ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«20» лютого 2024 року

м. Харків

справа № 624/946/23

провадження № 22ц/818/757/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.

за участю секретаря - Волобуєва О.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , представниця позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», представниця відповідача - Болотова Е. І.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» на рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 13 грудня 2023 року в складі судді Крапівка Т.В.

в с т а н о в и в:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року біля 21:05 за маршрутом «Полтава-Лозова» в смт Кегичівка Харківської області на «107 км» відбувся наїзд електропотягу НОМЕР_2 під керуванням машиніста ОСОБА_3 на його батька ОСОБА_4 , внаслідок чого ОСОБА_4 загинув на місці.

Вказав, що електропоїзд НОМЕР_2, який належить Акціонерному товариству «Українська залізниця», є джерелом підвищеної небезпеки. Відповідачем не було здійснено всіх можливих заходів щодо безпеки громадян, зокрема, встановлення огорож, парканів тощо та недопущення тяжких наслідків у вигляді загибелі його родича на залізничному перегоні внаслідок збиття рухомим складом залізничного транспорту, що рухався.

У зв`язку зі смертю батька він зазнав сильних душевних та моральних страждань, які полягали у порушенні його нормальної життєдіяльності, оскільки він перебував у близьких стосунках із батьком, дуже його любив, а тому відчував та відчуває сильний душевний біль від втрати близької людини. У зв`язку з цим, у нього порушено нормальний сон, він перебуває у стані постійного стресу. Враховуючи той факт, що втрата близької людини є для нього незворотною, такою, що спричинила, спричиняє і буде спричиняти довготривалі сильні душевні страждання, тому йому спричинена суттєва моральна шкода, яка потребує відшкодування у грошовій формі. Загибель близького родича у будь-якому випадку вважається подією, що безумовно спричиняє моральні страждання.

Зазначив, що при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди він виходив з того, що ним втрачено близьку людину, що вплинуло на характер моральних страждань, також взяв до уваги платоспроможність відповідача, обставини транспортної події, та ступінь вини їх учасників і судову практику при розгляді аналогічних справ.

Просив стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на його користь моральну шкоду у розмірі 992 400,00 грн без стягнення податків та обов`язкових платежів, судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 13 грудня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково, стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану смертю фізичної особи, у розмірі 250 000,00 гривень з урахуванням податку з доходів з фізичних осіб, в іншій частині позову відмовлено; стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» в дохід держави судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 500,00 гривень судового збору, решту судових витрат по сплаті судового збору віднесено на рахунок держави.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 та Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення суду - скасувати частково, у частині відмови йому у стягненні на його користь моральної шкоди на суму 742 400,00 грн та у частині зазначення того, що дана сума підлягає стягненню з урахуванням податку з доходів з фізичних осіб, та відмови від зазначення того, що дана сума підлягає стягненню без стягнення податків та обов`язкових платежів, ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на його користь моральну шкоду в розмірі 992 400,00 грн без стягнення податків та обов`язкових платежів, вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом не була врахована ступінь вини власника джерела підвищеної небезпеки щодо убезпечення залізниці від нещасних випадків та чинна практика Верховного Суду. Суд недостатньо обґрунтував значне зменшення розміру моральної шкоди, не надав належної оцінки співвідношенню порушень з боку залізниці та потерпілого. Суд не врахував глибини його страждань, фінансового стану відповідача, ступінь вини власника джерела підвищеної небезпеки щодо нездійснення дій з убезпечення залізниці, незабезпечення належного рівня безпеки на залізничному транспорті, міру порушень, їх розповсюдженість та сталу халатність відповідача щодо правил безпеки. Справа має суттєве значення для нього, оскільки стосується втрати батька, і заниження суми відшкодування моральної шкоди до розміру 250 000,00 грн сприятиме халатному відношенню до забезпечення елементарних заходів безпеки з боку відповідача на залізничній колії і надалі. Також суд не врахував, що сума моральної шкоди, завданої смертю родича, підлягає виплаті йому без стягнення податків та обов`язкових платежів.

Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» в апеляційній скарзі просив рішення суду - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні відшкодування моральної шкоди в повному обсязі, витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на позивача.

Апеляційна скарга Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» мотивована тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права. Так, не звернув увагу на те, що право на компенсацію моральної шкоди виникає не автоматично при вчиненні заподіювачем будь-яких діянь, а за умови доведення потерпілим, в чому саме полягають моральні страждання, і які втрати немайнового характеру вони спричинили. Суд дійшов хибного висновку про факт смертельного травмування ОСОБА_4 електропотягом № НОМЕР_2 та наявність причинно-наслідкового зв`язку між наїздом потягу на ОСОБА_4 та його смертю, Матеріалами кримінального провадження цей факт не підтверджується. Є всі підстави стверджувати, що смерть ОСОБА_4 настала до виявлення його трупу машиністом в результаті отриманих ним від невстановлених осіб тілесних ушкоджень, що утворились внаслідок дії тупих твердих предметів зі значною силою завданих, коли потерпілий перебував у вертикальному положенні задньою-правою боковою поверхнею тіла до травмуючого предмета. Позивачем не надано доказів того, що вони з загиблим проживали однією сім`єю з веденням спільного господарства, спільного бюджету, спільними витратами тощо, що засвідчує реальність сімейних відносин. Отже він не є особою, якій має відшкодовуватись моральна шкода, завдана смертю особи. Матеріали справи не містять доказів протиправної поведінки відповідача, глибини і тривалості моральних страждань позивача, тяжкості вимушених змін у житті і суспільних стосунках. Не надано медичних висновків, рецептів чи довідок про призначення позивачу лікування, медичних препаратів. Судом застосовано нерелевантну практику Верховного Суду, а також не з`ясовано фінансовий стан відповідача.

29 січня 2024 року до суду апеляційної інстанції від Акціонерного товариства «Українська залізниця» надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому він просив відмовити у її задоволенні в повному обсязі. Вказав, що висновок позивача про травмування його батька електропотягом є хибним. Представником позивача наведені правові висновки Верховного Суду, викладені у інших правовідносинах. Відомості про заробітну плату членів наглядової ради Акціонерного товариства «Українська залізниця» не мають жодного відношення до моральних страждань позивача та не є показником дійсного фінансового стану товариства. Загиблий переходив колію у невстановленому місці, оскільки за свідченнями машиніста чоловік лежав з правого боку біля колії. Обов`язкове облаштування спеціальних огорож залізничних колій законом не передбачено, натомість громадяни, які перебувають в зоні діяльності залізничного транспорту, самостійно несуть відповідальність за своє життя та здоров`я і повинні усвідомлювати наслідки порушення ними Правил безпеки.

31 січня 2024 року від представниці ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця», в якому вона просила залишити її без задоволення та задовольнити апеляційну скаргу позивача. Вказала, що при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати останню практику Верховного Суду. Обставини щодо спричинення шкоди не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого не є підставою для відмови у захисті порушеного права. Посилання відповідача на відсутність його вини у кримінальному провадженні у заподіянні смерті потерпілого як на підставу звільнення його від обов`язку відшкодування моральної шкоди не заслуговують на увагу, так як власник джерела підвищеної небезпеки, яким є відповідач, зобов`язаний відшкодовувати моральну шкоду незалежно від своєї вини. У даній справі відповідач не довів, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, зокрема, на суїцид. Загибель близького родича згідно з практикою Верховного Суду в будь-якому випадку вважається подією, що безумовно спричинює моральні страждання. Син загиблого батька має право на відшкодування моральної шкоди незалежно від того, наявні у справі докази його спільного проживання однією сім`єю із загиблим батьком чи ні.

16 лютого 2024 року до суду апеляційної інстанції від представниці позивача надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності. В клопотанні зазначено, що вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 вона підтримує, а в задоволенні апеляційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» вважала необхідно відмовити.

В суді апеляційної інстанції представниця Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» підтримала свою апеляційну скаргу та просила її задовольнити. В задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 просила відмовити, посилаючись на доводи відзиву на його апеляційну скаргу.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» необхідно задовольнити частково, рішення суду - змінити.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з урахуванням глибини та тривалості моральних страждань позивача, яких він зазнав внаслідок смерті батька, з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 250 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди з урахуванням податку з доходів з фізичних осіб.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року біля 21:05 години за маршрутом «Полтава-Лозова» в смт Кегичівка Харківської області на «107 км» відбувся наїзд електропотягу НОМЕР_2 під керуванням машиніста ОСОБА_3 на ОСОБА_4 . Внаслідок транспортної події ОСОБА_4 загинув на місці (а. с. 11).

30 квітня 2015 року о 21:10 до чергової частини (смт Кегичівка) Сахновщинського районного відділу за телефоном надійшло повідомлення від чергового станції смт Кегичівка про те, що о 21:05 годині електропотягом НОМЕР_2, який рухався за маршрутом «Полтава-Лозова», в смт Кегичівка на 107 км, смертельно травмовано невідомого чоловіка, який у не встановленому місці переходив залізничну колію безпосередньо перед потягом.

За цим фактом відкрито кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000290 від 01 травня 2015 року за частиною 3 статті 276 КК України.

З висновку експерта №93-КРт/15 вбачається, що у трупа ОСОБА_4 виявлені тілесні пошкодження, які є прижиттєві і утворилися від травматичної дії тупих твердих предметів з великою силою, в момент коли потерпілий знаходився в вертикальному або близькому до нього положенні і був обернений задньою правою боковою поверхнею тіла до травмуючого предмета. По ступеню тяжкості тілесні ушкодження мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень. Смерть настала в результаті відкритої тяжкої черепно-мозкової травми і викликаних нею ускладнень. При судово-токсикологічному дослідженні крові та сечі трупа виявлений етиловий спирт в крові - 2,93 проміле, в сечі - 3,7 проміле, що для живої людини відповідає тяжкому алкогольному сп`янінню. Причина смерті: ОНМК. Множинні травматичні крововиливи в головний мозок. Відкрита тяжка черепно-мозкова з ушкодженням кісток черепа і головного мозку (а. с. 12-15).

Під час досудового розслідування опитаний машиніст ОСОБА_3 , що керував електропотягом НОМЕР_2 пояснив, що при в`їзді на станцію смт Кегичівка за 30 м побачив, що з правої сторони біля колії лежить чоловік. Відразу почав застосовувати екстрене гальмування електропотягу, аби уникнути наїзду на людину, при цьому, застосовуючи світлові та звукові попереджаючі сигнали потягу. Як пояснив ОСОБА_3 , швидкість потягу становила 70 км/год, але уникнути наїзд на чоловіка, який знаходився поблизу колій руху потягу, не виявилося можливим.

В ході огляду місця події встановлено, що у лівій руці трупа було виявлено полімерний пакет, в якому знаходилася розбита скляна пляшка горілки «Пшенична».

Як вбачається з протоколу оперативного розбору при заступнику начальника моторвагонного депо Полтава Південної залізниці від 04 травня 2015 року при слідуванні потяга НОМЕР_2, ЕПЛ9т-015 на дільниці Балки-Кегичівка в добу 30 квітня 2015 року на 108 км пк-3 машиніст ОСОБА_3 застосував екстрене гальмування для попередження наїзду на чоловіка. Наїзд не попереджено. При швидкості 48 км/год о 21:05 застосовано екстрене гальмування для попередження наїзду на чоловіка, який не реагував на звукові сигнали, що подавалися локомотивною бригадою. Стоянка поїзду склала 25 хвилин. Гальмівний шлях поїзду склав 100 м при розрахунковому 150 м. Дії локомотивної бригади в складі машиніста ОСОБА_3 та помічника машиніста ОСОБА_5 визнані вірними (а. с. 16-18).

Постановою слідчого від 16 вересня 2015 року кримінальне провадження №0000290 закрито на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України (а. с. 19).

ОСОБА_1 є сином загиблого ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а. с. 10).

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до статті 23 ЦК України кожна особа, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою зокрема щодо членів її сім`ї.

Згідно з частинами третьою-четвертою статті 23 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), від 23 листопада 2022 року в справі № 686/13188/21 (провадження № 61-3943св22), від 19 квітня 2023 року в справі № 336/10216/21 (провадження № 61-73св23), від 13 липня 2023 року в справі № 203/2786/17 (провадження № 61-3193 св 23), від 05 січня 2024 року в справі № 629/2371/23 (провадження № 61-15421св23).

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Таким чином, розмір моральної шкоди не є конкретно визначеною сумою, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.

За змістом статті 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Згідно частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) зазначено, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята).

Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого необхідно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Верховний Суд у постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого.

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України).

Згідно з частиною четвертою статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Відповідні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15 червня 2022 року у справі № 748/702/21-ц, від 14 червня 2023 року у справі № 172/1026/21.

Правилами безпеки громадян на залізничному транспорті України, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 року № 54, заборонено підходити ближче ніж на 0,5 метра до краю платформи після оголошення про подачу або прибуття поїзда до його повної зупинки; знаходитись на об`єктах залізничного транспорту в стані алкогольного сп`яніння (пункти, 2.16, 2.20).

Як встановлено судом, ОСОБА_1 завдано моральну шкоду, яка пов`язана з глибокими емоційними переживаннями та моральними стражданнями через передчасну смерть його батька, порушенням укладу його життя. Моральна шкода позивачу завдана смертю батька, що спричинила та буде спричиняти протягом усього життя позивача йому душевні страждання. Відновити становище, яке існувало до смерті батька, у житті позивача неможливо. За наслідками смерті батька позивач позбавлений моральної підтримки з боку померлого в майбутньому.

Матеріали справи свідчать про те, що причиною загибелі батька позивача було потрапляння під потяг внаслідок його особистої недбалості, алкогольного сп`яніння, необережного поводження на залізниці і порушення Правил безпеки громадян на залізничному транспорті. Ця обставина не звільняє відповідача від цивільно-правової відповідальності, однак підлягає врахуванню судом при визначенні розміру відшкодування. Матеріали справи не містять, а судом не встановлено обставин, які б свідчили, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу загиблого.

З урахуванням допущеної особистої недбалості, порушення Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, перебування у стані алкогольного сп`яніння, не реагування на попереджувальні знаки рухомого залізничного складу та необережного поводження на залізниці самим потерпілим, колегія суддів вважає, що є правові підстави для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди до 30 000,00 грн, що буде відповідати засадам розумності, виваженості і справедливості.

Доводи позову та апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо того, що належним розміром відшкодування є 992 400,00 грн, колегія суддів відхиляє з урахуванням фактичних обставин конкретної справи, а саме факту особистої недбалості та необережності потерпілого, його поведінки, перебування у стані алкогольного сп`яніння, а також характеру, глибини і тривалості душевних страждань позивача.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, завданої смертю потерпілого, та при зменшенні його з урахуванням власної недбалості загиблого, суд не зобов`язаний керуватись саме тим розміром відшкодування, про який просив позивач, тому доводи ОСОБА_1 про безпідставне зменшення суми відшкодування є безпідставними.

Доводи ж Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» щодо того, що розмір відшкодування моральної шкоди є необґрунтованим, судова колегія частково приймає.

Водночас, посилання Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» на те, що смерть ОСОБА_4 настала до виявлення його трупу машиністом в результаті отриманих ним від невстановлених осіб тілесних ушкоджень, що утворились внаслідок дії тупих твердих предметів зі значною силою, завданих, коли потерпілий перебував у вертикальному положенні задньою-правою боковою поверхнею тіла до травмуючого предмета, адже за поясненнями машиніста потерпілий лежав біля колії, судова колегія відхиляє, оскільки відповідачем не спростовано факт наїзду на ОСОБА_4 та причинно-наслідкового зв`язку між наїздом і його смертю, будь-яких доказів щодо інших причин смерті ОСОБА_4 суду не надано.

Твердження Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» про те, що позивачем не надано доказів, що вони з загиблим проживали однією сім`єю з веденням спільного господарства і спільного бюджету, спільними витратами тощо, що засвідчує реальність сімейних відносин, отже він не є особою, якій має відшкодовуватись моральна шкода, завдана смертю особи, є безпідставними, оскільки доведення вказаних обставин не є необхідним для відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька на підставі частини 2 статті 1168 ЦК України.

Посилання Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» на те, що матеріали справи не містять доказів протиправної поведінки відповідача, глибини і тривалості моральних страждань позивача, тяжкості вимушених змін у житті і суспільних стосунках, що не надано медичних висновків, рецептів чи довідок про призначення позивачу лікування, медичних препаратів є безпідставними, адже факт загибелі батька позивача є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань його сина ОСОБА_1 , оскільки людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Не звернення позивача за фаховою медичною допомогою, зокрема, психологічною, не спростовує спричинення йому моральної шкоди та душевних страждань.

Спричинення шкоди не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого не є підставою для відмови у захисті порушеного права. Власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише за спричинення шкоди за наслідками непоборної силі або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди, чого за обставин цієї справи не встановлено.

Твердження сторін, що судом не з`ясовано та не враховано фінансовий стан відповідача, судова колегія відхиляє, оскільки цей критерій не може бути покладений в основу визначення розміру відшкодування моральної шкоди.

На підставі викладеного, виходячи з аналізу обставин справи (необережність загиблого, який перебував у нетверезому стані, нехтував правилами безпеки руху) колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду в частині розміру відшкодування моральної шкоди підлягає зміні зі зменшенням суми відшкодування з 250 000,00 грн до 30 000,00 грн.

Разом з тим суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо того, що сума відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька, підлягає виплаті йому без стягнення податків та обов`язкових платежів, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом (пункт 164.1 статті 164 ПК України та підпункт 164.1.1 цього пункту).

Пунктом «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або у розмірі, визначеному законом.

У попередній редакції зазначена норма права передбачала, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.

Тобто з 23 травня 2020 року пункт «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом».

Граматичне та системне тлумачення зазначеного пункту ПК України у чинній редакції дозволяє зробити висновок, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються: 1) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди; 2) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю; 3) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, як до 23 травня 2020 року, так і чинним податковим законодавством передбачено, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Зазначене узгоджується з висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 180/683/13, від 05 червня 2019 року у справі № 227/130/14-ц, від 03 червня 2021 року у справі № 180/407/20.

На підставі викладеного слід дійти висновку, що сума моральної шкоди, стягнута на підставі рішення суду про відшкодування моральної шкоди, завданої життю та здоров`ю, не підлягає оподаткуванню.

Суд першої інстанції не врахував, що пункт «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом», однак застосування сполучника «а також» підтверджує, що згаданий перелік був доповнений новою нормою права, яка не змінює зміст інших складових частин пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України.

Оскільки шкода, завдана життю та здоров`ю, може бути як майновою, так і немайновою (моральною) та до цієї частини пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зміни законодавцем не внесені, зокрема не зазначено, що лише відшкодування майнової шкоди, завданої життю та здоров`ю, не підлягає включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, тому немає підстав для ототожнення відшкодування моральної шкоди, завданої життю та здоров`ю, з іншим відшкодуванням моральної шкоди, яке підлягає оподаткуванню в разі перевищення її розміром чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року.

Отже, до спірних правовідносин не підлягають застосуванню доповнення до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України, внесені Законом України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21 червня 2022 року у справі № 599/645/21 (провадження № 61-18490св21), від 07 листопада 2022 року у справі № 161/16011/20 (провадження № 61-3093св22), від 23 грудня 2022 року у справі № 566/800/21 (провадження № 61-9562св22), від 25 січня 2023 року у справі № 598/438/21 (провадження № 61-283св22).

У даній справі встановлено, що смерть ОСОБА_4 настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, позивач є сином загиблого. Враховуючи, що спір стосується відшкодування моральної шкоди, завданої платнику податків (сину) внаслідок смерті його батька, тобто відшкодування шкоди найвищого ступеня, заподіяної життю та здоров`ю, зміни в податковому законодавстві не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок смерті батька.

Суд першої інстанції помилково ототожнив відшкодування моральної шкоди, завданої життю та здоров`ю, з іншим відшкодуванням моральної шкоди, яке підлягає оподаткуванню в разі перевищення її розміром чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року.

Отже, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає зміні не лише в частині розміру суми відшкодування моральної шкоди, а й в частині висновків про відшкодування суми моральної шкоди з урахуванням податку з доходів з фізичних осіб з викладенням його мотивувальної частини у редакції цієї постанови та резолютивної частини у такій редакції: «Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 30 000,00 грн без стягнення податків та обов`язкових платежів».

В іншій частині підстав для зміни чи скасування рішення суду не вбачається.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частинами 6 та 10 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Оскільки позов ОСОБА_1 та апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» задоволено частково, і позивач звільнений від сплати судового збору, з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» підлягає стягненню судовий збір за подачу позову у розмірі 297,72 грн, у зв`язку з чим судове рішення в цій частині підлягає зміні з зменшенням суми стягнутого з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» в дохід держави судового збору з 2 500,00 грн до 297,72 грн. За подання апеляційної скарги йому необхідно компенсувати судовий збір в розмірі 3 300,00 грн за рахунок держави у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, ст.374, ст.376, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 13 грудня 2023 року - змінити, виклавши мотивувальну та резолютивну частини рішення в редакції цієї постанови.

Зменшити суму стягнутої з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи з 250 000,00 гривень до 30 000,00 грн, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 30 000,00 грн без стягнення податків та обов`язкових платежів.

Рішення в частині стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» в дохід держави судового збору за подання позову змінити, зменшивши його розмір з 2 500,00 грн до 297,72 грн.

Компенсувати Акціонерному товариству «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» судовий збір в розмірі 3 300,00 грн за подання апеляційної скарги за рахунок держави у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Ю.М. Мальований

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 21 лютого 2024 року.