Справа № 522/2775/24
Провадження № 2/522/3561/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2024 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання Кріцької Д.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приморська районна адміністрація Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2024 до суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приморська районна адміністрація Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав.

Мотивує вимоги тим, що з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 31.05.2023 року розірвано. ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народилась донька - ОСОБА_3 . За час перебування у шлюбі подружжя майже разом не жили. З вересня 2022 року відповідач припинив спілкування з дружиною та донькою, не телефонує, не відповідає на повідомлення месенджерах, не допомагає позивачці з вихованням та утриманням малолітньої доньки.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином.

Представник позивачки звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності.

Представник третьої особи звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує.

Відповідач про причини неявки суд не повідомив.

Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст. 280 - 281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, додані документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, 22 серпня 2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстровано шлюб Малиновським районним у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 2229. Від цього шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилася донька ОСОБА_3 .

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі №522/2190/23 від 31.05.2023 року шлюб між сторонами розірвано.

Після розірвання шлюбу до теперішнього часу донька сторін проживає з позивачкою.

Позивачкою надано до суду копії пояснень її матері ОСОБА_6 та її батька ОСОБА_7 , у яких вони дають негативну оцінку відповідачу, зазначають, що він не приймає участі у вихованні доньки, не відвідує її та не цікавиться її життям, а також не надає позивачці матеріальної допомоги на утримання доньки.

02.09.2023 позивачка уклала шлюб з ОСОБА_8 та змінила прізвище на « ОСОБА_9 ».

Згідно з довідкою, наданою ФОП ОСОБА_10 від 12.02.2024 року, малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відвідує міні садочок «Монтессорік». Батько, ОСОБА_5 , не звертався з питань виховання малолітньої доньки ОСОБА_3 . Жодного разу керівництво та вихователі садку не бачили та не мали ніяких спілкувань з батьком - ОСОБА_11 .

Матір`ю малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , укладено декларацію від 06.10.2023 року № 0001-ЕМР2-Н7А0 з лікарем-педіатром КНП «Дитяча міська поліклініка № 3» Одеської міської ради - ОСОБА_12 .

Згідно з інформацією, наданою КНП «Дитяча міська поліклініка № З» Одеської міської ради від 13.02.2024 року № 131, з малолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з приводу оглядів та профілактичних щеплень до дитячої поліклініки зверталася мати - ОСОБА_4 . Батько, ОСОБА_5 , до закладу з приводу визначення стану здоров`я своєї малолітньої доньки ОСОБА_3 , не звертався.

Відповідно до повного витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості», наданого Департаментом інформатизації Міністерства внутрішніх справ України № ВР-001623830, гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , станом на 12.10.2023 року до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває.

Згідно з довідкою про проходження психіатричного огляду, наданою КНП «Одеський психіатричний диспансер» Одеської міської ради від 27.10.2023 року № 318, гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , без проявів психічних розладів.

Відповідно до довідки, наданої КНП «Одеський обласний медичнии центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради від 27.10.2023 року № 0535, гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно з даними архіву, реєстратури та картотеки Центру не значиться. На психіатричному та наркологічному обліку не перебуває.

Згідно з довідкою школи іноземних мов «Лінгвадор» від 28.09.2023 року № 1 ОСОБА_4 працює в онлайн - школі «Лінгвадор» на посаді вчителя англійської мови з вересня 2022 року.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_5 , знятий з реєстрації місця проживання з адреси: АДРЕСА_1 , з 10.08.2017 без подальшої реєстрації на території міста Одеси.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В даному випадку, підставою для позбавлення відповідача батьківських прав позивачка зазначає те, що відповідач більше року ухиляється від обов`язку утримувати своєї дитини, не цікавиться її життям та інтересами, станом її здоров`я, не піклується про її фізичний та духовний розвиток дитини, не приймає участь у її вихованні.

При цьому суд зауважує на тому, що проживання дитини разом з матір`ю не вказує на те, що батько втратив інтерес до дитини та його поведінку щодо дитини неможливо змінити на краще.

Водночас, права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Пунктом 2 частини 1 статті 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу дійти висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У частині четвертій статті 19 СК України визначено, що під час розгляду судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).

25.07.2024 року Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради як органом опіки та піклування складено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відносно малолітньої ОСОБА_3 .

Суд, надаючи правову оцінку висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, ввадає його є недостатньо ґрунтовним.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з урахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, який повинен містити відомості щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування батьком/матір`ю своїми обов`язками і були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересам дітей.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 15 квітня 2021 року у справі № 243/13191/19-ц (провадження № 61-2237св21).

Позивачем в ході розгляду справи не доведено, що поведінка відповідача відносно своєї дочки є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, не доведено та не надано суду достатніх доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом саме позбавлення батька батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.

Беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками відповідачем, які б свідчили про злісне ухилення ним від виховання своєї дитини і як наслідок необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав, у матеріалах справи відсутні.

Надані позивачем відомості, які позитивно характеризують саму позивача, як одного з батьків, з яким наразі проживає дитина, не стосується предмету доказування у вказаній справі, до якого повинні відноситися відомості, які б доводили факт свідомого ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків щодо малолітньої дитини.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Європейський суд з прав людини в справі «Хант проти України» зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно дитини не забезпечуватиме інтересів самої дитини.

Також суд відхиляє надані на користь позовних вимог копії пояснень матері та батька позивачки, оскільки ці особи не допитувалися у судовому засіданні свідки із приведенням їх до присяги свідка, клопотань з цього приводу сторона позивачки не заявляла. До того ж об`єктивність пояснень даних осіб є сумнівною через їх зв`язок з позивачкою.

В даному випадку позивачка не довела та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про те, що відповідач втратив інтерес до дитини та його поведінку щодо дитини неможливо змінити на краще.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позовній заяві відмовити.

У зв`язку з тим, що суд дійшов ґрунтовного висновку про відмову у задоволенні позову, судом не вбачається підстав для відшкодування судового збору.

Керуючись ст.ст. 164, 166 СК України, ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 280-283, 353 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приморська районна адміністрація Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 06.11.2024.

Суддя Р. Д. Абухін

30.10.24