Провадження № 2-о/161/649/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2024 року м.Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Антіпової Т.А.

з участю секретаря судового засідання Семенової І..М. ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за заявою ОСОБА_3 , заінтересовані особи: ОСОБА_4 , Луцьке РУП ГУНП у Волинській області про видачу обмежувального припису,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно чоловіка, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк 6 місяців, яким просила визначити наступні тимчасові обмеження його прав відносно заявника:

- заборонити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, проживаючому та зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наближатися на відстань 300 м до місця проживання (перебування) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інших місць частого відвідування постраждалою особою;

- заборонити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , контактувати з постраждалою особою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особисто, вести листування, телефонні переговори та контактувати через інші засоби зв`язку, чи через третіх осіб.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та на теперішній час вони вимушені проживати разом за адресою: АДРЕСА_1 . Також зазначає, що її чоловік вже тривалий період часу застосовує до неї психологічне насильство, яке має різні прояви: образи, особисті та публічні приниження. Станом на день подання даної заяви ситуація між ними стала вкрай напруженою та заявник має реальні підстави вважати, що існує загроза її життю та психічному здоров`ю.

Так, зазначає, що прояви домашнього насильства з боку її чоловіка трапляються вже досить давно, мають систематичний характер, заходи впливу не мають виховного та стримуючого ефекту.

Так, постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.05.2023 року по справі № 161/6545/23 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.07.2023 року по справі № 161/8781/23 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.11.2023 року по справі № 161/18326/23 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170,00 грн.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.02.2024 року по справі № 161/1824/24 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Незважаючи на неодноразове притягнення кривдника до адміністративної відповідальності, він продовжує вчиняти домашнє насильство щодо заявниці.

Так, 25.08.2024 року поліцією винесено терміновий заборонний припис від 25.08.2024 року № 651107 стосовно постраждалої особи ОСОБА_3 .

Станом на день подання цієї заяви до суду, справа про адміністративне правопорушення № 161/16769/24 за фактом вчинення ОСОБА_4 домашнього насильства, перебуває на розгляді в Луцькому міськрайонному суді Волинської області.

Окрім цього зазначає, що сам ОСОБА_4 не звертає уваги на притягнення його до адміністративної відповідальності, під час розгляду адміністративних справ в суді свою вину визнає повністю, розкаюється, просить його суворо не карати. Проте, продовжує вчиняти домашнє насильство, перетворюючи життя заявниці в нестерпне та спричиняючи їй серйозні психологічні травми. З огляду на триваючий, систематичний характер протиправних дій ОСОБА_4 , продовження вчинення ним домашнього насильства стосовно своєї дружини ОСОБА_3 , остання не бачить іншої можливості захистити себе, як то звернення з даною заявою до суду.

Ухвалою суду від 05.11.2024 відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 06.11.2024 року (а.с. 16).

06.11.2024 року задоволено клопотання представника заявника, в зв`язку із чим судове засідання відкладено на 07.11.2024 року (а.с. 21).

Відповідач в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про час та місце його проведення, заяв та клопотань до суду не подав (а.с. 18, 23).

Представник Луцького РУП ГУНП у Волинській області подав до суду письмову заяву про проведення судового засідання без їх участі та просив прийняти рішення на розсуд суду (а.с. 25-26).

Представник заявниці в судовому засіданні підтримала заяву з підстав, у ній викладених. Просила заяву задовольнити, виключивши вимогу щодо заборони ОСОБА_4 наближатися на відстань 300 м до інших місць частого відвідування постраждалою особою, оскільки вони не можуть конкретизувати які саме це місця із зазначенням їх точної адреси. Інші вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Додатково пояснила суду, що заявниця перебуває з ОСОБА_4 в шлюбі, проте має намір розлучатися. Вона є особою з інвалідністю. На даний час вони разом з чоловіком ОСОБА_4 , проживають в однокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки дана квартира належить їм з чоловіком та їх повнолітньому сину на праві спільної часткової власності по 1/3 частині. Іншого житла ні на праві власності, ні на праві користування заявниця не має. Чи є у ОСОБА_4 будь-яке інше житло їй не відомо. Зазначила, що факти вчинення ОСОБА_4 домашнього насильства стосовно заявниці почалися ще в 2022 році, і тоді вони мали характер фізичного насильства. Проте, в той час не було розповсюдженою практика притягнення кривдників до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, тому вона до органів поліції не зверталась. Протиправні дії ОСОБА_4 не припинялись, і вже з 2023 року ОСОБА_5 почала звертатись до органів правопорядку із відповідними заяви, внаслідок чого були складені протоколи відносно її чоловіка за вчинення ним домашнього насильства, виносились органами поліції термінові заборонні приписи, та його неодноразово було притягнуто до адміністративної відповідальності судом, про що свідчать численні постанови суду. Проте, кривдник не припинив протиправних дій щодо своєї дружини і, станом на день подання даної заяви до суду, є нерозглянутою чергова справа про вчинення ОСОБА_4 домашнього насильства, з огляду на ухилення правопорушника від явки до суду. Окрім цього додала, що вчинення ОСОБА_4 домашнього насильства щодо заявниці, яка є особою з інвалідності по загальному захворюванню, має систематичний характер, заявниця відчуває реальну загрозу своєму життю та здоров`ю, постійно перебуває в стресовому стані, оскільки погрози кривдника «скинути її з балкону» тощо мають реальний характер в силу зловживання останнім спиртними напоями та неадекватної, внаслідок цього, поведінки. Тож, єдиним засобом убезпечити себе, на даний час, заявниця вважає саме винесення судом обмежувального припису стосовно ОСОБА_4 .

Заслухавши представника заявниці, дослідивши письмові докази по справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи у їх сукупності і вирішення справи по суті, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Судом при розгляді справи встановлено наступні фактичні обставини та зміст виниклих правовідносин.

Сторони перебувають у шлюбі, зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з копії Свідоцтва про право власності на житло від 10.12.2007 року та Витягу про реєстрацію права власності на нерухове майно № 17194403 від 23.12.2007 року, квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 1/3 частина, ОСОБА_4 1/3 частина та ОСОБА_6 1/3 частина (а.с. 29-31).

Відповідно до копії Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 590580 від 20.03.2024 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на третій групі інвалідності за загальним захворюванням; інвалідність встановлена на строк до 01.04.2026 року (а.с. 32).

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.05.2023 року по справі № 161/6545/23 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. Як було встановлено судом, 15.04.2023 року близько 18.30 год. в АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини ОСОБА_3 , тобто умисні дії фізичного та психологічного характеру, а саме ображав, принижував, шарпав за одяг та руки, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психологічному здоров`ю потерпілої, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а.с. 7).

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.07.2023 року по справі № 161/8781/23 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. Як було встановлено судом, 20.05.2023 року близько 23:30 год. гр. ОСОБА_4 по місцю свого проживання, вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно дружини ОСОБА_3 , а саме: погрожував та ображав останню, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП (правопорушення вчинене повторно протягом року) (а.с. 17 зворотній бік).

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.11.2023 року по справі № 161/18326/23 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170,00 грн. Як було встановлено судом, ОСОБА_4 15.10.2023 у АДРЕСА_1 , вчинив насильство в сім`ї, тобто умисно вчинив дії психологічного характеру, а саме застосував психологічне насильство до своєї дружини ОСОБА_3 , що не завдало тілесних ушкоджень, внаслідок чого могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_3 , чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.173-2 КУпАП (а.с. 8).

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.02.2024 року по справі № 161/1824/24 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. Як було встановлено судом, 13.01.2024 року, близько 12:15 год за адресою: АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_4 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_3 , а саме, ображав, лаявся, принижував, погрожував, внаслідок чого могла бути завдана шкода потерпілій ОСОБА_3 , чим повторно вчинив дане правопорушення (а.с. 9).

Також суд звертає увагу, що до кривдника ОСОБА_4 неодноразово виносились термінові заборонні приписи, що підтверджується відповідями Луцького районного управління поліції ГУНП у Волинській області від 19.04.2023 року № 11008/50/04/-2023; від 30.10.2023 року № 33130/50/04/-2023; від 23.01.2024 року № 1957/50/04/-24; від 15.04.2024 року №11122/50/04-24; від серпня 2024 року № 13265-2024 (а.с 10-зворотній бік, 11-12).

Окрім цього, також 25 серпня 2024 року у відношенні ОСОБА_4 було винесено терміновий заборонний припис серії АА № 651107 терміном на 5 діб (а.с. 6).

Окрім цього, судом встановлено, що заявниця протягом квітня грудня 2023 року та січня серпня 2024 року, зверталась до Луцького районного управління поліції Головного управління національної поліції у Волинській області із письмовими зверненнями з приводу вчинення щодо неї домашнього насильства її чоловіком ОСОБА_4 , за наслідками розгляду яких складались протоколи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та виносились термінові заборонні приписи стосовно кривдника, що підтверджується копіями відповідей Луцького районного управління поліції Головного управління національної поліції у Волинській області від 19.04.2023 року № 11008/50/04/-2023; від 30.10.2023 року № 33130/50/04/-2023; від 23.01.2024 року № 1957/50/04/-24; від 15.04.2024 року №11122/50/04-24; від серпня 2024 року № 13265-2024 (а.с 10-зворотній бік, 11-12).

Справа № 161/16769/24 за фактом вчинення ОСОБА_4 домашнього насильства стосовно ОСОБА_3 станом на 07.11.2024 року не розглянута та перебуває в провадженні суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб (частина друга статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Відповідно до частини десятої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» у разі порушення кримінального провадження у зв`язку із вчиненням домашнього насильства перелік заходів щодо тимчасового обмеження прав або покладення обов`язків на особу, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, або визнана винною у його вчиненні, а також порядок застосування таких заходів визначаються Кримінальним кодексом України та Кримінальним процесуальним кодексом України.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Таким чином, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин і наявності ризиків.

Під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису суди мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Також суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією з характеристик якого є повторюваність.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 березня 2023 року у справі № 711/3693/22 (провадження № 61-13257св22) зазначено, що «обмежувальний припис є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію, направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки особи з огляду на наявність передбачених законом ризиків. Верховний Суд також зазначає, що вирішуючи питання про застосування обмежувального припису відповідно до Закону, пріоритет надається безпеці постраждалої особи, а не праву власника особі, яка вчинила домашнє насильство. Вимога, що ґрунтується на застосуванні обмежувального припису залежно від результатів оцінки ризиків, міститься в частині третій статті 26 Закону. Верховний Суд зазначає, що Закон не вимагає надавати обґрунтування та перелік факторів, розглянутих у рамках оцінки ризиків, проте стандартом верховенства права є вмотивоване рішення суду. Метою використання інструментів оцінки ризиків є оцінювання летальності та серйозності домашнього насильства з метою запобігання подальшому насильству й керування ризиками».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 127/9600/22 (провадження № 61-8702св22) вказано, що «обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (East/West Alliance Limited v. Ukraine, № 19336/04, § 166-168, від 23 січня 2014 року). Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право: - втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними; - якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів; - втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії. Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосуванні такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина третя статті 12, частина перша статті 81 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 систематично, протягом двох років вчиняє щодо своєї дружини ОСОБА_3 домашнє насильство, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення за вчинення домашнього насильства відносно заявника ОСОБА_3 . При чому, суд звертає увагу на те, що ОСОБА_4 кожного разу визнає свою провину та щиросердно кається, проте продовжує вчиняти протиправні насильницькі дії щодо своєї дружини.

Крім того, відносно ОСОБА_4 працівниками поліції також неодноразово виносились термінові заборонні приписи.

Також, як вбачається з форм оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 13.01.2024 року та від 25.08.2024 року, ризик вчинення подальшого домашнього насильства кривдником ОСОБА_7 стосовно потерпілої особи ОСОБА_3 в обох випадках визначено як «високий» (а.с. 33-38).

Неодноразовість вчинення домашнього насильства вказує на високу вірогідність повторного вчинення домашнього насильства з боку заінтересованої особи.

Також, суд звертає увагу, що ОСОБА_4 вчиняв домашнє насильство у відношенні заявника у формі як психологічного, так і фізичного характеру, що було встановлено постановами Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.05.2023 року, від 13.07.2023 року, від 16.11.2023 року та від 15.02.2024 року, які ОСОБА_4 не були оскаржені до суду апеляційної інстанції та набрали законної сили.

Також, суд вважає за доцільне звернути увагу на те, що кривдник ОСОБА_4 кожного разу вчиняє домашнє насильство в місці їх спільного з потерпілою особою проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , що і змусило заявницю просити суд про заборону ОСОБА_4 перебувати в місці спільного їх проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_1 .

Щодо наслідків ухвалення судом рішення про видачу обмежувального припису шляхом заборони ОСОБА_4 протягом 6 (шести) місяців з дня ухвалення рішення суду перебувати у місці проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 не матиме доступу до квартири, яку вважає об`єктом права спільної сумісної власності, то суд зауважує, що у цьому конкретному випадку тимчасове обмеження права доступу ОСОБА_4 до житла, яке він вважає своїм, встановлене судом з метою забезпечення безпеки постраждалої особи, що є легітимним і пропорційним заходом втручання у права та свободи особи.

Приписами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частинами 1, 2 ст.77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

З огляду на встановлені в ході судового розгляду обставини та з урахуванням вищевикладених вимог Закону України «Про запобігання протидію домашньому насильству», враховуючи, що заявницею доведено належними, допустимими та достатніми доказами факт неодноразового, систематичного вчинення її чоловіком, ОСОБА_4 відносно неї домашнього насильства, також враховуючи характер і систематичність його вчинення до подання даної заяви до суду, зважаючи на дійсні стосунки заявниці і заінтересованої особи, суд дійшов висновку, що ймовірність його продовження чи повторного вчинення домашнього насильства існує, і вона є достатньо високою.

Отже, суд виснував, що Заявниця, як постраждала від домашнього насильства особа, має право на дієвий, ефективний і невідкладний захист, направлений на недопущення повторних випадків домашнього насильства, зокрема, шляхом застосування до кривдника спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, яким є видача обмежувального припису стосовно кривдника..

Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним задовольнити вимоги заяви ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_4 з покладення на нього певних обов`язків.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Керуючись Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» ст. ст. 10, 12, 18, 76-81, 200, 259, 263-268, 293, 350-6 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису задовольнити.

Видати обмежувальний припис у відношенні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , яким визначити наступне тимчасове обмеження його прав та покладення на нього обов`язків:

-заборонити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, проживаючому та зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

-заборонити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наближатися на відстань 300 м до місця проживання (перебування) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої та фактично проживаючій за адресою: АДРЕСА_1 ;

-заборонити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , контактувати з постраждалою особою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особисто, вести листування, телефонні переговори та контактувати через інші засоби зв`язку, чи через третіх осіб.

Встановити строк дії обмежувального припису - 6 місяців з дня ухвалення рішення суду.

Рішення суду підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомити Луцьке РУП ГУНП у Волинській області, а також Виконавчий комітет Луцької міської ради Волинської області для взяття ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на профілактичний облік.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 08 листопада 2024 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Т.А. Антіпова