ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________ПОСТАНОВА
04 червня 2024 року
справа № 619/3341/23
провадження № 22-ц/818/1514/24
Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Тичкової О.Ю.,
суддів колегії Маміної О.В., Пилипчук Н.П.
сторони справи:
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 14 лютого 2024 року постановлену у складі судді Болибока Є.А.,-
12 липня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про відшкодування шкоди завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду.
Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 14 лютого 2024 року справу за заявою ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду передано на розгляд Дзержинського районного суду міста Харкова за правилами ч. 4 ст. 28 ЦПК України оскільки позови, пов`язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.
Ухвала мотивована тим, що оскільки відоме місце проживання заявника відноситься до юрисдикції Дзержинському районному суду Харківської області, тому заява суду підлягає розгляду за місцем проживання заявника, а саме Дзержинським районним судом Харківської області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування матеріальних норм, просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове рішення, яким повернути цивільну справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що заявник обрав підсудність загальним правилом підсудності на свій вибір, оскільки за своєю заявою крім загального правила підсудності за місцезнаходженням відповідача, мав право вибору альтернативної підсудності за ч. 4 ст. 28 ЦПК України, тобто за зареєстрованим місцем свого проживання, проте таким правом не скористався.

Відзиву на апеляційні скарги до суду не надходило.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 3,4 ч.1, ч.2 ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи у липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури в порядку ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (надалі Закон №266/94-ВР).

У заяві своїй заяви ОСОБА_1 зазначає, що 04 жовтня 2002 року він був затриманий і доставлений до прокуратури Золочівського району Харківської області де його звинуватили у кримінальних діях за ознаками злочину передбачений ч.1 ст.364, ч.ч.1, 2 ст.368 КК України. З 04 жовтня 2002 року відносно нього здійснювалось кримінальне провадження де він був обвинувачений у кримінальних діях за вказаними статтями КК України. 10 березня 2009 року слідчим прокуратури Золочівського району Харківської області Прокопенко А.С. було винесено постанову про відмову в порушення кримінальної справи стосовно ОСОБА_1 за ознаками злочинів передбачених ч.1 ст.364, ч.ч.1, 2 ст.368 КК України, у зв`язку із відсутністю в його діях складу злочину. Таким чином, з 04 жовтня 2002 року по 10 березня 2009 року 65 місяців та 6 дів перебував під слідством. Вказує, що у зв`язку із незаконними діями працівників прокуратури йому було завдано моральної шкоди, яку він просить стягнути на підставі ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Також, із змісту заяви вбачається, що останнім розрахований розмір моральної шкоди виходячи із гарантованого державою мінімального розміру відшкодування моральної шкоди встановленого ст.13 Закону №266/94-ВР.

Передаючи за підсудністю Дзержинському районному суду м. Харкова заяву ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з привил альтернативної підсудності, що позови, пов`язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду, оскільки він не ґрунтується на матеріалах справи та не відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що ОСОБА_1 звернувся з заявою про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду до Дергачівського районного суду, оскільки відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Вища рада правосуддя рішенням від 20.04.2023 № 399/0/15-23 змінила територіальну підсудність судових справ Золочівського районного суду Харківської області на Дергачівський районний суд Харківської області (а.с. 1-2). Зі змісту заяви вбачається, що заявник в обґрунтування своїх вимог указав, що моральну шкоду йому завдано внаслідок того, що 04 жовтня 2002 року він був затриманий і доставлений до прокуратури Золочівського району Харківської області де його звинуватили у кримінальних діях за ознаками злочину передбачений ч.1 ст.364, ч.ч.1, 2 ст.368 КК України. З 04 жовтня 2002 року відносно нього здійснювалось кримінальне провадження де він був обвинувачений у кримінальних діях за вказаними статтями КК України. 10 березня 2009 року слідчим прокуратури Золочівського району Харківської області Прокопенко А.С. було винесено постанову про відмову в порушення кримінальної справи стосовно ОСОБА_1 за ознаками злочинів передбачених ч.1 ст.364, ч.ч.1, 2 ст.368 КК України, у зв`язку із відсутністю в його діях складу злочину. Таким чином, з 04 жовтня 2002 року по 10 березня 2009 року 65 місяців та 6 дів перебував під слідством. Вказує, що у зв`язку із незаконними діями працівників прокуратури йому було завдано моральної шкоди, яку він просить стягнути.

За даними, які зазначив ОСОБА_1 у своїй заяві, місцезнаходженням (юридичною адресою) якою завдано моральну шкоду є прокуратура Золочівського району Харківської області.

У ст. 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Поняття «суд, встановлений законом» передбачає, зокрема, й дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд до іншого суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду. Територіальна юрисдикція (підсудність) визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції.

Статтею 27 ЦПК України встановлено загальне правило про підсудність справ за місцезнаходженням відповідача та визначено, що позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Разом з тим, ст. 28 ЦПК України визначено випадки підсудності справ за вибором позивача (альтернативна підсудність), зокрема, позови, пов`язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача (ч. 4 ст. 28 ЦПК України).

Системний аналіз відповідних норм ЦПК України, які регулюють питання щодо визначення підсудності, дає підстави для висновку, що підсудність справи визначається на момент пред`явлення позову шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції (ст.ст. 27, 184, 187 ЦПК України).

Крім того, територіальна підсудність встановлюється як загальне правило і застосовується у тому випадку, коли вона не змінена або доповнена іншим видом територіальної підсудності (альтернативна та виключна).

Питання обрання суду у разі реалізації права вибору альтернативної підсудності вирішується позивачем на стадії пред`явлення позову шляхом подання позовної заяви.

Суд першої інстанції, не враховані вищенаведені норми та обставини справи, дійшов не вірного висновку про передачу даної справи на розгляд до Дзержинського районного суду Харківської області, посилавшись на положень процесуального закону щодо визначення підсудності за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача. У той же час, позивач, будучи зареєстрованим у Дзержинському районі м. Харкова, на стадії пред`явлення позову мав право вибору альтернативної підсудності шляхом подання позовної заяви до Дзержинського районного суду, проте таким правом не скористався.

Отже, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (пункт 6 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Керуючись ст. ст.367,374,376,382 ЦПК України, суд, -

Керуючись ст.ст.367,374,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 14 лютого 2024 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 04 червня 2024 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді О.В.Маміна

Н.П.Пилипчук