Справа 524/9731/23
Провадження № 2/524/880/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2024 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі головуючого судді Андрієць Д.Д., за участю секретаря Булаєнко С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м.Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зняття арешту з майна квартири АДРЕСА_1 , накладений у ВП №28821766, номер обтяження 12431999, ухвалив таке рішення.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що на підставі договору купівлі-продажу вона набула у власність квартиру АДРЕСА_1 . Їй стало відомо про те, що на вказане майно було накладено арешт на підставі постанови державного виконавця у виконавчому провадженні божником за яким була ОСОБА_2 .. Вважає, що арешт майна порушує її право власності, а тому він підлягає скасуванню.

ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА

Відповідач надіслав заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності її представника. Проти задоволення позову не заперечувала.

ПОЯСНЕННЯ ТРЕТЬОЇ ОСОБИ

Автозаводський відділ державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вказав, що у державного виконавця відсутні правові підстави для скасування арешту

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ ПО СПРАВІ

05 березня 2024 року замінено відповідача по справі.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

16.12.2011 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

10.04.2012 проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на вказану квартиру.

24.04.2012 за № 12431999 реєстратором: Полтавська філія державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України на підставі постанови держвиконавця Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ Касіт Н.С. про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження у ВП 28821766 від 24.04.2012 зареєстровано обтяження - арешт квартири; власником майна зазначено ОСОБА_2 .

НОРМИ ПРАВА

У ст.41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

За змістом ч. 1 ст. 316, ч.ч.1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Стаття 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

В своєму рішенні від 23 січня 2014 року по справі «East/West Alliance Limited» проти України»(остаточне 02/06/2014) Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

ОЦІНКА СУДУ

Вирішуючи вимоги позивача, суд враховує, що арешт на квартиру було накладено за зобов`язаннями ОСОБА_2 та на майно, власником якого на момент прийняття державним виконавцем постанови була ОСОБА_1 ..

Враховуючи те, що сторонами не були подані докази, які б свідчили про те, що позивач несе відповідальність за зобов`язаннями відповідача, суд вважає, що наявність арешту накладеного за зобов`язаннями ОСОБА_2 , порушує права позивача.

Отже, враховуючи те, що у відділі ДВС відсутні відкриті виконавчі провадження, боржником в яких є позивач, суд вважає за можливе задовольнити позов та скасувати арешт.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати суд покладає на позивача

Керуючись ст. 10, 12, 81, 141, 258, 259, 263 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зняття арешту з майна задовольнити.

Скасувати обтяження у виді арешту квартири АДРЕСА_1 , накладений у ВП №28821766, номер обтяження 12431999, накладене на підставі постанови держвиконавця Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ Касіт Н.С. про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження у ВП 28821766 від 24.04.2012.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Діна АНДРІЄЦЬ