У Х В А Л А

02 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 503/1642/15

провадження № 61-10739ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.

розглянув касаційну скаргу Міністерства юстиції України на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 06 грудня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 22 травня 2024 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб органів державної виконавчої служби системи Міністерства юстиції України та Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» за заявою про встановлення судового контролю за виконанням ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 14 квітня 2020 року, ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 01 листопада 2019 року та постанови Верховного Суду від 09 червня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», Придніпровського регіонального департаменту Акціонерного товариства Банк «Фінанси та Кредит» про визнання дій банку протиправними, відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, захисту прав споживача та

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення судового контролю за виконанням судових рішень.

06 грудня 2022 року ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави встановлено судовий контроль за виконанням ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 14 квітня 2020 року у справі № 553/1642/15-ц, ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 01 листопада 2019 року та постанови Верховного Суду від 09 червня 2021 року.

Зобов`язано начальника Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Нещадима І. С., директора Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кисельова М. Є., заступника директора Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Чорнобая О. Ю. та уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Міхно С. С. в 15-тиденний термін надати письмовий звіт суду та

ОСОБА_1 про фактичне виконання ухвали Ленінського районного суду

м. Полтави від 14 квітня 2020 року, ухвали Ленінського районного суду

м. Полтави від 01 листопада 2019 року та постанови Верховного Суду

від 09 червня 2021 року в справі № 553/1642/15-ц.

23 травня 2023 року постановою Полтавського апеляційного суду апеляційні скарги Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 06 грудня 2022 року скасовано. У задоволенні скарги та заяви ОСОБА_1 відмовлено.

22 квітня 2024 року постановою Верховного Суду в задоволенні клопотання

ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали відмовлено.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову Полтавського апеляційного суду від 23 травня 2023 року скасовано, справу № 553/1642/15-ц направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

22 травня 2024 року постановою Полтавського апеляційного суду апеляційні скарги Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» залишено без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 06 грудня 2022 року залишено без змін.

25 липня 2024 року Міністерство юстиції України через систему «Електронний суд» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 06 грудня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 22 травня 2024 року, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове про відмову в задоволенні заяви.

14 серпня 2024 року ухвалою Верховного Суду залишено касаційну скаргу без руху та надано строк для усунення недоліків.

Заявнику, окрім іншого, було запропоновано звернутися до Верховного Суду із заявою про поновлення строку на касаційне оскарження, в якій навести інші підстави для його поновлення та надати докази на їх підтвердження.

Роз`яснено, що якщо заяву про поновлення строку на касаційне оскарження не буде подано ним в зазначений судом строк або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження будуть визнані судом неповажними, у відкритті касаційного провадження в справі буде відмовлено на підставі пункту 4 частини другої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). У разі невиконання інших вимог касаційної скарги - її буде визнано неподаною та повернуто.

Залишаючи касаційну скаргу без руху в частині пропуску строку на касаційне оскарження, касаційний суд, зокрема, виснував, що перебіг строку на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 22 травня 2024 року розпочався 23 травня 2024 року і закінчився 24 червня 2024 року.

З касаційною скаргою на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави

від 06 грудня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду

від 22 травня 2024 року заявник звернувся 25 липня 2024 року з пропуском строку на касаційне оскарження.

26 червня 2024 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу Міністерства юстиції України залишено без руху, оскільки заявником не сплачено судовий збір, не зазначено та не обґрунтовано підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України.

08 липня 2024 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу Міністерства юстиції України повернуто заявнику з підстав того, що заявником не виконано вимоги ухвали Верховного Суду від 26 червня 2024 року та не надано виправленої касаційної скарги з зазначенням підстав касаційного оскарження.

Отже, повернення вперше поданої Міністерством юстиції України касаційної скарги, яка не відповідала вимогам процесуального законодавства, не може вважатися поважною причиною пропуску строку на касаційне оскарження, не свідчить про наявність підстав для поновлення пропущеного строку.

Повернення касаційної скарги відбулося із причин, які повністю залежали від

заявника, що позбавляє суд можливості оцінювати такі причини пропуску строку відповідно до висновків, наведених у постанові Верховного Суду

від 24 липня 2023 року в справі № 200/3692/21 (провадження № К/990/17155/23).

Наведені представником Міністерства юстиції України причини пропуску процесуального строку на касаційне оскарження судових рішень не дали достатніх підстав для визнання їх поважними.

Отже, клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження не містило доказів наявності об`єктивних і непереборних обставин, що унеможливили або значно утруднили можливість своєчасного звернення до суду касаційної інстанції, й не могли бути усунуті заявником, а тому Верховний Суд визнав вказані доводи неповажними і запропонував подати заявником клопотання про поновлення процесуального строку на касаційне оскарження судових рішень, в якій навести інші підстави для поновлення цього строку та надати відповідні докази.

На виконання вимог вказаної ухвали заявник засобами поштового зв`язку надіслав заяву про усунення недоліків касаційної скарги,в якій, зокрема, зазначив, що строк на касаційне оскарження підлягає поновленню, оскільки на момент ухвалення рішення та впродовж строку на касаційне оскарження на території України триває воєнний стан. Регулярні повітряні тривоги через ракетні атаки та відключення електроенергії вплинули на здатність

заявника вчасно підготувати та подати належним чином оформлену касаційну скаргу. Також указав на велике навантаження співробітників відділу, що позбавило можливості вчасно та якісно опрацьовувати документи.

У зв`язку з цим він вважає, що пропуск строку на звернення з касаційною скаргою відбувся з поважних причин.

За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові

від 10 листопада 2022 року в справі № 990/115/22 (провадження № 11-107заі22), введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам собою факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що обставина закінчення перебігу процесуального строку на звернення до суду на період повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України могла унеможливити дотримання такого строку заявником та могла б бути визнаною поважною причиною для поновлення процесуального строку за умови надання ним до суду належних доказів того, як саме введення воєнного стану обумовило пропуск строку на звернення до суду.

Верховний Суд наголошує, що саме собою посилання на введення воєнного стану, повітряні тривоги чи ракетні обстріли на території України не може бути поважною причиною для поновлення або продовження відповідного процесуального строку без зазначення конкретних обставин, які вплинули на своєчасність звернення до суду та без надання відповідних доказів існування таких обставин безперервно та того, як саме такі обставини вплинули на роботу відповідної юридичної особи, що, в свою чергу, обумовило пропуск процесуального строку або необхідність його продовження.

Наведені заявником причини пропуску процесуального строку на касаційне оскарження судових рішень не дають достатніх підстав для визнання їх поважними, оскільки заявником надано докази, з яких не вбачається підтвердження поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження.

Крім того, вказаний спір стосується захисту прав споживача, фізичної особи, яка є завідомо слабшою стороною у справі.

Банк є юридичною особою, яка має як власний штат професійних юристів, так і доступ до професійної юридичної допомоги адвокатів.

У даному випадку сам банк підтвердив, що не забезпечив належні процеси обробки інформації та виконання попередніх вимог суду про усунення недоліків касаційної скарги. Тому визнання неналежної організації роботи банком поважною причиною порушення процесуальних строків, було б порушенням рівності сторін та надання переваг сильнішій з них, що вочевидь не відноситься до компетенції суду.

Тому необхідно визнати такі підстави неповажними.

Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку, касаційний суд враховує, що оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально в кожній справі, а будь-які причини не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для його поновлення. Поновленню підлягає лише строк, який пропущений з об`єктивних і таких, що не залежали від волі та поведінки особи, причин. Якщо строк поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. У випадку, якщо суди обмежуються вказівкою на наявність «поважних причин» для поновлення пропущеного строку, вони не вказують чітких підстав такого поновлення.

Відповідно до частини другої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини зазначив (далі - ЄСПЛ), що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення ЄСПЛ від 07 липня 1989 року в справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії, № 11681/85, § 35).

ЄСПЛ зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року в справі Перетяка і Шереметьєв проти України, № 17160/06 та № 35548/06, § 34).

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 квітня 2021 року в справі № 640/3393/19 (провадження № 11-24апп21), який є обов`язковим для застосування судами, процесуальне законодавство встановлює певний порядок дій суду при виявленні недоліків, зокрема, апеляційної скарги. Як у випадку невиконання вимог статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) щодо форми та змісту скарги, так і вимог щодо дотримання строку апеляційного оскарження, зокрема, відсутності відповідного клопотання чи визнання вказаних у ньому підстав неповажними, - апеляційна скарга залишається без руху.

Водночас неусунення певних недоліків скарги передбачають різні правові наслідки, а саме:

- повернення судом апеляційної інстанції скарги - в разі неусунення недоліків щодо її форми та змісту, визначених у статті 296 КАС України (пункт 1 частини четвертої статті 169 КАС України), при цьому скаржник не позбавлений права знову подати апеляційну скаргу з дотриманням встановлених до неї законом вимог;

- відмова судом апеляційної інстанції в відкритті апеляційного провадження - в разі неусунення недоліків, пов`язаних із недотриманням вимог щодо дотримання строку та ініціюванням перед судом питання про його поновлення, що також є передумовою для відмови в подальшому у відкритті провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення (пункти 3, 4 частини першої статті 299 КАС України).

На переконання Великої Палати Верховного Суду, до поданої з пропуском строку скарги (без клопотання про його поновлення чи з визнанням судом вказаних у ньому підстав неповажними), яка, окрім цього, має інші недоліки і такі недоліки скарги після залишення її судом без руху не усунено, зокрема, не подано відповідного клопотання із зазначенням інших причин для поновлення строку, слід застосовувати наслідки, передбачені пунктом 4 частини першої статті 299 КАС України.

Такий висновок застосовний і під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження.

15 грудня 2017 року набули чинності КАС України, ЦПК України та Господарський процесуальний кодекс України, які в основному є уніфікованими.

Так, підстави повернення апеляційної скарги в КАС Українита ЦПК України є аналогічними, а підстави повернення касаційної скарги такі ж, як підстави повернення апеляційної скарги.

Так само є уніфікованими і підстави відмови в відкритті апеляційного провадження у КАС Українита ЦПК України.

Тому під час вирішення питання про долю касаційної скарги, яка подана з порушенням строку на касаційне оскарження, необхідно враховувати, що абзац 2 частини третьої статті 393 ЦПК України у контексті пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України передбачає необхідність відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки виключає можливість відкриття касаційного провадження за відсутності підстав для поновлення строку подання касаційної скарги.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє в відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

За таких обставин касаційний суд зобов`язаний відмовити в відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтею 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Міністерства юстиції України на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 06 грудня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 22 травня 2024 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб органів державної виконавчої служби системи Міністерства юстиції України та Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» за заявою про встановлення судового контролю за виконанням ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 14 квітня

2020 року, ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 01 листопада

2019 року та постанови Верховного Суду від 09 червня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», Придніпровського регіонального департаменту Акціонерного товариства Банк «Фінанси та Кредит» про визнання дій банку протиправними, відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, захисту прав споживача відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Ситнік

В. М. Ігнатенко

І. М. Фаловська