печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2024 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Вовк С. В.,

за участі секретаря судового засідання - Брачун О. О.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представників позивача - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представника відповідача - ОСОБА_4 ,

вирішивши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві заяву представника ОСОБА_5 про вжиття заходів забезпечення зустрічного позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Печерського районного в м. Києві державна адміністрація, про визначення місця проживання дитини, встановлення факту самостійного виховання дитини та стягнення аліментів, та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Печерського районного в м. Києві державна адміністрація, про скасування розпорядження, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває вказана справа.

Представник ОСОБА_5 подав заяву про вжиття заходів забезпечення зустрічного позову шляхом:

1) встановлення тимчасового (на час розгляду справи по суті) графіку особистих побачень ОСОБА_5 з дитиною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- Щотижня, щомісяця, у Вівторок, Четвер з 08:00 години ранку по 20:00 години вечора включно (або будь-якому іншому часі, який узгоджується між Заявником (Матір`ю) та Батьком (Відповідачем)) щодо встановлення точного часу;

- Та з Суботи 09:00 ранку по 18:00 години вечора Неділі;

2) спілкування з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 має відбуватися на території, визначеного самостійно ОСОБА_5 , на власний розсуд; зобов`язати Батька передавати дитину його матері за місцем, визначеного за домовленістю батьків.

3) зобов`язати Батька не перешкоджати у вихованні, проводження вільного, встановленого часу особистих побачень ОСОБА_5 з дитиною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заява обґрунтовується тим, що матір, ОСОБА_5 , відіграє ключову роль у житті свого сина. Вона займається його вихованням та стежить за його здоров`ям. Однак, ОСОБА_7 , батько дитини, перешкоджає їй у виконанні батьківських обов`язків. ОСОБА_1 навмисно заважає ОСОБА_5 спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні. Крім того, ОСОБА_1 дозволяє зустрічатись із сином лише 1 раз на тиждень, і це може бути лише на дуже короткий проміжок часу. ОСОБА_5 постійно вимушена просити організувати зустріч із дитиною для проведення з нею часу. ОСОБА_1 обмежує час навмисно, який ОСОБА_8 може провести зі своїм сином. Зустрічі між матір`ю та сином відбуваються під наглядом охорони та няні, яких ОСОБА_1 винаймає. ОСОБА_5 не має можливості вільно спілкуватися зі своєю дитиною через постійний нагляд няні. Таким чином, ОСОБА_1 обмежує можливість матері проводити час зі своїм сином. Така поведінка відповідача може призвести до руйнування нормальних психоемоційних в`язків між нею та малолітнім сином, заважають гармонійному розвитку дитини в любові. На думку позивачки цей вид забезпечення позову є співмірним із заявленими зустрічними позовними вимогами та відповідає інтересам дитини, якого батько, виходячи із своїх власних інтересів, позбавив дитину материнської турботи і тепла. Відсутність у матері можливості спілкування з дитиною, доглядати за нею, може негативно відобразитися на психологічному, емоційному здоров`ї дитини та призвести до неможливості виконання судового рішення в подальшому з причин розриву сімейних зв`язків.

Згідно з частинами першою, другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача та є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням, і його суть полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може спричинити неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає рівною мірою інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а має на меті лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

У разі вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до частини третьої статті 9 Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Mamchur v. Ukraine, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Hant v. Ukraine, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Також ЄСПЛ наголошував на необхідності та важливості контакту дитини з кожним із батьків під час тривалого судового процесу та відсутності остаточного рішення щодо визначення місця проживання дитини. Так, у рішенні «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» від 04 вересня 2018 року ЄСПЛ вказав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі зі встановленням графіка відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо права на повагу до його приватного і сімейного життя, а тому є допустимим встановлення такого графіка до закінчення розгляду справи по суті.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 чинить ОСОБА_5 перешкоди у спілкуванні з дитиною, а відтак суд приходить до висновку про недоведеність підстав для задоволення заяви про забезпечення зустрічного позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-18, 149-150, 153, 154, 157, 261 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви представника ОСОБА_5 про вжиття заходів забезпечення зустрічного позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Печерського районного в м. Києві державна адміністрація, про визначення місця проживання дитини, встановлення факту самостійного виховання дитини та стягнення аліментів, та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Печерського районного в м. Києві державна адміністрація, про скасування розпорядження, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом 15 днів з дня її проголошення, а у випадку відсутності особи в судовому засіданні з дня отримання копії цієї ухвали.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С. В. Вовк