Справа № 235/1741/24
Провадження № 2/235/727/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2024 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

у складі: головуючого судді Філь О.Є.

за участю секретаря судового засідання Тищенко І.Ф.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 до Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» про визнання трудових відносин припиненими,

В С Т А Н О В И В:

До Красноармійського міськрайонного суду Донецької області через систему «Електронний суд» з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 до Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» про визнання трудових відносин припиненими.

Позов обґрунтовує тим, що він працював на посаді сторожа у відокремленому структурному підрозділі «Бахмутський індустріальний фаховий коледж державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» з 09.06.2020 року на підставі наказу № 30к від 09.06.2020 року.

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану в Україні продовжувався Указами Президента України від 14 березня 2022 року № 133, від 18 квітня 2022 року № 259, від 18 травня 2022 року № 341, від 12 серпня 2022 року № 573, від 7 листопада 2022 року № 757, а також від6 лютого 2023 року № 58 (строк дії воєнного стану в Україні продовжено станом до сьогоднішнього дня.

Через введення воєнного стану та віднесення міста Бахмут до зони активних бойових дій позивач по справі за наказом керівництва припинив виконувати покладені на нього обов`язки вподальшому змушений був виїхати до міста Одеси, що підтверджується довідка про взяття на облік ВПО від 31.07.2023 року. Фактично позивач по справі виконував свої обов`язки до квітня місяця та востаннє отримав заробітну плату за березень 2022 року, що підтверджується реєстром застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування ( формою ОК-5). Позивач не заперечу той факт, що отримав повний розрахунок за час своєї роботи.

Вподальшому, 07.11.2023 року позивач звернувся до Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» із заявою про звільнення за власним бажанням з 07.11.2023 року.

Як вбачається із відповіді Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» на заяву позивача від 07.11.2023 року відповідач не має доступу до первинної кадрової документації ВСП «Бахмутський індустріальний фаховий коледж». Останнє є підставою для відмови у звільненні позивача. Окрім того, зазначений структурний підрозділ реорганізовано шляхом приєднання до відокремленого структурного підрозділу «Костянтинівський індустріальний фаховий коледж Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет».

Таким чином, неможливість позивача реалізувати своє право на припинення трудового договору у визначеному законодавством порядку є порушенням його права на працю.

У зв`язку з чим, просить суд визнати трудові відносини між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 та відокремленим структурним підрозділом «Бахмутський індустріальний фаховий коледж державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» припиненими у зв`язку із звільненням з посади сторожа з 07.11.2023р. за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України.

01 березня 2024 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Філь О.Є.

06 березня 2024 року ухвалою суду відкрито провадження у справі, надано відповідачу 15 - денний строк на подання відзиву на позов з дня вручення ухвали про відкриття провадження та призначено судове засідання на 04 квітня 2024 року за правилами спрощеного позовного провадження.

04 квітня 2024 року розгляд справи відкладено на 24 квітня 2024 року.

24 квітня 2024 року розгляд справи відкладено на 04 червня 2024 року.

Позивач ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилися, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Представник відповідача Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився. 22 березня 2024 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача ОСОБА_4 просила прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, розглянувши подані позивачем документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно відомостей про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб ОСОБА_1 09.06.2020 року було прийнято на посаду сторожа у відокремлений структурний підрозділ «Бахмутський індустріальний фаховий коледж» Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» (а.с. 13).

Позивач, звертаючись до суду із вказаним позовом, посилається на те, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в України з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який триває і на теперішній час.

Через введення воєнного стану та віднесення міста Бахмут до зони активних бойових дій позивач по справі за наказом керівництва припинив виконувати покладені на нього обов`язки вподальшому змушений був виїхати до міста Одеси, що підтверджується довідка про взяття на облік ВПО від 31.07.2023 року (а.с. 7).

Фактично позивач по справі виконував свої обов`язки до квітня місяця та востаннє отримав заробітну плату за березень 2022 року, що підтверджується реєстром застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування ( формою ОК-5) (а.с. 14-16). Позивач не заперечує той факт, що отримав повний розрахунок за час своєї роботи.

Вподальшому, 07.11.2023 року позивач звернувся до Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» із заявою про звільнення за власним бажанням з 07.11.2023 року (а.с. 17).

Як вбачається із відповіді Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» на заяву позивача від 07.11.2023 року відповідач не має доступу до первинної кадрової документації ВСП «Бахмутський індустріальний фаховий коледж». Останнє є підставою для відмови у звільненні позивача. Окрім того, зазначений структурний підрозділ реорганізовано шляхом приєднання до відокремленого структурного підрозділу «Костянтинівський індустріальний фаховий коледж Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» (а.с. 19).

Вирішуючи вказаний спір суд виходить з наступного.

У частинах 1, 2 статті 43 Конституції України закріплено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності.

Розглядаючи справи, пов`язані із застосуванням вказаної норми, Конституційний Суд України у своїх Рішеннях від 07 липня 2004 року у справі N 1-14/2004, від 16 жовтня 2007 року у справі N 1-16/2007 та від 29 січня 2008 року у справі N 1-5/2008 вказав на те, що визначене ст. 43 Конституції України право на працю Конституційний Суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації.

Відповідно до вимог ст. 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не можна тримати в рабстві або в підневільному стані. Ніхто не може бути присилуваний виконувати примусову чи обов`язкову працю.

Трудові відносини всіх працівників регулюються Кодексом Законів про Працю України.

Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників (ст. 1 КЗпП України).

Згідно із приписами ч. 1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, Установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або Уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, зокрема розірвання трудового договору з ініціативи працівника.

Розірвання трудового договору з ініціативи працівника як спосіб захисту його трудових прав передбачено ст. 38 КЗпП України.

Відповідно до частини першої цієї статті працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю І групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Згідно до ст. 4 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» № 2136 від 15.03.2022 року (в діючий редакції), у зв`язку з веденням бойових дій у районах, в яких розташоване підприємство, установа, організація, та існування загрози для життя і здоров`я працівника він може розірвати трудовий договір за власною ініціативою у строк, зазначений у його заяві.

Враховуючи зазначені норми закону, суд вважає, що позивач належним чином, у визначеному законом порядку повідомив відповідача Державний вищий навчальний заклад «Донецький національний технічний університет» за місцем знаходження юридичної особи за вказаною адресою про намір припинити трудові відносини та звільнитися з роботи за власним бажанням.

Проте, відповідач Державний вищий навчальний заклад «Донецький національний технічний університет» всупереч вимогам закону та в порушення прав позивача на припинення трудових відносин і звільнення з роботи з ініціативи працівника за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України, жодних дій не вчинило, наказ про звільнення останнього з роботи не видано.

Отже, на даний час трудові відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені, однак процедура розірвання трудового договору не виконана з вини відповідача, та у позивача відсутня можливість припинити трудовий договір в інший спосіб, крім звернення до суду, оскільки його заява про звільнення за власним бажанням залишена без реагування, а тому суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі, шляхом визнання припиненими з 07 листопада 2023 року на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України трудові відносини між позивачем ОСОБА_1 та Державним вищим навчальним закладом «Донецький національний технічний університет»

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі про визнання припиненими трудові відносини з відповідачем, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 968,96 гривень сплачений позивачем при зверненні до суду з вказаним позовом.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1, 3, 21, 36, 38 КЗпП України, ст. ст. 4, 76-81, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , задовольнити.

Визнати трудовий договір, укладений між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 та відокремленим структурним підрозділом «Бахмутський індустріальний фаховий коледж державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» припиненими у зв`язку із звільненням з посади сторожа з 07.11.2023р. за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України.

Стягнути з Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет», код юридичної особи 02070826, місцезнаходження: 43003, м. Луцьк, вул. Потебні, 56 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційні скарги можуть бути подані протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законно сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса реєстрації внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 .

Представник позивача ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Державний вищий навчальний заклад «Донецький національний технічний університет», ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 02070826, юридична адреса: 85300, Донецька область, м. Покровськ, пл. Незалежності, 2, фактична адреса: 43003, м. Луцьк, вул. Потебні, 56.

Дата складання повного тексту рішення 04 червня 2024 року.

Суддя О.Є. Філь