ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2024 року м. Чернівці Справа № 722/232/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.,

секретар: Паучек І.І.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 09 липня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Ратушенка О.М., дата виготовлення повного тексту рішення не зазначена, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року позивач звернулися до суду з позовом до відповідача про стягнення спадкового боргу, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь борг у розмірі 4800 дол. США успадкований після смерті ОСОБА_3 , шляхом звернення стягнення на автомобіль марки «MERCEDES-BENZ», комерційний опис SPRINTER 416 CDI, 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований 17.02.2022 року органом ТСЦ7345.

Вказував, що з 17.06.2018 року ОСОБА_4 позичила в нього 2800 дол. США у строк до 17.08.2018 року, що підтверджується борговою розпискою, та 14.09.2021 року ОСОБА_4 позичила в нього 2000 дол. США у строк до 14.09.2022 року, що підтверджується борговою розпискою.

Однак, взяті на себе зобов`язання за договором позики ОСОБА_4 за життя не виконала, грошові кошти не повернула.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, внаслідок чого відкрилася спадщина на майнові права на автомобіль.

06.06.2023 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Дністровського районного нотаріального округу Чернівецької області із претензією кредитора стосовно спадкового майна, яке залишилося після смерті ОСОБА_3 , та 27.06.2023 року ним отримано відповідь, що 01.08.2023 року нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_2 .

Провадження №22-ц/822/801/24

Стверджував, що згідно вказаного свідоцтва про право на спадщину за законом єдиною спадкоємицею ОСОБА_3 є її донька ОСОБА_2 , а спадкове майно складається з автомобіля марки «MERCEDES-BENZ», комерційний опис SPRINTER 416 CDI, 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований 17.02.2022 року органом ТСЦ7345.

Вказує, що ринкова вартість спадкового майна становить близько 10 575 дол. США.

З метою досудового врегулювання спору позивач направив відповідачу досудову вимогу із пропозицію у строк до 20.08.2023 року задовольнити вимогу та повернути борг у розмірі 4800 дол. США, однак вказана вимога відповідачем проігнорована та не виконана.

Посилаючись на вищевказане та норми права, які регулюють спірні правовідносини, просив стягнути з відповідача на свою користь успадкований борг в розмірі 4800 дол. США шляхом звернення стягнення на спадковий автомобіль, а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 09 липня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 успадкований після смерті ОСОБА_3 , борг в сумі 4800 доларів США, шляхом звернення стягнення на автомобіль марки «MERCEDES-BENZ», комерційний опис SPRINTER 416 CDI, 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований 17.02.2022 року органом ТСЦ7345. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду сторона відповідача оскаржила його в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не дотримано вимог норм матеріального й процесуального права.

Вказує, що суд в порушення вимог ст.274 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки наявний спір випливає зі справ спадкування. Зазначене позбавило ОСОБА_2 клопотати про призначення почеркознавчої експертизи щодо рукописного тексту та підпису.

Також вказує, що судом не встановлено: чи пред`явлено вимогу кредитора до спадкоємця у визначені строки; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; дійсний розмір вимог кредитора; обсяг спадкового майна та його вартість.

Стверджує, що окрім боргових розписок, жодних інших доказів наявності боргу позивачем не надано, а в розписках не міститься відомостей щодо документу, який посвідчує особу позичальника.

На підставі наведеного просять рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

У відзиві сторона позивача просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Наводить обставини, викладені в позовній заяві.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які прийняли участь у розгляді справи, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах її доводів та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції вказав, що враховуючи наявність у позивача ОСОБА_1 оригіналів боргових розписок від 17.06.2018 року та 14.09.2021 року вважає доведеними обставини як щодо отримання ОСОБА_4 предмету позики, так і щодо неповернення нею боргу станом на час пред`явлення позову до суду.

Крім того, з посиланням на відомості приватного нотаріуса Дністровського районного нотаріального округу щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом єдиному спадкоємцю ОСОБА_2 на автомобіль, дійшов висновку щодо звернення стягнення на такий в рахунок боргу.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вимогам закону, оскільки ухвалене з порушенням норм процесуального закону.

З матеріалів справи вбачається, а саме в борговій розписці від 17.06.2018 року, ОСОБА_5 вказала, що бере в борг у ОСОБА_1 2800 дол. США під 3% місячних із зобов`язанням сплати таких щомісяця, а вказану суму мала повернути до 17.08.2018 року (а.с.11).

У борговій розписці від 14.09.2021 року вказано, що ОСОБА_5 бере в борг у ОСОБА_1 2000 дол. США під 2,5% місячних із зобов`язанням сплати таких щомісяця, а вказану суму мала повернути до 14.09.2022 року (а.с.12).

З листа приватного нотаріуса Дністровського районного нотаріального округу Чернівецької області від 27.06.2023 року, №48/02-14 вбачається, що ним отримано лист ОСОБА_1 щодо повідомлення про борг померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (а.с.13), а 01.08.2023 року листом №63/02-14 ОСОБА_1 повідомлено про те, що 01.08.2023 року приватним нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину на ім`я ОСОБА_2 після смерті її матері ОСОБА_3 . Спадщина складається з легкового автомобіля (а.с.14).

Відповідно до листа Сокирянського ВДРАЦС у Дністровському районі від 06.02.2024 року №53/36.4-13, ОСОБА_5 змінила прізвище на ОСОБА_6 (а.с.37).

04.08.2023 року ОСОБА_1 направив досудову вимогу ОСОБА_2 щодо врегулювання в досудовому порядку спору з приводу заборгованості в розмірі 4800 дол. США у строк до 20.08.2023 року, остання отримана адресатом 08.08.2023 року (а.с.16-19).

З копії спадкової справи №1/2023 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 вбачається, що згідно заяви №4 від 11.01.2023 року ОСОБА_7 (батько померлої) відмовився від прийняття спадщини після смерті доньки, а згідно заяви №5 від 11.01.2023 року ОСОБА_8 (мати померлої) відмовилася від прийняття спадщини після смерті доньки (а.с.39/зворот, 44).

Згідно заяви №6 від 11.01.2023 року ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті матері. Вказала, що інших спадкоємців за законом і за заповітом немає (а.с.45).

Копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 підтверджується, що у власності ОСОБА_3 перебував автомобіль марки «MERCEDES-BENZ», комерційний опис SPRINTER 416 CDI, 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с.47/зворот).

06.06.2023 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Дністровського районного нотаріального округу із заявою, в якій вказав про існування претензії кредитора (а.с.48).

01.08.2023 року ОСОБА_2 видано свідоцтво на право власності на спадщину за законом, а саме на автомобіль марки «MERCEDES-BENZ», комерційний опис SPRINTER 416 CDI, 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с.55/зворот).

В матеріалах справи також міститься вартість аналогічних транспортних засобів (а.с.19-20).

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу розгляду судом першої інстанції цієї справи у порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції вказує наступне.

Відповідно до частини четвертої статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду: 1) малозначних справ; 2) справ, що виникають з трудових відносин; 3) справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; 4) справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно з частиною першою статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

Частиною другою статті 274 ЦПК України визначено, що у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Однак, частина четверта статті 274 ЦПК України містить імперативну норму, яка визначає перелік справ, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного провадження.

Цей перелік ґрунтується на класифікації справ за матеріально-правовою ознакою, тобто за характером спірних матеріально-правових відносин.

Згідно із пунктом 2 частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах щодо спадкування.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на неможливість розгляду цієї категорії цивільних справ у порядку спрощеного провадження, зокрема, у постановах від 03 березня 2020 року у справі №676/3396/19, від 27 січня 2021 року у справі №200/14300/18, від 19 травня 2021 року у справі №278/2797/19.

Питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі (частина перша статті 277 ЦПК України).

Звертаючись до суду з позовом позивач просив стягнути борг за договором позики з ОСОБА_2 як спадкоємиці позичальниці ОСОБА_4 і в якості правового обґрунтування своїх позовних вимог посилався, крім іншого, на положення статей 1281, 1282 ЦК України.

Ухвалою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 02 лютого 2024 року відкрито спрощене провадження у справі. В ухвалі зазначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.29).

07.02.2024 року ОСОБА_2 ознайомилася із матеріалами справи (а.с.35).

01.03.2024 року представник відповідача подав заяву на ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді (а.с.58).

10.05.2024 року ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , звернулася до суду з клопотанням про розгляд справи в порядку загального позовного провадження відповідно до вимог статті 274 ЦПК України (а.с.71-72).

Враховуючи предмет та правові підстави позову у цій справі, вона є справою щодо спадкування, а отже, відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 274 ЦПК України не може розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження.

Аналогічний висновок міститься в постанові Верхового Суду від 15 вересня 2021 року (справа №643/11526/18).

Таким чином, суд першої інстанції допустив порушення процесуального закону, помилково розглянув цю справу у порядку спрощеного позовного провадження, не врахувавши її категорію, що відповідно до пункту 7 частини третьої статті 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Щодо суті спору, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

У статті 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (частини перша та друга статті 1046 ЦК України).

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частини перша та друга статті 1047 ЦК України).

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц зазначено, що «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі №464/3790/16-ц вказано, що «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки».

Відповідно до положень статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За приписами статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Як встановлено судом, 17.06.2018 року та 14.09.2021 між позивачем та ОСОБА_4 виникли правовідносини із договорів позики грошових коштів, боргові розписки містить усі визначені законом (істотні) умови договору позики та в них чітко зазначено як про отримання в борг грошових коштів, так і про обов`язок та строк їх повернення, позичальник не виконала свої зобов`язання за вказаними договорами та отримані в борг кошти в розмірі 4800 дол. США не повернула позикодавцю.

Відповідачка вказані обставини не спростувала та договори позики в судовому порядку на час розгляду справи не оспорювала.

В подальшому, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення боргу включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Згідно із статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Таким чином, правовідносини, що виникли між кредитором та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України.

При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Одним із основних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, закріплений у статтях 12, 81 ЦПК України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З урахуванням предмету спору у справі, яка переглядається, до обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного статтею 1282 ЦК України, і звернення з вимогою до спадкоємців боржника, а до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна. Таким чином, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує вимоги кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.

Такий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі №615/473/20, від 22 червня 2022 року у справі №592/8474/20, від 05 жовтня 2022 року у справі №521/10631/20, від 01 лютого 2023 року в справі №210/1489/14-ц.

У справі, яка переглядається, доводиться, що спадкодавцю ОСОБА_3 на праві власності належав марки «MERCEDES-BENZ», комерційний опис SPRINTER 416 CDI, 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , відповідачка є єдиною спадкоємицею (матір та батько померлої відмовилися від прийняття спадщини), яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , склад і вартість спадкового майна перевищує суму боргу за договором позики, розмір якого становить 4800 дол. США.

Крім того, стороною відповідача не заявлено клопотання щодо проведення почеркознавчої експертизи (щодо спростування виконання рукописного тексту розписок та їх підпису саме боржником ОСОБА_3 ) в суді першої інстанції, не надано доказів спростування середньої вартості спадкового майна, яке набуто відповідачем на підставі свідоцтва на право власності на спадщину за законом.

Таким чином, за вказаних обставин, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу в сумі 4800 дол. США, шляхом звернення стягнення на автомобіль марки «MERCEDES-BENZ», комерційний опис SPRINTER 416 CDI, 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований 17.02.2022 року органом ТСЦ7345 підлягає до задоволення.

Що стосується доводів скарги з приводу відсутності в одній із боргових розписок зазначення документу, що посвідчує особу, які ставлять її під сумнів, то суд апеляційної інстанції вказує, що на основі аналізу ч.2 ст.1047 ЦК України можна дійти висновку, що боргова розписка є документом, що підтверджує боргове зобов`язання за договором позики. В ній повинні міститися умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів, а відсутність чи наявність номеру та серії паспорта, іншого документу, який посвідчує особу божника, не є істотною (обов`язковою) умовою договору позики (розписки).

Щодо строку звернення позивача із вимогою стосовно боргу спадкодавця.

Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги (частина друга статті 1281 ЦК України).

Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань.

Відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 20.02.2019 року (справа №755/7730/16-ц) при вирішенні даної категорії справ (правовідносини, що виникли між банком і боржником, який помер), суд повинен перш за все встановити чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені ст.1281 ЦК України.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року (справа №522/407/15-ц) зазначає, що: «оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців, а також порядок задоволення цим вимог регламентується статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань».

При цьому, саме позивач повинен довести факт пред`явлення вимоги кредитодавцем до спадкоємця у межах строків, визначених ст.1281 ЦК України.

Як вбачається з позовної заяви, позивач ОСОБА_1 чітко не зазначає, коли йому стало відомо про смерть боржника ОСОБА_4 , однак із копії спадкової справи вбачається, що таку розпочато 11.01.2023 року, а заяву позивачем подано до нотаріуса 06.06.2023 року, тобто у межах строків, визначених ст.1281 ЦК України.

За наведених обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню із постановленням нового про задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

В силу п.7 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України визначено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 та п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

За подання позовної заяви стороною позивача сплачено судовий збір в розмірі 2423,60 грн, які підлягають компенсації за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 09 липня 2024 року скасувати та ухвалити нову постанову.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 успадкований після смерті ОСОБА_3 , борг в сумі 4800 доларів США, шляхом звернення стягнення на автомобіль марки «MERCEDES-BENZ», комерційний опис SPRINTER 416 CDI, 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований 17.02.2022 року органом ТСЦ7345.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 2423,60 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови.

Головуючий І.Н. Лисак

Судді: Н.К. Височанська

І.М. Литвинюк