Справа № 468/2134/24
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
УХВАЛА

04.11.2024 року Баштанським районним судом Миколаївської області в складі:

головуючої судді Звягіної О.В.,

при секретарі судового засідання Шутєєвої Н.М.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду у м. Баштанка заяву ОСОБА_1 про видачу дублікатів виконавчих листів,

ВСТАНОВИЛА:

25 жовтня 2024 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про видачу дублікатів виконавчих листів, у якій заявник просила суд видати дублікати виконавчих листів на примусове виконання рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 15 березня 2021 року у справі № 468/1647/20-ц.

В обґрунтування поданої заяви зазначено, що вищевказане рішення в апеляційному порядку не оскаржувалося та набрало законної сили. На підставі судового рішення були видані виконавчі листи, які 06.05.2021 року отримав особисто представник позивача ОСОБА_2 . Однак, стягувачем з`ясовано, що виконавчі листи втрачені після їх отримання. Відсутність виконавчих документів унеможливлює продовження виконання судового рішення, а тому існує необхідність у видачі стягувану дублікатів виконавчих листів замість втрачених.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява задоволенню не підлягає у зв`язку з наступним.

Судом встановлено, що 15 березня 2021 року Баштанським районним судом Миколаївської області ухвалено заочне рішення у цивільній справі № 468/1647/20-ц, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики від 13.11.2018 року задоволено. Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 4900 (чотири тисячі дев`ятсот) доларів США в рахунок повернення суми позики, отриманої за договором позики від 13.11.2018 року. Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 13600 (тринадцять тисяч шістсот) євро в рахунок повернення суми позики, отриманої за договором позики від 13.11.2018 року. Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 5898 (п`ять тисяч вісімсот дев`яносто вісім) грн 03 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

На підставі судового рішення були видані виконавчі листи, які 06.05.2021 року отримав особисто представник позивача ОСОБА_2 .

Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).

Із наведеними конституційними положеннями кореспондується частина перша статті 18 ЦПК України, згідно якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України №5-рп/2013 від 26 червня 2013 року в справі №1-7/2013 виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Конституційний Суд України в рішенні від 27 січня 2010 року №3-рп/2010 у справі №1-7/2010 вказав, що необґрунтована відмова у видачі дубліката виконавчого листа фактично унеможливлює виконання прийнятого судового рішення, яке набрало законної сили.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року (заява №40450/04) право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року в справі №2-1053/10 (провадження №61 - 18169св18) зроблено висновок, що «при вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, викрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року у справі № 419/310/12 зокрема зазначено що: аналізуючи пункт 17.4 розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України, єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Таким чином, дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу, лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено. Досліджуючи судову практику Верховного Суду вбачається, що вказаний висновок сформований та у подальшому послідовно притримується і в рамках інших справ.

Тобто, під час розгляду заяви про видачу дубліката виконавчого листа суд повинен належним чином перевірити, чи дійсно виконавчий лист втрачено. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

Згідно з статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статей 76,77,78,79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справ, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак, заявником не надано жодних належних, достатніх та допустимих доказів втрати виконавчого листа та відомостей щодо можливого виконання боржником рішення суду. Відсутністьдоказів (відсутність виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби) не може сприйматись судом як доказ втрати виконавчого документа. Крім того, пасивна позиція стягувача, а саме те, що ним не були вжиті жодні заходи (пред`явлення виконавчого документу до органів виконавчої служби починаючи з 15.04.2021 (дати набрання чинності рішення), контроль за виконанням судового рішення, звернення до відповідного відділу виконавчої служби тощо) вказують на те, що він не вживав жодних активних дій реалізації своїх прав.

Тому, суд дійшов переконливого висновку, що заява про видачу дублікатів виконавчих документів у цивільній справі № 468/1647/20-ц є не обґрунтованою, оскільки не підтверджена належними, достатніми та допустимими доказами, не ґрунтується на законі, а відтак не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись пп.17.4 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, ст.ст.81, 89, 258-260,354 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

В задоволенні заяву ОСОБА_1 про видачу дублікатів виконавчих листів відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана Миколаївському апеляційному суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

СУДДЯ: