ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

07 червня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 748/1227/24

Головуючий у першій інстанції - Меженнікова С. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/873/24

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.,

суддів: Онищенко О.І., Шитченко Н.В.,

із секретарем - Зіньковець О.О.,

учасники справи: заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи - орган опіки та піклування Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, ОСОБА_2 ,

адвокат - Костюченко Павло Юрійович,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 07 травня 2024 року (місце ухвалення - м. Чернігів) про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна.

В обґрунтування посилався, що ОСОБА_2 є його рідною тіткою, страждає на психічне захворювання на протязі тривалого проміжку часу неодноразово в зв`язку з цим перебувала на стаціонарному лікуванні, постійно приймає відповідні препарати, а протягом останніх років її загальний та психічний стан значно погіршився.

Вказує, що вона втратила здатність до контролю над своєю поведінкою, не може повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, потребує постійного стороннього догляду та контролю, встановлення опіки над нею. ОСОБА_2 проживає разом з його бабусею, ОСОБА_3 , у с. Анисів. Його бабуся ОСОБА_2 через похилий вік та стан здоров`я не може виконувати обов`язки опікуна. Мати заявника та рідна сестра ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , являється інвалідом 3 групи, перебуває на постійному амбулаторному лікуванні та також не може взяти на себе виконувати обов`язки опікуна над ОСОБА_2 . У зв`язку з наведеним, він вимушений був звернутися до суду з цією заявою.

У заяві ОСОБА_1 просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатною; встановити над ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителькою АДРЕСА_1 опіку та призначити його опікуном ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Чернігівського районного суду від 07.05.2024 заява ОСОБА_1 про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна, залишена без розгляду.

Ухвала суду обґрунтована тим, що в порушення приписів ч. 3 ст. 296 ЦПК України заяву подано особою, яка не є членом сім`ї або близьким родичем особи, щодо якої порушується питання про визнання її недієздатною, тобто не належить до кола осіб, визначених ч.3 ст.296 ЦПК України, які мають право звертатися до суду із заявою про визнання особи недієздатною. Щодо вимог заявника про встановлення опіки та призначення опікуна, суд дійшов висновку, що положеннями ст. 300 ЦПК України визначено вичерпний перелік осіб, які можуть бути заявниками за вимогами про призначення опікуна, а саме: орган опіки та піклування, тому в даному випадку у заявника також відсутнє право на звернення до суду із заявою про призначення його опікуном.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Чернігівського районного суду від 07.05.2024, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За доводами апеляційної скарги, поняття «близькі родичі» не повністю розкрито в національному законодавстві, по різному трактується як кодексами, так і окремими законами та застосовується в різних значеннях в залежності від сфери правовідносин.

Посилається, що Цивільний кодекс України, як і Сімейний кодекс, не мають певного тлумачення зазначеного поняття. При цьому при аналізі Цивільного кодексу України стає зрозумілим і можливим зробити певний висновок зі ст. 1261¬-1265, які стосуються спадкування за законом. Також заявник посилається на визначення поняття «близьких родичів», яке міститься у ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», тому вважає, що суд не дослідив обставини, підтверджені доданими до заяви доказами, які стали підставою того, що саме він звернувся до суду, а не інші особи.

Як вказує заявник, суду було надано докази того, що його бабуся, якій 73 роки, враховуючи її похилий вік та стан здоров`я, не має можливості виконувати обов`язки опікуна а його матір, ОСОБА_4 , являється інвалідом III групи встановленої безстроково за захворюванням, пов`язаним із впливом аварії на ЧАЕС, перебуває на постійному амбулаторному лікуванні та також не має можливості взяти на себе вказані обов`язки, тому вважає, що на даний час лише він здатен виконувати обов`язки по забезпеченню належних умов життєдіяльності його тітки.

Також зазначає, що суд першої інстанції вибірково пославшись на нормативні акти, які не містять вичерпного переліку осіб, які належать до кола близьких родичів, не дослідив вищевказані обставини, які свідчать, що крім існування спорідненості між ним та тіткою, їх об`єднують обов`язки, які він виконує по забезпеченню належних умов її життєдіяльності в зв`язку із відсутністю інших членів сім`ї, здатних цим займатися і його звернення до суду не пов`язано зі спробою уникнути призову на військову службу, оскільки він не досяг мобілізаційного віку.

Заявник вважає, що висновок суду про наявність виключно у органа опіки та піклування права звертатись до суду із заявою про встановлення опіки та визначення опікуна не ґрунтується на нормах права та всупереч положенням ст. 62, 63 ЦК України, ст. 31, 46-47 ЦПК України та вважає, що наділений цивільною процесуальною дієздатністю для звернення до суду із заявою про визнання особи недієздатною, встановлення опіки та призначення його опікуном.

В обґрунтування зазначених доводів скарги заявник посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 20.05.2020 у справі № 736/1508/17, від 23.11.2021 у справі № 751/9572/19.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу учасниками справи до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання ОСОБА_2 недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 є рідною тіткою заявника ОСОБА_1 .

Звертаючись до суду із заявою про визнання ОСОБА_2 недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна, заявник посилався на те, що ОСОБА_2 втратила здатність до контролю над своєю поведінкою, не може повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, потребує постійного стороннього догляду та контролю, встановлення опіки над нею, а його бабуся ОСОБА_2 через похилий вік та стан здоров`я не може виконувати обов`язки опікуна, його мати (рідна сестра ОСОБА_2 ) ОСОБА_4 є інвалідом 3 групи, перебуває на постійному амбулаторному лікуванні та також не може взяти на себе виконувати обов`язки опікуна над ОСОБА_2 .

Постановляючи ухвалу про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що в порушення приписів частини 3 ст. 296 ЦПК України заяву подано особою, яка не є членом сім`ї або близьким родичем особи, щодо якої порушується питання про визнання її недієздатною, тобто не належить до кола осіб, визначених ч.3 ст.296 ЦПК України, які мають право звертатися до суду із заявою про визнання особи недієздатною. Щодо вимог заявника про встановлення опіки та призначення опікуна, суд дійшов висновку, що положеннями ст. 300 ЦПК України визначено вичерпний перелік осіб, які можуть бути заявниками за вимогами про призначення опікуна, а саме: орган опіки та піклування, тому в даному випадку у заявника також відсутнє право на звернення до суду із заявою про призначення його опікуном.

З такими висновками погоджується апеляційний суд, оскільки вони ґрунтуються на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні матеріалів справи, доказів, наданих суду першої інстанції та відповідають вимогам чинного процесуального законодавства.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують, враховуючи наступне.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Статтею 39 ЦК України передбачено, що фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Відповідно до статті 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Згідно з частиною першою статті 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Відповідно до частини четвертої та п`ятої статті 63 ЦК України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.

Частиною 3 ст. 296 ЦПК України передбачено, що заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги.

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (частина друга статті 3 СК України).

Статтею 9 СК України встановлено коло осіб, сімейні особи між якими регулюються СК України, зокрема це подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі.

Відповідно до частини четвертої статті 2 СК України Сімейний кодекс України не регулює сімейні відносини між тіткою, дядьком та племінниками, а також між іншими родичами за походженням.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавством не передбачено вичерпного переліку членів сім`ї та визначено критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.

Такий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 31 березня 2020 року у справі № 205/4245/17 (провадження № 61-17628св19).

Що стосується тлумачення поняття «близькі родичі», то виходячи з вимог ЦК України, СК України поняттями «родичі», «родинні стосунки» охоплюється коло осіб, які пов`язані між собою певним ступенем споріднення. Такими особами можуть бути близькі родичі за походженням, зокрема, батьки, діти, баба, дід, прабаба, прадід, внуки, правнуки, брат та сестра (повнорідні і неповнорідні), двоюрідні брати та сестри, тітка, дядько, племінниця, племінник. Усиновлений та усиновлювач прирівнюються до родичів за походженням.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, заявник ОСОБА_1 не є близьким родичем ОСОБА_2 відповідно до норм СК України та у справі відсутні докази на підтвердження того, що він є членом її сім`ї відповідно до рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заявник не наділений правом подання заяви про визнання ОСОБА_2 недієздатною.

При цьому колегія суддів враховує, що ОСОБА_2 має членів сім`ї та близьких родичів, зокрема, матір (бабуся заявника) та рідну сестру (мати заявника), які наділені правом на звернення в суд із заявою про визнання особи недієздатною.

Крім того, законодавством передбачено можливість призначення кількох опікунів над недієздатною особою.

Доводи апеляційної скарги про те, що племінник та тітка відповідно до статті 1 Закону України Про запобігання корупції є близькими особами, колегія суддів вважає не обґрунтованими, оскільки зазначений Закон визначає правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень.

Поняття близький родич в цивільно-правовому аспекті характеризується спільністю життя та інтересів, наявністю взаємних прав і обов`язків, передбачених сімейним законодавством.

Не може бути підставою для скасування правильного рішення суду і посилання заявника на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 20.05.2020 у справі № 736/1508/17, від 23.11.2021 у справі № 751/9572/19, оскільки у вказаних справах заявником є особа з іншим ступенем спорідненості щодо особи, щодо якої розглядається питання про визнання її недієздатною, тоді як у даній справі судом встановлено наявність у ОСОБА_2 членів сім`ї та близьких родичів, які мають право звернутись до суду із заявою в порядку ст. 296 ЦПК України, а в іншій справі заявником є Новозаводська районна у місті Чернігові рада як орган опіки та піклування.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 не є членом сім`ї та не є близьким родичем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосувавши правильно положення ст. 3, 9 СК України, ч. 3 ст. 296 ЦПК України, у зв`язку з чим заява ОСОБА_1 залишена без розгляду, оскільки заяву про визнання особи недієздатною подано особою, яка не є членом сім`ї або близьким родичем такої особи.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, до яких суд дійшов шляхом повного та всебічного з`ясування обставин справи. Ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм процесуального права.

За викладених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, рішення суду ухвалено з дотриманням норм процесуального права, що відповідно до приписів ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали районного суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 07 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 10.06.2024.

Головуючий: Судді: