ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5031/24 Справа № 211/3289/19 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко С.В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Бондар Я.М., Корчистої О.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №211/3289/19 за позовом Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по оплаті за централізоване опалення та гаряче водопостачання, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2024 року, ухваленого у складі судді Ткаченко С.В., -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» (далі - КПТМ «Криворіжтепломережа») звернулось до суду з даним позовом про стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення, обґрунтовуючи його тим, що на виконання своєї статутної мети КПТМ «Криворіжтепломережа» здійснює постачання теплової енергії відповідачам за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначений будинок є багатоповерховим, опалення до квартири здійснюється від транзитних трубопроводів житлового будинку і є невід`ємною частиною системи опалення вказаного будинку, це свідчить про те, що відповідач фактично отримує теплову енергію. Нарахування за поставлену теплову енергію здійснюється щомісяця відповідно до тарифів, установлених рішеннями виконавчого комітету Криворізької міської ради та постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України.

За період з 01.03.2014 року по 01.04.2019 року виникла заборгованість за послуги з централізованого опалення яка складає 24836,51 грн., яку позивач просить стягнути на свою користь, а також стягнути судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

Заочним рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 вересня 2019 року позовні вимоги Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" до ОСОБА_1 задоволені (а.с.28-30).

Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.01.2021 року заочне рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 вересня 2019 року скасовано (а.с.53).

Ухвалою суду від 31 травня 2021 року залучено у якості співвідповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 ), надано уточнену позовну заяву про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь КПТМ «Криворіжтепломережа» заборгованість за період з 01.03.2014 року по 01.04.2019 року у розмірі 24 836, 51 грн. та витрат по сплаті судового збору.

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2024 року позовні вимоги задоволено частково - стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства теплових мереж Криворіжтепломережа» заборгованість за період з жовтня 2016 року по березень 2019 рік по оплаті за послуги з централізованого опалення в сумі 18 872 гривні 09 коп. Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства теплових мереж Криворіжтепломережа» судовий збір в сумі 1459 гривень 68 коп., тобто по 729 гривень 84 коп. з кожного. В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.

Не погодившись з заочним рішенням суду відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що вона не є індивідуальним споживачем, тому на неї не розповсюджується обов`язок щодо сплати житлово-комунальних послуг. Крім того, вона жодного дня не проживала за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується показами свідка ОСОБА_3 , а також актом про фактичне місце проживання ОСОБА_1 .

Власником даної квартири є її брат ОСОБА_2 , який повинен нести обов`язок щодо сплати комунальних послуг, оскільки вона не споживала послуги надані позивачем, та договорів з КПТМ «Криворіжтепломережа» не укладала.

У відзиві на апеляційну скаргу КПТМ «Криворіжтепломережа» зазначає, що відповідач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , отже вона є користувачем наданих послуг та несе солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати комунальних послуг. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг. Просили апеляційну скаргу залишити без задоволення. а рішення суду без змін.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна позову у даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому дану справу слід розглядати без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що КПТМ «Криворіжтепломережа» здійснює постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання № 8551 від 25.06.2019 року, за вказаною адресою з 14.02.2012 року зареєстрованою є відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.22).

Відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Дежравного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо об`єкта нерухомого майна, квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 29.12.2011 року (а.с.66, 67).

Так, згідно з наданим до суду розрахунком, сума боргу за централізоване опалення за період з 01 03 2014 року по 01.04.2019 року складає 24836,51 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідачами, не здійснювалось оплата за послуги з централізованого опалення і гарячого водопостачання, а тому заборгованість, що виникла, підлягає стягненню на користь позивача. При цьому суд задовольнив клопотання відповідача про застосування строку позовної давності та стягнув заборгованість за послуги з теплопостачання в межах строку позовної давності.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду та зазначає наступне.

Між сторонами виникли правовідносини по наданню з боку позивача та споживанню з боку відповідачів комунальних послуг з надання теплової енергії, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV від 24 червня 2004 року, Законом України «Про теплопостачання» №2633-ІV від 02 червня 2005 року, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року (далі Правила).

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ст.ст.4, 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», суб`єктами правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: орган державної влади та органи місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг; учасники -споживачі(індивідуальнітаколективні); 2)управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація.

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно зі ст.5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) житлові послуги з управління багатоквартирним будинком, яка включає: утримання спільного майна багатоквартирногобудинку, зокрема, прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Пунктом 1 ч.1 ст.7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Водночас, відповідно до п.5 ч.2 ст.7 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15 .

Так, згідно із ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ч.1 ст.901, ч.1 ст.903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

Як вбачається з матеріалів справи, КПТМ «Криворіжтепломережа», виконуючи свої обов`язки, постійно поставляв теплову енергію з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 , але відповідачі не здійснювали оплату за отримані послуги, у зв`язку з чим за період з 01 03 2014 року по 01.04.2019 року виникла заборгованість за послугу з централізованого опалення яка складає 24836,51 грн., що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості (а.с.8).

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання №8551 від 25.06.2019 року за вказаною адресою з 14.02.2012 року зареєстрованою є відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.22).

Відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Дежравного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо об`єкта нерухомого майна, квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 29.12.2011 року (а.с.66, 67).

Статями 319 та 322 ЦК України закріплено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ч.1 ст.156 ЖК УРСР, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Частиною 3 статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.

Відповідно до ч.1 ст.64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Таким чином відповідачі є споживачами послуг, які надавались позивачем, однак оплату за отримані послуги належним чином не здійснювали, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка відповідно до розрахунку заборгованості за період з жовтня 01.03.2014 року по 01.04.2019 року склала 24 836 грн. 51 коп.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» встановлено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується у судовому порядку.

У пункті 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою КМУ від 08 жовтня 1992 року № 572, визначено, що власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний оплачувати надані житлово комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У рішенні Верховного Суду України від 30.10.2013 року у справі №6-59цс13 зроблено правовий висновок щодо застосування положень пункту 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносно відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати житлово-комунальних послуг та роз`яснено, що споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати за надані послуги.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Зазначений правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 20.04.2016 року у справі №6-2951цс15, він є незмінним.

Враховуючи ту обставину, що відповідачі ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 є споживачами послуг, які надавались КПТМ «Криворіжтепломережа», у встановлені законом строки не вносили плату за надані позивачем житлово-комунальні послуги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за надані позивачем послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Доказів звернення відповідача ОСОБА_1 до позивача з заявою про її відсутність за місцем реєстрації, не зняття з реєстрації за адресою надання послуг, у зв`язку з чим у позивача були би відсутні підстави для нарахування наданих послуг, відповідачем не надано, тому доводи апеляційної скарги про те, що її брат ОСОБА_2 , який особисто повинен нести обов`язок щодо сплати комунальних послуг, оскільки вона не споживала послуги надані позивачем, є безпідставними.

Представником відповідача надано до суду заяву про застосування строку позовної давності.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 3 статті 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки АТ «Криворізька теплоцентраль» звернулась з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання 13 червня 2019 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення боргу за період з жовтня 2016 року по березень 2019 рік в суму 18872,09 грн.

Посилання в апеляційній скарзі відповідача ОСОБА_1 на те, що на неї не розповсюджується обов`язок щодо сплати житлово-комунальних послуг оскільки, вона жодного дня не проживала за адресою: АДРЕСА_1 , є необґрунтованими, оскільки вона зареєстрована за даною адресою, а проживання в іншому місці не звільняє відповідача ОСОБА_1 від сплати отриманих комунальних послуг.

Доводи скарги зведені до незгоди з висновком суду першої інстанції без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок, або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

У справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 р., пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).

Отже, у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді: