Справа № 703/5727/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2024 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Криви Ю.В.,

секретаря судового засідання Холодняк Л.П.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

встановив:

21 листопада 2023 року АТ «Акцент-банк» звернулось до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 138476 грн. 99 коп. заборгованості за кредитним договором б/н від 06 вересня 2019 року з підстав невиконання умов договору.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 06 вересня 2019 року ОСОБА_2 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в «А-Банку» з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі вказаної анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «А-Банку» відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку.

Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «А-Банку» разом з Умовами та Правилами, які викладені на банківському сайті htth://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та Банком кредитний договір.

Зауважує, що всі основні умови кредитування доведені відповідачу, про що свідчить його підпис в паспорті споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка».

Згідно п. 2.1.7.9 Умов та правил надання банківських послуг Банк на боргові зобов`язання за кредитом нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами банку.

Відповідно до умов укладеного між позивачем та відповідачем кредитного договору, відповідач зобов`язався здійснювати своєчасне погашення кредиту та сплачувати усі інші передбачені договором платежі.

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Позивач стверджує, що свої зобов`язання за договором він виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, а останній в порушення норм закону та умов договору свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями у зв`язку з чим, станом на 26 жовтня 2023 року має заборгованість за кредитним договором б/н від 06 вересня 2019 року в розмірі 138476 грн. 99 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом 92782 грн. 54 коп., заборгованість за відсотками 45694 грн. 45 коп., та заборгованість за штрафами 0,00 грн.

Посилаючись на вказані обставини та те, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ «А-Банк», позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором станом на 26 жовтня 2023 року в розмірі 138476 грн. 99 коп., та понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2684 грн. в примусовому порядку.

Ухвалою судді від 27 грудня 2023 року призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу визначено строк для надіслання до суду відзиву на позовну заяву, позивачу для надання відповіді на відзив.

Реалізуючи право на подання відзиву, у порядку ст. 178 ЦПК України, 26 січня 2024 року представник відповідача адвокат Геращенко Л.Г. надіслала до суду відзив на позовну заяву, у якому просила у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Узагальнені доводи та заперечення наведені відповідачем у відзиві зводяться до такого.

Представник відповідача стверджує, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором б/н від 06 вересня 2019 року є безпідставними та необґрунтованими.

Так, на підтвердження того, що між банком і відповідачем було укладено договір про надання кредиту, позивачем приєднано до матеріалів справи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку від 06 вересня 2019 року, яка, на переконання позивача, разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, витягом з умов та правил - становлять кредитний договір №б/н від 06 вересня 2019 року. За твердженням позивача всі основні умови кредитування були доведені до Відповідача, про що свідчить його підпис в Паспорті споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», копія якого додана до позовної заяви.

Водночас, таке твердження позивача, на думку сторони відповідача, є безпідставним, оскільки долучені до позовної заяви Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», Витяги з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» в розділі «Умови та правила», Тарифи користування карткою «Універсальна», «Універсальна», «Універсальна GOLD», «Зелена» не містять підпису відповідача як позичальника, що свідчить про недоведеність факту ознайомлення його саме з цими Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами в день оформлення і видачі кредиту. Представник відповідача категорично заперечує факт ознайомлення відповідача з Паспортом споживчого кредиту і його підписання електронним підписом. Вказує, що долучені до позовної заяви Умови та правила і Тарифи не містять відомостей про дату їх прийняття або затвердження. Крім того, зазначає, що роздруківка із сайту позивача не є належним доказом, оскільки вона повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. Відтак, вважає, що додані позивачем до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» і Тарифи користування карткою «Універсальна», «Універсальна GOLD» та «Зелена» не можна вважати складовою частиною укладеного між ОСОБА_2 та АТ «Акцент-Банк» Договору про надання кредиту від 06 вересня 2019 року, оскільки вони не містять підпису позичальника.

Вважає, що позивачем не надано будь-яких належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови і правила та Тарифи розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи 06 вересня 2019 року Анкету-Заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в A-Банку і отримуючи кредит, а також те, що вказані документи на момент отримання Відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами. А відтак, на думку відповідача, відсутні підстави вважати, що Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи банку, їх витяги, які додані позивачем до позову, є частиною укладеного між сторонами кредитного договору.

Зауважила також, що додані позивачем до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» в розділі «Умови та правила», не можуть бути належним і допустимим доказом існування та обґрунтуванням суми заявленої банком до відшкодування ОСОБА_2 заборгованості по кредиту, оскільки такі Умови та правила в розділі «Кредитні картки. Умови обслуговування» стосуються надання банківським послуг ПАТ КБ «Приватбанк», а не АТ «Акцент-Банк».

Вказує, що при оформленні 06 вересня 2019 року кредиту відповідача було ознайомлено тільки з фінансовими умовами надання Кредитної карти «Універсальна» і прикладами розрахунку суми плати за користування кредитними коштами, розташованими в рекламному буклеті, про що він підписався в Анкеті-Заяві від 06 вересня 2019 року. Жодні Умови та правила надання банківських послуг і Тарифи банку, тим більше у письмовому вигляді, йому для ознайомлення не надавались.

Представник відповідача підтверджує, що протягом 2019-2022 років ОСОБА_2 користувався кредитною карткою, використовував кредитні кошти і погашав заборгованість за кредитом. Водночас стверджує, що за минуванням потреби він перестав користуватись кредитом, вважаючи, що всю заборгованість за кредитом він погасив. Вказує, що відповідач не перевіряв баланс по кредитній картці, а про наявну заборгованість він дізнався, отримавши позовну заяву А-Банка і ухвалу суду від 12 грудня 2023 року про відкриття провадження.

Заявлені позовні вимоги АТ «Акцент-Банк» щодо стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором б/н від 06 вересня 2019 року в сумі 138 476,99 грн. вважає безпідставними і нічим необґрунтованими. Зауважує, що в наданих позивачем розрахунку заборгованості за договором станом на 26 жовтня 2023 року та Виписці по картці ОСОБА_2 за період 06 вересня 2019 року по 26 жовтня 2023 року вбачаються розбіжності. Так, при порівнянні даних графи «Залишок після операції» з графами «Залишок поточної заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту)» і «Загальний залишок заборгованості» вбачаються розбіжності в нарахуваннях заборгованості: станом на 06.10.2019 року у Виписці - 1509,65 грн., у Розрахунку - 1398,46 грн.; станом на 16.10.2019 у Виписці - 3996,02 грн., у Розрахунку - 3482,33 грн.; станом на 17.10.2019 після поповнення карткового рахунку на 2800,00 грн. у Виписці - 1146,02 грн., у Розрахунку - 1034,83 грн.; станом на 30.01.2020 після поповнення карткового рахунку в Виписці 10972,65 грн., у Розрахунку - 10 775,39 грн. і т.д. за весь період користування кредитом. Окрім того, вважає, що при здійсненні позивачем розрахунку має місце необґрунтоване подвійне нарахування банком заборгованості на тіло одного і того ж наданого кредиту і подвійне нарахування заборгованості за процентами в сумі 45 694,45 грн., яка необґрунтовано складається із залишку заборгованості за процентами на поточну заборгованість в сумі 10 424,59 грн. і залишку заборгованості за процентами на прострочену заборгованість в сумі 35 269,86 грн., а також на загальну суму заборгованості за тілом кредиту вплинуло здійснення банком необґрунтованого списання коштів, які у виписці по картці відображені як платіж з призначенням «Списання».

На підставі наведеного, представник відповідача вважає вимоги позивача щодо стягнення з ОСОБА_2 заборгованості у сумі 138 476,99 грн. необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

В направленій на адресу суду 26 лютого 2024 року відповіді на відзив представник позивача виклав свої заперечення з приводу доводів відповідача, наведених у відзиві, вважає, що ним не спростовано факт існування вказаної у позовній заяві заборгованості відповідача за кредитним договором, відтак просив позов задовольнити у повному обсязі.

Зауважив, що відповідач в Анкеті-Заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку підтвердив під розпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті Банку. Означена Анкета-Заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами складають кредитний договір № Б/Н від 06.09.2019 року. Даний договір Б/Н від 06.09.2019 року є внутрішньобанківським, та був створений під час внесення даних кредитного договору до програмного комплексу Банку, тому в Анкеті-заяві не зазначався. Вказує, що боржник користувався кредитом, а значить ознайомився з Умовами і Правилами надання банківських послуг в А-Банку і погодився з ними, оскільки даний кредитний договір є договором оферти. Банком, станом на час укладання договору, на виконання відповідних положень Закону України «Про захист прав споживачів», надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Враховуючи, що законом не встановлений обов`язок кредитора на відібрання підпису позичальника під наданою інформацією, доказом наявності факту виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» є положення ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладання договору дією та сплата періодичних платежів.

Своїм підписом під ретельно прочитаним кредитним договором позичальник ОСОБА_2 підтвердив факт виконання банком усіх переддоговірних формальностей, щодо яких є застереження у чинному на той час законодавстві, в тому числі й постанові правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року, і саме це, на думку представника позивача, є доказом обізнаності позичальника з усіма умовами кредитування на момент підписання кредитного договору. Таким чином, відповідач погодився як з Умовами та Правилами надання банківських послуг так і з необхідністю самостійного ознайомлення на сайті банку з їх оновленими версіями. Відтак, наявна заборгованість нарахована відповідачу у відповідності до умов кредитування, які складаються із Анкети-Заяви, Тарифів та Умов і Правил.

Щодо вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом, представник позивача зазначив, що до позову було додано Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому чітко зазначені всі оговорені умови кредитування, строки, процентна ставка, та інші умови договору. Паспорт продукту підписано боржником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Номер телефону, на який направлявся одноразовий ідентифікатор між сторонами погоджено, а саме його зазначено особисто відповідачем в Анкеті-Заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, яку він підписав власноруч. Вважає, що підписавши вказану анкету-заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, та паспорт споживчого кредиту ОСОБА_2 відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодився на такі умови кредитного договору, взяв на себе відповідні зобов`язання.

Вказав також, що на підтвердження правильності розрахунку в матеріалах справи наявна банківська виписка по рахунку відповідача, яка є первинним бухгалтерським документом відповідно до ЗУ «Про бухгалтерський облік», де в тому числі відображено використання відповідачем кредитного ліміту. Зауважив, що до позову також було додано довідку про видачу картки та довідку про встановлення/зміну кредитного ліміту, при цьому ініціатором встановлення/зміни кредитного ліміту може бути як банк, так і сам клієнт, заборгованість виникла в результаті витрачання кредитних коштів, а встановлення кредитного ліміту є лише можливістю їх використання, а не обов`язком клієнта.

На підставі наведеного, просив позов задовольнити в повному обсязі. Окрім того, у наданій відповіді на відзив представник позивача зазначив, що в разі вирішення питання про стягнення на користь відповідача понесених ним витрат за надання правничої допомоги, заявлена сума таких витрат є неспівмірною із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Відтак заявив клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

12 березня 2024 року до суду надій шли заперечення на відповідь на відзив, в яких представник відповідача ОСОБА_1 зазначила, що крім Анкети-заяви, підписаної відповідачем, позивач не надав будь-яких належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме з цими доданими до позовної заяви Умовами та Правилами надання банківських послуг у AT «A-Банк» і Тарифами користування кредитною карткою, був ознайомлений відповідач при відкритті йому в 2019 кредитної лінії і розумів їх, підписуючи Анкету-заяву від 06 вересня 2019 року. Наданий до позовної заяви Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ «A-Банк», розміщеного на сайті https://a-bank.com.ua./terms, в розділі «Умови та правила», Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна GOLD», «Зелена» не містить посилання про дату їх прийняття, що, в свою чергу, позбавляє можливості перевірити, чи діяли саме вони на момент підписання відповідачем Анкети-заяви від 06 вересня 2019 року, а також не містить підпису відповідача як позичальника, що свідчить про недоведеність факту ознайомлення його саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами в день оформлення і видачі кредиту. Відтак, на думку представника відповідача додані позивачем до позовної заяви Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», копії Анкети-заяви, Тарифів та Умов і Правил не можуть бути належними і допустимими доказами існування та обґрунтування суми заборгованості, заявленої банком до відшкодування ОСОБА_2 . Водночас зазначила, що відповідач категорично заперечує факт ознайомлення його з Паспортом і підписання його електронним підписом. Окрім того наголошує на тому, що доводи позивача про необхідність врахування наявності Паспорту споживчого кредиту є безпідставними та спростовуються правовою позицією Верховного Суду, згідно якої ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем, не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Стосовно нарахованих процентів за користування кредитними коштами, вказала, що відповідач такі умови з банком не погоджував, не підписував, що свідчить про відсутність обов`язку їх сплати. Враховуючи вище викладене, відповідач вважає, що позивачем не доведено наявність в нього права вимагати від відповідача сплату боргу із врахуванням процентної ставки.

На підставі наведеного вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості у сумі 138 476,99 грн. необґрунтованими і є такими, що не підлягають задоволенню.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві та направленій до суду відповіді на відзив просив розглядати справу у його відсутності, на задоволенні позову наполягав.

Представник відповідача адвокат Геращенко Л.Г. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з підстав, наведених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив.

Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд приходить до наступного.

За змістом ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою їх забезпечення.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Під кредитними правовідносинами розуміють такі, що виникають з приводу надання (передачі, використання) грошових коштів на умовах повернення.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Кредитний договір є різновидом договору позички, тому до правовідносин, що виникають на його основі, застосовуються ті ж правила, що діють для договорів позички.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу виконання договірних зобов`язань.

Так, 06 вересня 2019 року ОСОБА_2 підписав анкети-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладання кредитного договору та отримання кредитної картки (а.с. 12).

Відповідач погодився з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг.

З матеріалів справи вбачається, що даний спір виник між АТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_2 з підстав зняття останнім кредитних коштів із банківської карти, отриманої згідно анкети-заяви від 06 вересня 2019 року.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

За змістом ст. ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч. 1ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. ч. 1, 2ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Акцент-Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст.633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі ч. 1ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ч. 1ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

АТ «Акцент-Банк», звертаючись із даним позовом, до суду надав розрахунок заборгованості за договором від 06 вересня 2019 року станом на 26 жовтня 2023 року; копію анкети-заяви від 06 вересня 2019 року про приєднання ОСОБА_2 до Умов і правил надання банківських послуг в А-Банку; паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка»; виписку по картці на ім`я ОСОБА_2 за період з 20 вересня 2019 року по 01 жовтня 2023 року; довідку за картами, згідно з якою на ім`я відповідача ОСОБА_2 було відкрито рахунок № НОМЕР_1 та видано картку № НОМЕР_2 , строком дії до грудня 2024 року; довідку за лімітами за період з 06 вересня 2019 року по 06 липня 2020 року, згідно якої 06 вересня 2019 року ОСОБА_2 був встановлений кредитний ліміт в розмірі 13100 грн, та який в подальшому був збільшений банком до 92800 грн.; Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк»; Витяг з Тарифів користування кредитними картками «Універсальна», «Універсальна GOLD», «Зелена».

Водночас, підписана ОСОБА_2 анкета-заява від 06 вересня 2019 року, на яку посилається АТ «А-Банк» в позовній заяві, не містить будь-яких даних про суму кредиту, кредитний ліміт, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії.

Вказана анкета-заява містить лише анкетні дані відповідача та підпис останнього.

Частина 4 ст. 263 ЦПК України передбачає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження № 14-131цс19, зауважила на тому, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, копії додатків, а саме витяг з Тарифів користування кредитними картками «Універсальна», «Універсальна GOLD», «Зелена» та витяг з Умов про надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», що долучені позивачем до матеріалів позовної заяви, підписів відповідача не містять, що свідчить про недоведеність факту ознайомлення відповідача саме з цими Тарифами і Умовами та правилами надання банківських послуг.

Крім того, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ця редакція Витягу з «Умов та Правил надання банківських послуг», а також Тарифи узгоджені з відповідачем при підписанні анкети-заяви від 06 вересня 2019 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, а також розмір і порядок їх нарахування.

Тому, суд відхиляє доводи позивача про те, що відповідач в анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил підтвердив під розпис факт ознайомлення з Умовами та правилами та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитись і змінами до них, викладеними на сайті Банку, оскільки такі твердження не ґрунтуються на вимогах закону.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів»). Згідно з п. 22 ч.1 ст.1 вказаного закону споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_2 банк дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

До того ж, у даному випадку, необхідно зауважити, що міжнародними актами, зокрема, Резолюцією Генеральної асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» констатовано, що споживачі здебільшого знаходяться в нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти, купівельної спроможності та виходячи з важливості сприяння справедливому, рівноправному та усталеному економічному і соціальному розвитку, у зв`язку з чим сформульовано керівні принципи для захисту інтересів споживачів.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що також зазначено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Суд враховує, що банк систематично змінює зміст Умов, отже стверджувати, що з вересня 2019 року (коли сторони у справі уклали договір) до листопада 2023 року (коли позивач звернувся до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості) зміст кредитного договору був незмінним підстав немає.

У доданому до позовної заяви Паспорті споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», який, як зазначає позивач, підписаний 06 вересня 2019 року ОСОБА_2 за допомогою електронного підпису, наявна інформація по трьом видам кредитного продукту, а саме, по карткам «Універсальна», «Універсальна GOLD» та «Зелена», відповідно зазначені різні процентні ставки та порядок нарахування відсотків, кількість та розмір платежів, періодичність їх сплати, різний кредитний ліміт.

Разом з тим, даний Паспорт споживчого кредиту, не можна вважати складовою частиною кредитного договору між ОСОБА_2 та банком, оскільки наведена в ньому інформація є тією інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма), викладений у формі відповідно до Додатку 1 до ЗУ «Про споживче кредитування».

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (ч. 2ст. 9 Закону).

Частиною 3 ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування» визначено інформацію, що надається кредитодавцем споживачу, також і в разі укладення договору про споживчий кредит у формі кредитування рахунку (п. 12).

Враховуючи, що Паспорт споживчого кредиту є інформацією, яка була надана ОСОБА_2 до укладення кредитного договору, така була актуальною лише до укладення між ним і банком кредитного договору, й матеріали справи не містять відомостей про те, які саме із зазначених у паспорті умов були прийняті позичальником, дана інформація не може бути взята судом до уваги як доказ підтвердження конкретних умов кредитування.

Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20, провадження № 61-14545сво20.

Тому судом не приймаються до уваги доводи позивача про те, що відповідач підписав Паспорт споживчого кредитування, в якому було погоджені всі умови кредитування, у тому числі нарахування відсотків.

Тобто, до позовної заяви не додано документів, які підтверджують, що на момент підписання анкети-заяви, відповідач був ознайомлений саме з заявленими позивачем умовами кредитування з використанням кредитки.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про розмір та порядок нарахування відсотків, наданий банком Витяг з Умов сам по собі не може розцінюватися як зміст кредитного договору, наявного між сторонами справи, який суд відхиляє як неналежний та недопустимий доказ, з підстав недоведення того, що він є невід`ємною частиною договору від 06 вересня 2019 року.

З огляду на це, неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України.

Враховуючи викладене, підстав для стягнення відсотків за користування кредитними коштами суд не вбачає, оскільки позивачем не доведено узгодження з позичальником ОСОБА_2 розміру процентної ставки, порядку нарахування та сплати відсотків, а тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні означених позовних вимог.

Водночас, підписання ОСОБА_2 анкети-заяви від 06 вересня 2019 року про приєднання до банківських послуг в АТ «А-Банку» свідчить про укладення кредитного договору між банком та позичальником, оскільки останній виразив свою волю на отримання кредитних коштів, що підтверджується підписанням анкети-заяви, отриманням кредитної картки з встановленням кредитного ліміту та перерахуванням на картку кредитних коштів, які використовувались відповідачем, що підтверджується випискою по рахунку (а.с.14-38).

При цьому суд не погоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості оскільки означений розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані Банком у позовній заяві, та не може бути взятий до уваги судом, оскільки з аналізу останнього вбачається, що в ньому включенні нараховані відсотки, розмір та порядок нарахування яких не було узгоджено між сторонами.

Сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом Банку та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалася кредитна картка, на який строк, правильність нарахування відсотків та штрафів позивачем, а також, зробити висновок, що ця заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору, та неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушені відповідачем. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13 травня 2020 року, справа № 219/1704/17 (провадження № 61-1211св19).

На ряду з цим, з довідок за картами та за лімітами вбачається, що ОСОБА_2 було відкрито рахунок та видано кредитну картку, строк дії якої встановлено до грудня місяця 2024 року, та встановлено кредитний ліміт, який неодноразово було змінено.

Банком також була надана виписка по рахунку боржника ОСОБА_2 за період з 20 вересня 2019 року по 01 жовтня 2023 року (а.с.14-38).

Суд зауважує, що виписка по рахунку є належним доказом, який підтверджує наявність заборгованості та її розмір, є первинним документом та повинна бути оформлена відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджується Переліком типових документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року № 578/5.

Відповідно до Постанови Касаційного Цивільного Суду Верховного Суду по справі № 200/564/7/18 від 16 вересня 2020 року встановлено: «доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Згідно ч. 2 ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

З наданої Банком виписки по рахунку відповідача вбачається, що ОСОБА_2 дійсно активно користувався кредитними коштами, а саме: знімав кошти з рахунку, розраховувався карткою за товари та послуги, здійснював переказ коштів та частково погашав заборгованість, проте сплачені ним кошти спрямовувалися на погашення не тільки тіла кредиту, а й процентів за користування ним та комісії, що не було узгоджено сторонами договору.

Дослідивши виписку по рахунку ОСОБА_2 , судом встановлено, що за період з 20 вересня 2019 року по 01 жовтня 2023 року ОСОБА_2 було нараховано 78 957 грн. 90 коп. процентів за користування кредитом, в тому числі 5922 грн. 12 коп. комісій, відраховано на регулярний платіж 996 грн. 78 коп. та "списань", без зазначення підстави в розмірі 14809 грн.33 коп., а всього позивачем безпідставно було списано з рахунку відповідача кошти, які вносились ним на погашення кредиту у розмірі 94764 грн. 01 коп.

Так, звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 92782 грн. 54 коп. Водночас, суд дійшов висновку, що сплачені ОСОБА_2 кошти у розмірі 94764 грн. 01 коп. на погашення заборгованості необхідно спрямовувати виключно на погашення тіла кредиту.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність заборгованості відповідача перед банком за фактично отриманими коштами.

Інші доводи сторін, які наведені у позові, відзиві на позов, не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність визначених законом підстав для задоволення позову АТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та відмовляє в його задоволенні в повному обсязі.

Питання розподілу судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої у разі відмови в задоволенні позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача.

Що стосується вимоги представника відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

У відповідності до ч.3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи.

Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як передбачено ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до п.48 постанови Пленуму ВССУ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження розміру витрат, які поніс відповідач ОСОБА_2 на правничу допомогу суду надано:

- договір про надання правничої допомоги від 24 січня 2024 року укладений між відповідачем ОСОБА_2 та адвокатом Геращенко Л.Г. (а.с. 72-73);

- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧК № 001030 від 15 листопада 2018 року (а.с.75);

- ордер серії СА № 1064947 від 24 січня 2024 року (а.с.76);

- акт приймання-передачі послуг з правничої допомоги від 08 березня 2024 року (а.с. 96);

- копію квитанції № б/н від 08 березня 2024 року на суму 9250 грн. (а.с. 97).

Статтею 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» № 5076-VI від 05 липня 2012 року визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування витрат за надання правничої допомоги, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України»).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються тільки витрати, які мають розумний розмір.

Отже при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п.49 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Наталія Михайленко проти України», від 30 травня 2013 року, заява 49069/11).

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлені представником відповідача до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9250 грн. є необґрунтованими, не відповідають реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а їх стягнення з позивача становитиме надмірний тягар для останнього, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Заявлений розмір витрат не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), із реальним часом витраченим адвокатом та із обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт).

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що сума судових витрат на правничу допомогу, яку представник відповідача просить стягнути з позивача, підлягає зменшенню на підставі заперечень відповідача та у зв`язку з відсутністю ознак співмірності, визначених частиною шостою статті 137 ЦПК України.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд звертає увагу на те, що дана категорія справи відноситься до справ незначної складності, а у Єдиному державному реєстрі судових рішень міститься велика кількість судових рішень щодо справ у аналогічних правовідносинах, що не потребує значного часу на опрацювання нормативно-правових актів, пошуку в Єдиному державному реєстрі судових рішень та вивчення практики в аналогічній категорії справ. При цьому, суд зауважує, що предмет спору в цій справі не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних. Тобто, з позиції суду, підготовка позову у цій справі не вимагала від адвоката значного обсягу юридичної та технічної роботи.

Відтак, з огляду на обсяг наданих адвокатом послуг, виходячи з критерію пропорційності, враховуючи, що розгляд справи у суді здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача, повинен становити 5000 грн.

Відтак, на користь ОСОБА_2 з позивача слід стягнути понесені ним судові витрати за надання правничої допомоги в розмірі 5000 грн. Саме така сума коштів, на думку суду, відповідає обсягу виконаних робіт адвокатом.

На підставі наведеного, керуючись ст. 2, 4, 12-13, 76-77, 81, 133, 137, 141, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України суд,-

ухвалив:

У задоволенні позову акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити повністю.

Стягнути з акціонерного товариства «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати за надання правничої допомоги в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони по справі:

Позивач: акціонерне товариство «Акцент-Банк», м. Дніпро, вул. Батумська, 11, .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Головуючий: Ю. В. Крива