№ 207/1439/24
№ 2/207/744/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року м. Кам`янське

Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Юрченко І.М.,

при секретарі Сівачук А.А.,

за участі:

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Кам`янське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування Кам`янської міської ради, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

Звертаючись до суду, в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач ОСОБА_1 зазначив, що з 14 серпня 2004 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 .

Від шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився син ОСОБА_3 , про що Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області 01 грудня 2010 року зроблено актовий запис № 918.

Сімейне життя з відповідачкою не склалось і рішенням Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 вересня 2019 року шлюб між ним і ОСОБА_4 було розірвано. Рішення суду набрало законної сили 07 жовтня 2019 року. Після розірвання шлюбу син ОСОБА_5 залишився проживати разом з ним.

Майже одразу після розірвання їх шлюбу, а саме, 23 листопада 2019 року, ОСОБА_4 уклала шлюб з ОСОБА_6 і прийняла прізвище чоловіка « ОСОБА_7 ».

З моменту розірвання шлюбу між ним і ОСОБА_8 , остання деякий час спілкувалась із їх спільним сином ОСОБА_5 , забирала його до себе, бачилась із сином, проявляла до нього увагу, але згодом вона почала втрачати інтерес до дитини, майже перестала цікавитись життям ОСОБА_5 , а після народження у неї двох дітей від шлюбу з ОСОБА_6 , відповідачка повністю присвятила себе новій родині, а її участь у житті сина ОСОБА_5 обмежилась привітаннями на свята у телефонному режимі.

16 жовтня 2020 року він уклав шлюб з ОСОБА_9 , про що Південним районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) зроблено актовий запис № 207. Від попереднього шлюбу його дружина має неповнолітню доньку ОСОБА_10 , 2012 року народження.

Всі разом вони мешкають у будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , який належить йому на праві власності, згідно договору купівлі-продажу житлового будинку посвідченого 08 серпня 2019 року приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Морозовою О.В., та зареєстрованого в реєстрі за №935.

У будинку хороші побутові умови, діти мають окремі кімнати, які облаштовані всім необхідним для їх розвитку, навчання та відпочинку. Його дружина відноситься до ОСОБА_5 , як до рідної дитини і фактично замінила йому матір, також як і він відноситься до її доньки, як до рідної, фактично замінивши дитині батька.

З дружиною вони разом займаються вихованням ОСОБА_5 і ОСОБА_11 , оточують дітей турботою, якої вони не отримували від своїх рідних матері і батька, постійно контролюють їх навчальний процес, виховують дітей у піклуванні, любові та повазі, та роблять все можливе щоб виростити їх гідними людьми.

09 березня 2022 року відповідачка ОСОБА_2 , у зв`язку зі збройною агресією Росії проти України, виїхала зі своєю родиною за межі України, і з того часу жодного разу не приїхала, щоб відвідати сина ОСОБА_5 .

Відповідачка дуже рідко телефонує сину ОСОБА_5 , щоб привітати зі святами, але при цьому його інтересами не цікавиться та не переймається матеріальним забезпеченням дитини, вона повністю звільнила себе від виконання будь-яких батьківських обов`язків по відношенню до свого старшого сина.

Якщо мати дитини може не цікавитись життям сина, який проживає в країні, в якій йде війна, позивач вважаэ, що всі її батьківські почуття невільовані і вже не варто чекати від неї прояву турботи.

Також, наразі у житті сина ОСОБА_5 виникають питання, які буде дуже важко вирішувати без участі відповідачки, як то отримання сином паспорта громадянина України, перереєстрація його місця проживання, виїзд за межі України тощо, але, у зв`язку з тим, що відповідачка самоусунулась від виховання та утримання своєї дитини і її відношення до своїх батьківських обов`язків виключає її участь у житті неповнолітньої дитини, і він не бажає, щоб при вирішенні питань пов`язаних з неповнолітньою дитиною, треба було розшукувати відповідачку, якій доля дитини байдужа, вважає, що ОСОБА_2 може бути позбавлена батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_5 .

Оскільки відповідачка ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дитина проживає з ним в його сім`ї, вважає, що ОСОБА_2 може бути позбавлена батьківських прав щодо свого сина.

На підставі викладеного позивач просить суд: позбавити батьківських прав відповідачку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що дасть підстави для внесення відповідних відомостей в актовий запис про народження дитини № 918, призведений 01 грудня 2010 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, обгрунтувавши їх доказами, викладеними в позовній заяві. Позивач пояснив, що наразі відповідачка ОСОБА_2 спілкується з сином тільки в телефонному режимі. Син ОСОБА_3 постійно проживає з ним, він повністю займається вихованням та матеріальним забезпеченням сина. Відповідачка ОСОБА_2 створила іншу родину, після початку війни виїхала зі своєю сім`єю до Німеччини, а ОСОБА_5 навіть не запропонувала забрати із собою. Просив його позов задовольнити.

Відповідно до частин другої, третьої статті 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Так, судом була вислухана думка малолітнього ОСОБА_3 , який в судовому засіданні пояснив, що після розлучення батьків він залишився проживати разом з батьком. З матір`ю спілкувався постійно, так як кожні вихідні перебував у неї вдома. Приходив до неї у п`ятницю та повертався назад до батька у неділю. У мами народився син він другого шлюбу, якого він любить, так як дуже чекав народження братика. З початком війни його мати з братом виїхала до Німеччини, де і перебуває по теперішній час. На теперішній час він спілкується з мамою по телефону приблизно раз на тиждень, також розмовляє по телефону і зі своїм молодшим братом. На запитання суду чи хотів би він, щоб його матір позбавили батьківських прав, відповісти не зміг, так як повною мірою не розуміє цього поняття та не усвідомлює наслідків такого рішення в силу свого віку.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без їх участі, з урахуванням висновку від 14 травня 2024 року № 8вих-20/433 щодо недоцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно малолітнього ОСОБА_3 .

Представник третьої особи - Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без їх участі.

02 квітня 2024 року на електронну адресу суду від відповідачки надійшла заява, в якій вона просить справу розглянути без її участі оскільки перебуває за межами України, проти позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_3 не заперечує.

Дана заява направлена на електронну адресу суду без застосування електронного цифрового підпису, тому ідентифікація особи, яка її направила - не може бути здійснена судом.

За таких обставин, заява не береться судом до уваги при ухваленні рішення.

Порядок виклику відповідача до суду, передбачений ст.ст.128-130 ЦПК України, дотримано, про день, час та місце розгляду справи відповідач додатково повідомлена, однак в судове засідання вона не з`явилася.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, заслухавши позивача, дитину, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, оцінивши кожний доказ окремо, а також докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

У судовому засіданні встановлено наступне.

З 14 серпня 2004 року позивач ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 , який 06 вересня 2019 року було розірвано, що підтверджується копією рішення Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області про розірвання шлюбу по справі 207/2143/19 (арк.с. 10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 від цього шлюбу народився син ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 , матір`ю є ОСОБА_8 (арк.с. 9).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 виданого Дніпровським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_6 та ОСОБА_4 23 листопада 2019 року зареєстрували шлюб, актовий запис № 587, після реєстрації шлюбу прізвище дружини ОСОБА_7 (арк.с. 16).

Відповідно до довідки від 07 лютого 2024 року № 12, виданої Директором КЗ «Гімназія № 10» КМР, ОСОБА_1 самостійно займається вихованням сина, учня 7-Б класу КЗ «Гімназія № 10» КМР, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Мати ОСОБА_4 участі в навчанні, вихованні дитини не бере, успіхами дитини не цікавиться, зв`язок із класним керівником не підтримує (арк.с.11).

Відповідно до довідки від 26 лютого 2024 року № 84/1-02, виданої в.о. генерального директора КНП КМР «ЦПМСД № 3», дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована в амбулаторії ЗПСМ № 5 у сімейного лікаря ОСОБА_12 . На диспансерному обліку не знаходиться. Профілактичні огляди проходить вчасно. Вакцінований згідно календарю щеплень. На медичні огляди та обстеження дитину приводить батько ОСОБА_1 (арк.с.12).

Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку посвідченого 08 серпня 2019 року приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Морозовою О.В., та зареєстрованого в реєстрі за №935, ОСОБА_1 придбав у власність житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (арк.с. 13).

Згідно акту про проживання від 10 березня 2024 року, виданого посадовою особою ОСН та ОСББ КМР, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 мешкає в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 з 08 серпня 2019 року по теперішній час (арк.с. 15).

Відповідно до висновку № 8вих-20/433 від 14.05.2024 року виконавчого комітету Кам`янської міської ради Дніпропетровської області щодо недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначено, що будь-яких наведених фактів щодо невиконання ОСОБА_2 батьківських обов`язків, ОСОБА_1 в позовній заяві не зазначив. До служби у справах дітей з приводу проведення профілактичної роботи з матір`ю дитини щодо невиконання нею батьківських обов`язків не звертався. На аліменти не подавав.

Крім того, на засіданні малолітній ОСОБА_3 повідомив, що його мати на сьогоднішній день перебуває у Німеччині, спілкується з нею по телефону раз на два тижні. На запитання комісії чи хотів би він, щоб його мати позбавили батьківських прав, не відповів.

Враховуючи інтереси малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , беручи до уваги рішення комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті міської ради від 09.05.2024 року орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради вважає, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є не доцільним (арк.с. 41-42).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Частиною 3 статті 155 СК України, що відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте потрібно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку треба враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

У § 54, 57, 58 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці.

Суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав як крайній захід впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

ОСОБА_1 , звертаючись до суду з цим позовом, посилався на те, що ОСОБА_2 не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться сином, тобто взагалі не виконує батьківські обов`язки, що є достатньою підставою для позбавлення матері батьківських прав та відповідатиме інтересам дитини. Будь-яких наведених фактів щодо невиконання ОСОБА_2 батьківських обов`язків, ОСОБА_1 в позовній заяві не зазначив. До служби у справах дітей з приводу проведення профілактичної роботи з матір`ю дитини щодо невиконання нею батьківських обов`язків не звертався. На аліменти не подавав.

Суд критично оцінює довідку з навчального закладу, в якому навчається дитина, довідку з медичного закладу, та інші письмові докази, подані позивачем, оскільки ці докази не є достатніми доказами для позбавлення відповідачки батьківських прав, оскільки беззаперечно не підтверджують факт свідомого ухилення ОСОБА_2 від виконання обов`язків з виховання дитини.

Також суд оцінив висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення відповідачки батьківських прав та врахував його, оскільки згаданий висновок узгоджується з іншими доказами, поданими позивачем, та не суперечить їм.

Більш за це малолітній ОСОБА_13 у судовому засіданні підтвердив, що до початку війни, він хоча і мешкав разом з батьком, але щотижня на вихідних проживав у матері, в її новій родині. Окрім цього він ставиться з любов`ю до свого молодшого брата, який народився у його матері в другому шлюбі. Наразі живе спілкування між матір`ю та сином не можливе, оскільки у зв`язку з повномасштабним вторгнення Росії в Україну відповідачка зі своєю родиною виїхала за кордон, але малолітній ОСОБА_13 спілкується з нею та своїм молодшим братом по телефону. Отже родинні стосунки не розірвані.

Щодо заяви відповідачки ОСОБА_2 , яка надійшла до суду 02 квітня 2024 року електронною поштою, у якій вказано, що з позовом про позбавлення її батьківських прав вона згодна, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин другої, третьої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

З огляду на викладені норми права, заява відповідачки від 02 квітня 2024 року, в якій вона визнала позов про позбавлення її батьківських прав, не може слугувати підставою для задоволення позову, оскільки відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини.

Саме лише подання заяви про визнання позову у справі про позбавлення батьківських прав не може бути підставою для звільнення позивача від обов`язку надання інших доказів на підтвердження існування обставин, передбачених частиною першою статті 164 СК України для позбавлення батьківських прав.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22. Верховний Суд зазначив, що заяви відповідачки, в яких вона відмовлялася від батьківських прав на дитину та визнавала позов про позбавлення її батьківських прав, не можуть слугувати підставою для задоволення позову, оскільки відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства й не відповідає інтересам дитини. Також ВС наголосив, що саме лише подання заяви про визнання позову у справі про позбавлення батьківських прав не може бути підставою для звільнення позивача від обов`язку надання інших доказів на підтвердження наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 164 СК України для позбавлення батьківських прав.

Враховуючи, що у матеріалах справи немає беззаперечних та достатніх доказів, які б підтверджували винну та свідому поведінку ОСОБА_2 щодо ухилення від участі у вихованні сина, умисне і свідоме нехтування обов`язками матері, суд не вбачає правових підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Отже, суд доходить висновку про відсутність підстав застосовувати до відповідачки такий крайній захід впливу, як позбавлення її батьківських прав. Позивач не довів умисного невиконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків щодо малолітнього сина,

Беручи до уваги зазначені обставини, суд приходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні із достовірністю встановлено відсутність підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , а саме її ухилення від виконання обов`язків по вихованню малолітньої дитини.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , треті особи: орган опіки та піклування Кам`янської міської ради, знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, Площа Петра Калнишевського, буд. 2, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса), знаходиться за адресою: м. Кам`янське, проспект Василя Стуса, буд. 2А про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст судового рішення складено 31 травня 2024 року.

Суддя І.М. Юрченко