Справа №760/6573/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2024 року м. Київ

Суддя Солом`янського районного суду м. Києва Козленко Г.О., при секретарі - Івахненко А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», начальник другого відділу ДВС у м. Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ) Гончаренко Ольга Сергіївна на дії органу примусового виконання, -

ВСТАНОВИВ:

До Солом`янського районного суду м. Києва звернувся адвокат Горлатий Олександр Васильович, який діє в інтересах ОСОБА_1 зіскаргою на дії (бездіяльність)Начальника другого відділу ДВС у м. Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ) Гончаренко Ольги Сергіївни, в якій просив:

- визнати протиправною бездіяльність начальника Другого відділу ДВС у м. Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ) Гончаренко Ольги Сергіївни, що полягає у не знятті арештів з майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) накладених у виконавчому провадженні НОМЕР_2;

- зобов`язати Другий відділ ДВС у м. Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ):

зняти арешти з майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) накладені державними виконавцями в ході виконавчого провадження НОМЕР_2:

13.06.2014 постановою державного виконавця Другого відділу ДВС у місті Хмельницькому Головного територіального управління юстиції Гаврісова Сергія Васильовича;

27.05.2016 постановою державного виконавця Другого відділу ДВС у місті Хмельницькому Головного територіального управління юстиції Дориа Аліни Анатоліївни;

в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно припинити дію арешту: Номер запису про обтяження: 14704133 (спеціальний розділ), зареєстровано: 27.05.2016 20:00:51, тип обтяження: арешт нерухомого майна; підстава обтяження: НОМЕР_2, виданий 27.05.2016, видавник: державний виконавець Другого відділу ДВС міста Хмельницький ГТУЮ у Хмельницькій області Дориба А.А. об`єкт обтяження: арешт нерухомого майна.

В обґрунтування скарги ОСОБА_1 посилається на ту обставину, що 08.04.2014 Солом`янським районним судом міста Києва у справі №760/13647/13-ц, провадження №2-4195/13 видано виконавчий лист №2-4195/13, надалі виконавчий лист, на примусове стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором №СL-004/228/2008 від 20.05.2008 в розмірі 20574,32 долари США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 164 450,54 грн., пеню за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 100 000,00 грн., витрати на оплату судового збору в сумі 3441,00 грн., а всього - 267 891,54 грн.

Зазначений виконавчий лист було пред`явлено до виконання до Другого відділу ДВС у місті Хмельницькому Головного територіального управління юстиції.

13.06.2014 постановою державного виконавця Другого відділу ДВС у місті Хмельницькому Головного територіального управління юстиції Гаврісова Сергія Васильовича відкрито виконавче провадження НОМЕР_2 з примусового виконання зазначеного виконавчого листа.

20.06.2014 постановою державного виконавця Гаврісова Сергія Васильовича накладено арешт на майно боржника.

27.05.2016 постановою державного виконавця Дориба Аліни Анатоліївни повторно накладено арешт на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження.

27.05.2016 постановою державного виконавця виконавчий лист повернуто Стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» - з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені Державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи, щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

07.03.2019 ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва замінено стягувача у справі 760/13647/13-ц ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на ТОВ «Вердикт Капітал».

06.07.2023 після повернення виконавчого листа стягувачу у ВП НОМЕР_2, між боржником ОСОБА_1 та стягувачем ТОВ «Вердикт Капітал» у добровільному порядку врегульовано правовідносини стосовно заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №СL-004/228/2008 від 20.05.2008, яка підлягала стягненню на підставі рішення Солом`янського районного суду міста Києва у справі №760/13647/13-ц, провадження №2-4195/13 від 14.10.2013.

Згідно з довідкою ТОВ «Вердикт Капітал» від 23.12.2021 у товариства відсутні претензії майнового та фінансового характеру до ОСОБА_1 за договором поруки №SR?004/228/2008 від 20.05.2008 та за рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 14.10.2013 у справі №760/13647/13-ц.

Так, виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг» заборгованості в загальному розмірі 267891,54 грн. не може бути пред`явлений до примусового виконання, в зв`язку з відсутністю у ТОВ «Вердикт Капітал» претензії майнового та фінансового характеру до ОСОБА_1 за рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 14.10.2013 у справі №760/13647/13-ц.

Оскільки, вищезазначена заборгованість, яка стягувалась за виконавчим листом у вищезазначеному виконавчому провадженні, не може бути стягнута в примусовому порядку, доцільність існування вищезазначених арештів відсутня, а їх наявність порушує права боржника на вільне володіння та розпорядження своїм майном.

07.02.2024 ОСОБА_1 , через свого законного представника адвоката Горлатого О.В., звернувся до Другого відділу ДВС у м. Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ) з заявою №07/02/24 про скасування (зняття) арештів з майна ОСОБА_1 , накладених державними виконавцями в ході виконавчого провадження НОМЕР_2 оскільки вважав, що існування таких арештів, порушують його права щодо вільного володіння, та розпорядження належним йому на праві приватної власності майном.

Згідно з листом другого відділу ДВС у м. Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ) №19491/25.22-46 від 23.02.2024, у відділі на виконанні перебувало виконавче провадження НОМЕР_2 від 13.06.2014 з примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа Солом`янського районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг» коштів в сумі 267891,54 грн. У ході вчинення виконавчих дій, державним виконавцем Другого відділу ДВС у м. Хмельницькому ГТУ юстиції у Хмельницькій області Дорибою А.А. 27.05.2016 року винесено постанову про арешт всього нерухомого майна боржника та оголошення заборони на його відчуженняв межах ВП НОМЕР_2. Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним виконавцем 27.05.2016 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 , реєстраційний номер обтяження 14704133. 27.05.2016 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», яку разом з виконавчим листом направлено стягувану. Повторно до примусового виконання зазначений виконавчий документ до Другого відділу ДВС у м. Хмельницькому не надходив.

Відмовлено ОСОБА_1 у знятті арешту з усього його майна, в зв`язку з несплатою останнім на рахунок відділу виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Враховуючи, відсутність у ТОВ «Вердикт Капітал» претензії майнового та фінансового характеру до ОСОБА_1 за рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 14.10.2013 у справі №760/13647/13-ц, правових підстав не знімати спірні арешти з майна боржника у ВДВС не було, а тому ігнорування вищезазначеної заяви відповідача є бездіяльністю з боку такого органу.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 25.03.2024 відкрито провадження за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», начальник другого відділу ДВС у м. Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ) Гончаренко Ольга Сергіївна на дії органу примусового виконання.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києвавід 08.06.2024 витребувано у Другого відділу ДВС у м. Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ) (29018, Хмельницька обл., Хмельницький р-н, м. Хмельницький, вул. Тернопільська, 13/2) копії виконавчого провадження НОМЕР_2.

На вимогу суду Другим відділом ДВС у м. Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ) надано матеріали виконавчого провадження НОМЕР_2, які містяться в АСВП.

Скаржник або його представник адвокат Горлатий О.В. в судове засідання не з`явилися. 29.08.2024 до суду надійшло клопотання від представника скаржника адвоката Горлатого О.В. про розгляд справи у їх відсутність, підтримав свої вимоги повністю та просив їх задовільнити.

Представник Другого відділу ДВС у м. Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ), ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» в судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду скарги повідомлялися належним чином.

Від представника Другого відділу ДВС у м. Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ) надійшло клопотання про розгляд без участі представника.

Відповідно до положень ст. 450 ЦПК України неявка осіб не є перешкодою для розгляду скарги.

Дослідивши докази наявні матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з положеннями ч.ч. 2, 3 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Судом встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 14.10.2013 року у справі №760/13647/13-ц, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором №СL-004/228/2008 від 20.05.2008 в розмірі 20574,32 долари США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 164 450,54 грн., пеню за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 100 000,00 грн., витрати на оплату судового збору в сумі 3 441,00 грн., а всього - 267 891,54 грн. На виконання вище зазначеного рішення суду 08.04.2014 року було видано виконавчий лист №2-4195/13.

Згідно з листом Другого відділу ДВС у м. Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ) №19491/25.22-46 від 23.02.2024 у відділі ДВС на виконанні перебувало виконавче провадження НОМЕР_2 від 13.06.2014 з виконання вищезазначеного виконавчого листа Солом`янського районного суду міста Києва. У ході вчинення виконавчих дій, державним виконавцем 27.05.2016 року, на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. Згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на все нерухоме майно боржника, за постановою державного виконавця 27.05.2016 у ВП НОМЕР_2 накладено арешт реєстраційний номер обтяження 14704133. Станом на 23.02.2024 року, надходження виконавчого збору та витрат виконавчого провадження на рахунок Другого відділу ДВС у м. Хмельницькому не проводились, а тому підстави для зняття арешту відсутні. Після сплати на рахунок Другого відділу ДВС у місті Хмельницькому виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, арешт з всього нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1 буде знято не пізніше наступного робочого дня.

З матеріалів виконавчого провадження НОМЕР_2, які містяться в АСВП наданих Другим відділом ДВС у м. Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ) вбачається, що постанова про арешт боржника та оголошення заборони на його відчуження, яка виносилась державним виконавцем Другого відділу ДВС у місті Хмельницькому Головного територіального управління юстиції Гаврісовим С.В., про скасування, якого просить скаржник датована 20.06.2014.

Судом встановлено, що вимоги за виконавчим листом були відступлені ТОВ «ОТП Факторинг» на користь ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі Договору факторингу №4-09/18 від 26.09.2018 року. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 07.03.2019 року замінено стягувача у справі 760/13647/13-ц ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на ТОВ «Вердикт Капітал».

Згідно довідки ТОВ «Вердикт Капітал» від 23.12.2021 року, з 31.01.2021 року, у останнього відсутні претензії майнового та фінансового характеру до ОСОБА_1 за Договором поруки №SR-004/228/2008від 20.05.2008 року та за рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 14.10.2013 року у справі №760/13647/13-ц.

У справі, що розглядається, встановлено, що після повернення стягувачу виконавчого документа про стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості, боржник повідомив виконавчу службу про повне виконання зобов`язань за кредитним договором та просив зняти арешт із належного йому майна. При цьому виконавчою службою не оспорюється факт погашення боржником заборгованості за виконавчим документом після повернення виконавчого документа стягувачу.

Матеріали справи в суді не містять доказів, які б спростували доводи скаржника про відсутність у нього заборгованості за виконавчим провадженням, що перебувало на виконанні, як в частині кредитної заборгованості так і в частині можливих виконавчих зборів. Натомість державний виконавець підтвердив, що виконавчі провадження знищені, а також, що строки пред`явлення до виконання вказаного виконавчого листа, визначені законом є такими, що сплинули.

В ході вчинення виконавчих дій державним виконавцем на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» 27.05.2016 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (у редакції яка діяла на час винесення постанови) по виконавчому провадженню НОМЕР_2.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції яка діяла на час винесення постанов про повернення виконавчого документа стягувану) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Так, підстави для зняття арешту передбачені ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV (у редакції яка діяла на час винесення постанов про повернення виконавчого документа стягувану) за виконавчим провадженням НОМЕР_2, були відсутні.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного суду.

Положення зазначеної статті Кодекс узгоджуються і з положеннями частини 5 та 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус судді», якою встановлено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної Верховним Судом, тільки з одночасним наведенням відповідних мотивів».

Так, серед завдань Верховного Суду також є забезпечення однакового застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Забезпечення єдиного тлумачення закону, єдності та сталості судової практики є важливим і в контексті Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень. Визнаючи повноваження судді тлумачити закон, КРЄС акцентувала на обов`язку судді сприяти юридичній визначеності, яка гарантує передбачуваність змісту та застосування юридичних норм, допомагаючи тим самим забезпеченню високоякісної судової системи.

У постановах Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №2/0301/806/11 (провадження №61-3814св22), від 03 лютого 2023 року у справі №639/858/21 (провадження №61-11506св22) від 10 січня 2024 року у справі №569/6234/22 (провадження №61-2690св23) останнім викладено його висновки за результатами розгляду аналогічних справ з подібних правовідносин, які зводяться до наступного:

Відповідно до частини першої статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" у редакції чинній на момент судового розгляду у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

У разі повернення виконавчого документу стягувачу, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених із боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів із дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із положеннями статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Схожі за змістом положенням містились у статті 25 цього ж Закону у редакції, чинній на час накладення арешту на майно боржника.

Як зазначено вище відповідно до положень частини четвертої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, чинній на момент звернення заявника до суду із цією скаргою) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

Чинна на дату винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу редакція Закону України "Про виконавче провадження" (частина четверта статті 50) передбачала, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

Враховуючи викладене повернення виконавчого документа стягувачу на підставі статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, чинній на час повернення виконавчого документу стягувачу) не встановлювало прямого обов`язку державного виконавця знімати арешт з майна боржника.

Водночас з матеріалів справи наявних в суді вбачається, що спір у справі виник не у зв`язку з оскарженням бездіяльності у вигляді не зняття арешту державними виконавцями, які здійснювали виконавчі дії у виконавчому провадження НОМЕР_2 на стадії його завершення під час повернення виконавчого документу стягувачу у 2016 році.

Спір виник у зв`язку з тим, що на заяву законного представника ОСОБА_1 адвоката Горлатого О.В. від 07 лютого 2024 року про зняття арешту у зв`язку з виконання виконавчого документу поза межами виконавчого провадження відділ ДВС відмовився зняти арешт з майна боржника.

За таких обставин, стаття 50 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, чинній на час повернення виконавчого документа стягувачу) не є тим законом, який регулює спірні правовідносини.

Суд враховує, що застосування державними виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до їх обов`язків, визначених статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження" щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій.

Аналіз зазначених норм Закону України "Про виконавче провадження" дає підстави для висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21), від 03 лютого 2023 року у справі № 639/858/21 (провадження № 61-11506св22).

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 березня 2020 року у справі № 817/928/17 (адміністративне провадження № К/9901/20268/18), Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року у справі № 569/6234/22 (провадження № 61-2690св23) зазначено про те, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

У справі, що розглядається, встановлено, що після повернення стягувачу виконавчого листа, особа, яка придбала право вимоги своєю довідкою від 23.12.2021 підтвердила відсутність у неї фінансових та майнових претензій до ОСОБА_1 за договором поруки №SR-004/228/2008 від 20.05.2008 року та за рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 14.10.2013 року у справі №760/13647/13-ц.

Законом України "Про виконавче провадження" не врегульовано правовідносини щодо припинення заходів примусового виконання виконавчого документа у зв`язку з його добровільним виконанням після повернення виконавчого документа стягувачу.

Подаючи заяву про зняття арешту з майна, ОСОБА_1 вказав, що в особи, яка придбала право вимоги за зобов`язанням, на виконання якого видавався виконавчий документ, відсутні будь-які майнові претензії, а сама заборгованість погашена у добровільному порядку поза межами виконавчого провадження НОМЕР_2, яке є завершеним та матеріали, якого знищено виконавчою службою.

За таких обставин зняття арешту, накладеного на майно боржника для забезпечення виконання вже виконаного судового рішення є доцільним, оскільки у подальшому у застосуванні такого арешту відсутня необхідність.

Крім того суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувального заходу не повинно призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенціїпро захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення, чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У цій правовій ситуації, відмова в задоволенні скарги щодо зняття арештів, накладених на все нерухоме майно ОСОБА_1 у виконавчому провадженні НОМЕР_2, унеможливила б у подальшому здійснення належного захисту майнових прав заявника щодо зняття арешту з його майна, оскільки чинне законодавство не регулює питання зняття обтяжень з майна боржника у випадку добровільного виконання виконавчого документа після повернення його стягувачу.

При цьому суд врахує те, що наявність протягом тривалого часу (майже 10 років) не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення з боржника виконавчого збору, та витрат виконавчого провадження є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

За таких обставин та враховуючи узгоджене зі стягувачем добровільне виконання боржником рішення суду, відсутність виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, відсутність будь-яких відомостей стосовно рішення виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника та відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту на майно боржника, суд доходить висновку що бездіяльність виконавчої служби щодо не зняття арешту з майна заявника, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, є не законною та не обґрунтованою.

На підставі зазначеного суд дійшов висновку, що не зняття ВДВС арешту з майна боржника у виконавчому провадженні саме за обставинами цієї справи є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, і порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом зобов`язання ВДВС зняти арешт з майна боржника та вилучити відповідні обтяження з Державному реєстру речових прав на нерухоме майно.

Викладені у цій ухвалі мотиви узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 01 листопада 2021 року у справі №21/170-08, від 03 листопада 2021 року у справі №161/14034/20 (провадження №61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі №645/6694/15-ц (провадження №61-18160св19).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За змістом ч. 2, 3 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги, - суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За таких обставин вимоги скаржника підлягають задоволенню частково.

На підставі викладеного, керуючись ст. 447 ЦПК України, суд

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», начальник другого відділу ДВС у м. Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ) Гончаренко Ольга Сергіївна на дії органу примусового виконання - задовольнити частково.

Зобов`язати Другий відділ ДВС у м. Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ) зняти арешт з майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), накладений 13.06.2014 постановою державного виконавця Другого відділу ДВС у місті Хмельницькому Головного територіального управління юстиції Гаврісова Сергія Васильовича в ході виконавчого провадження НОМЕР_2.

Зобов`язати Другий відділ ДВС у м. Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ) зняти арешт з майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), накладений 27.05.2016 постановою державного виконавця Другого відділу ДВС у місті Хмельницькому Головного територіального управління юстиції Дориа Аліни Анатоліївни в ході виконавчого провадження НОМЕР_2.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 261 ЦПК України.

Суддя Г.О. Козленко