, а 13.05.2024 звільнено зі служби. Зазначає, що у зв`язку із викладеними вище обставинами у позивача погіршилося матеріальне становище, так як він втратив працездатність. Вказує, що судом першої інстанції не звернуто уваги на те, що з позивача у загальному розмірі стягуються аліменти у розмірі 0,58% від усіх видів заробітку (доходу), тобто більше 1/2 частки, що тягне погіршення матеріального становища позивача і ставить його в скрутне матеріальне становище, з урахуванням втрати ним працездатності. Вважає, що зменшення розміру стягнутих аліментів до частини заробітку (доходу) позивача забезпечить дотримання балансу рівності прав дітей на матеріальне забезпечення. Враховуючи вищевикладене просить скасувати рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 04 вересня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_1 в повному обсязі.

25 жовтня 2024 року на адресу суду від представника ОСОБА_3 ОСОБА_9 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що ОСОБА_1 до суду першої інстанції не було надано жодних належних доказів того, що факт отримання травми істотно вплинув на його матеріальних стан. Вказує, що долучені до матеріалів справи копії медичних документів лише засвідчують факт отримання позивачем травми та звернення до медичних закладів, при цьому не долучено відповідних медичних призначень на лікування та квитанцій на їх оплату, які б підтверджували значні витрати позивача на лікування, не наведено посилань на розмір його доходу до отримання травми та після, тобто не надано доказів погіршення матеріального стану у зв`язку з отриманою травмою. Звертає увагу на те, що позивачем всупереч вимог статтей 12, 81 ЦПК України не доведено належним чином існування обставин, що мають істотне значення для зменшення розміру аліментів.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 10 вересня 2013 року у цивільній справі №288/1246/13-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 на утримання дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 28.08.2013 і до повноліття дитини.

24 вересня 2013 року на підставі вищевказаного рішення суду видано виконавчий лист.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби міськрайонного управління юстиції від 18 червня 2014 року ВП №43675477, відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №288/1246/13.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, ОСОБА_1 станом на 08.03.2024 має заборгованість зі сплати аліментів у ВП №43675477 у розмірі 23 067,42 грн.

Постановою старшого державного виконавця Коростишівського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області від 02.11.2023 ВП №43675477, звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 .

Також встановлено, що наказом Попільнянського районного суду Житомирської області від 23 березня 2020 року в справі №288/304/20 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи з 11.03.2020.

Постановою в.о. начальника відділу Попільнянського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 19 травня 2020 року ВП №62124965, відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового наказу №288/304/20.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, ОСОБА_1 станом на 08.03.2024 має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 123 967,71 грн.

Постановою старшого державного виконавця Коростишівського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області від 29.11.2023 ВП №62124965, звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 .

Згідно копії довідки військової частини НОМЕР_1 від 29 липня 2023 року, ОСОБА_1 09 серпня 2023 року отримав вогнепально-осколкове поранення правої кисті, нижніх кінцівок.

Згідно копії довідок № 2323, №156 військово лікарської комісії КНП «Обласної клінічної лікарні ім. О.Ф. Гербачевського», ОСОБА_1 потребував відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва).

Відповідно до копії виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №28320 від 15 грудня 2023 року КНП «Обласної клінічної лікарні ім. О.Ф. Гербачевського», ОСОБА_1 встановлено основний діагноз: мінно вибухова травма (09.08.2023), стан після (01.09.2023) вогнепального МОС перелому н/З правої стегнової кістки, внутрішньо - суглобовим переломом обох кісток правої гомілки у в/З, нагноєння металофіксаторів.

Відповідно до копії виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №2275 від 02 лютого 2024 року КНП «Обласної клінічної лікарні ім. О.Ф. Гербачевського», ОСОБА_1 встановлено основний діагноз: стан після мінно вибухової травми (09.08.2023), вогнепальний МОХ перелом н/З правої стегнової кістки., внутрішньо - суглобовий переломом обох кісток правої гомілки у в/З, нагноєння металофіксаторів. Після травматичний остеомієліт правого стегна. Уповільнене зрощення перелому правої гомілки.

Як вбачається з копії листа з медичної карти стаціонарного хворого №1500, №1331 ОСОБА_1 11.03.2024 госпіталізований з діагнозом стан після МВТ (09.08.2023) ВОП правого стегна та гомілки з ВОП переломом стегнової кістки в/з, та обох кісток правої гомілки у в/з фіксований АЗФ.

Відповідно до копії довідки до Акту огляду МСЕК серії 12 ААГ №664434, ОСОБА_1 з 03.05.2024 встановлена 2 група інвалідності, протипоказана фізична праця, довготривала хода.

Відповідно до копії виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №4478, ОСОБА_1 зазначено діагноз постравматична контрактура правого колінного суглобу.

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 23.01.2024, за період 1 кварталу 2023 року по 3 квартал 2023 року, дохід ОСОБА_1 становив 140 794,68 грн.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 21.08.2024, за період 1 кварталу 2024 року по 2 квартал 2024 року, дохід ОСОБА_1 становить 433 446,56 грн.

Згідно копії наказу військової частини НОМЕР_1 №136 від 13.05.2024 ОСОБА_1 звільнено з військової служби у відставку за п. б за станом здоров`я на підставі висновку військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби.

Також з матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії довідки КНП «Попільнянський центр первинної медико - санітарної допомоги» від 15 серпня 2024 року, ОСОБА_10 , 2013 року народження (дочка позивача), стоїть на обліку з приводу рецидивуючого бронхіту.

Відповідно до довідки Романівського старостинського округу Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області від 09 квітня 2024 року №71, ОСОБА_2 зареєстрована та проживає по АДРЕСА_1 і має такий склад сім`ї: син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та дочка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно довідки про доходи ОСОБА_2 за період з жовтня 2023 року по березень 2024 рік, загальна сума доходу останньої становить 45 936,34 гривень.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували зміну в бік погіршення його матеріального становища на час звернення до суду з зазначеними позовними вимогами, або докази щодо поліпшення матеріального становища відповідачів, які б слугували підставами для зменшення розміру аліментів, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. Також, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про зміну обставин, які потягли за собою неможливість сплачувати аліменти на утримання дітей у раніше визначеному судом розмірі.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.

Як вбачається з тексту позовної заяви, з якою позивач звернувся до суду, він просив саме зменшити розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 10.09.2013 у цивільній справі №288/1246/13-ц на користь ОСОБА_5 на утримання дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини на 1/8 частину всіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, та на підставі судового наказу, виданого Попільнянським районним судом Житомирської області від 23.03.2020 в цивільній справі №288/304/20 на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 1/3 частини на 1/4 частину всіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття, посилаючись на ст. 192 СК України.

Тобто, позивачем було чітко визначений предмет позову (спосіб захисту права, який він просить суд застосувати до відповідачів), а також викладені обставини, якими він обґрунтовував свої позовні вимоги, тобто підстави позову, які згідно зі ст. 175 ЦПК України суд не може змінити без згоди позивача.

В межах заявлених позовних вимог у даній справі, виходячи з предмету позову, слід керуватися частиною першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, згідно яких держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ч. 3 ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За положеннями ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Крім того, в наказному, тобто безспірному порядку, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ч.5 ст.183 СК України).

В ч.1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року №6-143цс13.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Звертаючись до суду із позовом, позивач просив зменшити розмір аліментів, стягнутих за рішенням суду на утримання доньки ОСОБА_6 з 1/4 на 1/8 частину та за судовим наказом на утримання доньки ОСОБА_7 та сина ОСОБА_8 з 1/3 до 1/4 частини всіх видів заробітку, посилаючись на погіршення стану здоров`я та у зв`язку з цим на зміну матеріального становища в бік погіршення.

Як на підставу зменшення розміру аліментів на утримання дітей позивач посилався на погіршення стану здоров`я, у зв`язку з отриманням вогнепально-осколкового поранення правої кисті, нижніх кінцівок, встановленням другої групи інвалідності та втратою працездатності.

Зазначені обставини свідчать про те, що стан здоров`я позивача дійсно змінився.

Проте, належних та допустимих доказів на підтвердження того, який матеріальний стан був у нього на час винесення рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 10.09.2013 у цивільній справі №288/547/13 та на час винесення судового наказу від 23.03.2020 у цивільній справі №288/304/20 та яким він є на час звернення до суду, позивач не надав та не посилався на них в позовній заяві.

Разом з тим, згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 23.01.2024, за період 1 кварталу 2023 року по 3 квартал 2023 року, дохід ОСОБА_1 становив 140 794,68 грн., а відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 21.08.2024, за період 1 кварталу 2024 року по 2 квартал 2024 року, дохід ОСОБА_1 становить 433 446,56 грн. Вказане свідчить про покращення матеріального становища платника аліментів.

Таким чином, позивачем не доведено, що він не має можливості сплачувати аліменти визначені рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 10.09.2013 у цивільній справі №288/547/13 та судовим наказом від 23.03.2020 у цивільній справі №288/304/20.

Матеріали справи також не містять належних та допустимих доказів погіршення майнового стану позивача, зокрема останнім не надано суду доказів щодо зміни розміру його доходів в бік погіршення.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що останній не позбавлений можливості повторного звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, у випадку доведеності зміни матеріального становища в бік погіршення.

Посилання позивача про погіршення стану здоров`я як на підставу для зменшення розміру аліментів є необґрунтованими, оскільки матеріали справи не місять доказів на підтвердження розміру щомісячних витрат на лікування, що унеможливлюють сплату аліментів у визначеному розмірі.

Доводи позовної заяви та апеляційної скарги зводяться до того, що заявляючи вимоги про зменшення розміру аліментів позивач посилається на встановлення йому інвалідності другої групи.

Разом з тим, сама по собі обставина встановлення групи інвалідності, без втрати працездатності, та не надання доказів понесення значних витрат на підтримання належного стану здоров`я, не може бути підставою для задоволення позовних вимог.

Наявність групи інвалідності, не є суттєвою обставиною, та не дає достатніх та беззаперечних підстав для задоволення позову, з огляду на загальний дохід позивача.

Зазначені обставини свідчать про те, що в межах заявлених позовних вимог та наданих суду доказів відсутні правові підстави для зменшення розміру аліментів на утримання дітей через зміну матеріального стану платника аліментів в порівнянні з його матеріальним становищем на момент ухвалення рішення суду та погіршенням стану здоров`я.

Помилковим є також посилання позивача як на підставу для зменшення розміру аліментів на утримання дітей на те, що розмір аліментів на утримання трьох неповнолітніх дітей сумарно не повинен перевищувати розмір аліментів, встановлених ч.5 ст. 183 СК України на утримання трьох дітей, оскільки зазначена норма права регулює відносин саме при видачі судового наказу в безспірному порядку.

У разі розгляду спору в позовному провадженні, законодавець не визначає точних розмірів аліментів, які підлягають стягненню з одного із батьків на утримання дітей, а визначає тільки їх мінімальний розмір, який не може бути менший ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину. При цьому мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч.2 ст.182 СК України). При визначенні ж конкретного розміру аліментів суд крім стану здоров`я та матеріального становища дитини та стану здоров`я і матеріальне становище платника аліментів, враховує наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Колегія суддів відхиляє доводи позивача про те, що погіршення стану здоров`я платника аліментів без доведення того, що це вплинуло на можливість платника аліментів виплачувати аліменти в раніше визначеному судовими рішеннями розмірі, є самостійною та достатньою підставою для зменшення розміру аліментів.

При цьому колегія суддів виходить з того, що ст. 192 СК України дійсно передбачена можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Проте, згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Крім того, відповідно до положень ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч.7 ст. 81 ЦПК України).

Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом (ч.1 ст. 84 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, саме позивач повинен був довести обставини, які мають значення для вирішення спору за ст. 192 СК України, зокрема, і те, що погіршення стану здоров`я вплинуло на можливість виплачувати ним аліменти на утримання дітей в раніше визначених судовими рішеннями розмірі та надати відповідні докази, що позивачем зроблено не було.

При цьому колегія суддів враховує, що згідно із частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

На думку суду визначені розміри аліментів на дітей відповідають вимогам сімейного законодавства, не є надмірними, відповідають вимогам виваженості, розумності, справедливості та інтересам дітей, які мають право на достойний рівень матеріального забезпечення, а погіршення стану здоров`я платника аліментів не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 04 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з часу її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено 07 листопада 2024 року.

Головуючий

Судді