ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/2002/23 Номер провадження 22-ц/814/1198/24Головуючий у 1-й інстанції Кузіна Ж.В. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Чумак О. В.

за участю секретаря: Ракович Д. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Марченко Галини Іванівни

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 31 жовтня 2023 року у складі судді Кузіної Ж. В.

у цивільній справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання,

в с т а н о в и в:

У квітні 2023 року представник ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернуся до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просив про стягнення з відповідача заборгованості за послуги теплопостачання з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в сумі 65 100,23 грн.

Позов мотивовано тим, що ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» надає послуги з централізованого теплопостачання до квартири відповідача по АДРЕСА_1 з опалювальною площею 56,4 кв. м, а відповідач такі послуги приймає та від їх отримання не відмовляється.

Покладені законодавством зобов`язання щодо оплати послуг з теплопостачання відповідач належним чином не виконувала, у зв`язку з чим за період з 01 жовтня 2016 року по 01 грудня 2021 року утворилась заборгованість за послуги теплопостачання в сумі 50 569,81 грн, яку відповідач відповідно до вимог статті 625 ЦК України зобов`язана сплатити з урахуванням індексу інфляції за період з 21 листопада 2016 року по 01 лютого 2022 року в сумі 10 358,41 грн та 3% річних в сумі 4 172,01 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 31 жовтня 2023 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01.10.2016 по 01.05.2021 з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в сумі 59 988,37 грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат. Стягнуто ОСОБА_1 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» судові витрати у розмірі 2 469,28 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач, як споживач послуг з теплопостачання, перебуває у фактичних договірних правовідносинах з ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», але взяті на себе зобов`язання по оплаті комунальних послуг не виконує.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Марченко Г. І. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що у розрахунку заборгованості відсутній точний період, за який стягується борг, а тому рішення суду про стягнення заборгованості за період по листопад 2021 року включно є протиправним, незалежно від застосування чи не застосування строку позовної давності. Крім того, судом стягнуто борг з відповідача за період, що на 7 місяців перевищує період володіння відповідачем квартирою.

Вказує, що отримувачем субсидії у 2018 році була попередній власник ОСОБА_2 , а тому відмова суду у застосуванні строку позовної давності у зв`язку із наявністю платежів у 2018 році без встановлення особи, яка здійснювала платежі зі сплати послуг, є незаконною.

Вважає, що неустойка нарахована протиправно, оскільки продовжуючи строк позовної давності суд мав застосувати зворотню норму щодо не застосування штрафних санкцій.

Зазначає, що суд першої інстанції протиправно допустив подвійне фактичне стягнення одного і того ж боргу, оскільки частково борг за той же період було вже стягнуто з ОСОБА_2 на підставі судового наказу, виданого Київським районним судом м. Полтави.

Звертає увагу на те, що з моменту придбання відповідачем квартири (24.02.2006) відомості про власника квартири знаходилися в Електронному реєстрі, проте позивач навіть звертаючись до суду в 2019 році не цікавився тим, хто є власником майна та звертався з позовом до третьої особи, тобто позивач не цікавився хто є належним відповідачем за боргом, який не оплачується протягом 7 років.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

По справі встановлено, що ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» надає послуги з централізованого опалення квартири АДРЕСА_2 , споживачем яких у спірний період була відповідач ОСОБА_1 .

На час виникнення спірних правовідносин, на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 24.02.2006 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , вказана квартира належала на праві власності відповідачу ОСОБА_1 , яка відповідно до вимог частини четвертої статті 319, статті 322 ЦК України несе тягар утримання належного їй майна (а. с. 5-8).

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за послуги теплопостачання, за вищевказаною адресою за період з 01.10.2016 по 30.11.2021 утворилась заборгованість у сумі 50 569,81 грн (а. с. 9-10).

На підставі статті 625 ЦК України за прострочення виконання боржником грошового зобов`язання за період з 21.11.2016 по 01.02.2022 позивачем нарахований індекс інфляції в сумі 10 358,41 грн та 3% річних у сумі 4 172,01 грн (а. с. 11-14), у зв`язку з чим загальна заборгованість станом на дату подання позовної заяви склала 65 100,23 грн.

З листа начальника Київського відділу ДВС у м. Полтаві Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 11.07.2023 № 68863 вбачається, що на виконанні відділу перебувало виконавче провадження № 66903403 з примусового виконання судового наказу Київського районного суду м. Полтави від 01.07.2021 у справі № 552/309619 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» заборгованості за послуги з теплопостачання, яке було закінчено 22.05.2023 на підставі пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження». За період з моменту відкриття виконавчого провадження 22.09.2021 в рамках виконавчого провадження стягнуто кошти на загальну суму 3 765,84 грн (а. с. 45).

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 02 березня 2022 року у справі № 552/3096/19 скасовано судовий наказ, виданий Київським районним судом м. Полтави 11 червня 2019 року за заявою ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання за період з 01.10.2016 по 01.04.2019 з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в сумі 31 659,48 грн та судового збору в сумі 192,10 грн (а. с. 4).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належним чином свої зобов`язання по оплаті послуг з теплопостачання не виконувала, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню із застосуванням положень статті 625 ЦК України, починаючи з 01.10.2016 до моменту припинення права власності відповідача на квартиру - 01.05.2021.

Також зазначено, що за період заявлених позовних вимог відповідачем проводилися оплати за послуги теплопостачання (у травні 2018 року в сумі 1 008,36 грн, у серпні 2018 року у сумі 100 грн, у листопаді 2018 року у сумі 500 грн), що свідчить про визнання відповідачем заборгованості та переривання строку позовної давності. Враховуючи пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно якого строки визначені статтями 257 та 258 ЦК України продовжуються на строк дії карантину встановленого з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, суд дійшов висновку, що позивач звернувся до суду з позовом в межах позовної давності.

Колегія суддів з даним висновком місцевого суду погодитись не може з огляду на наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

07 липня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Марченко Г. І. подала відзив на позовну заяву, в якому просила застосувати до позовних вимог трирічний строк позовної давності (а. с. 38).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

У постанові Верховного Суду України від 08 листопада 2017 року у справі № 6-2891цс16 вказано, що правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою.

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року в справі № 161/15679/15-ц (провадження № 61-765св18) міститься висновок по застосуванню частини першої статті 264 ЦК України та вказано, що з тлумачення цієї норми слідує, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями зобов`язаного суб`єкта (боржника). При цьому не виключається й випадку коли переривання перебігу позовної давності буде відбуватися внаслідок визнання боргу, що здійснюється іншими суб`єктами, якщо на це була виражена воля боржника. Тобто коли боржник виражає свою згоду чи уповноважує на це відповідного іншого суб`єкта.

Таким чином, переривання перебігу позовної давності можливе лише добровільними діями самого боржника або уповноваженої ним особи.

Крім того, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу (постанова Верховного Суду від 30 травня 2018 року по справі № 161/20278/14-ц, провадження № 61-9859св18).

Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обов`язок доказування факту переривання позовної давності покладається на позивача.

Визнавши переривання позовної давності у спосіб часткової оплати наданих позивачем послуг, суд першої інстанції не встановив ким здійснені вказані платежі та чи можуть вони свідчити про визнання відповідачем боргу стосовно інших періодичних платежів, розмір яких перевищує суму оплати.

За відсутності належних та допустимих доказів волевиявлення ОСОБА_1 , яка заперечує здійснення нею або уповноваженою нею особою платежів у травні, серпні, жовтні та грудні 2018 року, колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції про доведеність факту переривання позовної давності та відхиляє доводи позивача в цій частині.

Згідно зі статтею 263 ЦК України перебіг позовної давності зупиняється: 1) якщо пред`явленню позову перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія (непереборна сила); 2) у разі відстрочення виконання зобов`язання (мораторій) на підставах, встановлених законом; 3) у разі зупинення дії закону або іншого нормативно-правового акта, який регулює відповідні відносини; 4) якщо позивач або відповідач перебуває у складі Збройних Сил України або в інших створених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан. У разі виникнення обставин, встановлених частиною першою цієї статті, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування цих обставин. Від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.

Зупинення перебігу позовної давності має тимчасовий характер, коли до її строку не зараховується час існування визначених законодавством обставин, за наявності яких цей строк не спливає. Натомість переривання позовної давності означає анулювання строку, який сплив до моменту вчинення боржником передбачених законодавством дій щодо визнання боргу або іншого обов`язку (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 904/3405/19, провадження № 12-50гс20).

Таким чином, положення пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, яким продовжено строки позовної давності, визначені статтями 257, 258 цього Кодексу, на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), не регулюють відносини переривання позовної давності, а лише зупиняють перебіг позовної давності з моменту набрання законної сили відповідним Законом № 540-IX від 30.03.2020, яким така норма введена в дію - з 02.04.2020, та застосовуються до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (стаття 5 ЦК України).

Суд першої інстанції, пославшись на встановлення з 12 березня 2020 року на території України карантину з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), як підставу для незастосування позовної давності до правовідносин, що виникли з 01.10.2016, допустив неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до помилкового вирішення справи.

У справі, що переглядається апеляційним судом, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань із щомісячної оплати послуг теплопостачання, ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 13.04.2023, а тому з урахуванням положень статті 257 ЦК України заборгованість може бути стягнута за період не раніше ніж за три роки до моменту звернення позивача до суду.

Враховуючи наведене, стягненню з відповідача підлягає лише заборгованість, яка виникла у період з 13.04.2020 по 11.05.2021, що складає 12 350,20 грн.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Згідно частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Відповідно до статей 150, 156, 162 ЖК України власник житлового будинку (квартири), а також члени його сім`ї також зобов`язані утримувати квартиру, сплачувати за комунальні послуги за затвердженими тарифами.

Згідно з частиною першою статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини другої цієї статті обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Власність відповідно до частини четвертої статті 319 ЦК України, зобов`язує, зокрема, за статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

З наявних в матеріалах справи договору купівлі-продажу нерухомого майна та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта вбачається, що квартира АДРЕСА_2 перебувала у власності відповідача ОСОБА_1 з 24.02.2006 до 11.05.2021, а з 11.05.2021 на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, серія та номер 452, виданого 11.05.2021 приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Руденко Н. Ю., власником квартири стала ОСОБА_3 (а. с. 5-7, 40).

За період з 24.02.2006 по 11.05.2021 відповідач користувалася наданими послугами з теплопостачання, проте допускала прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг, що призвело до виникнення заборгованості.

Встановивши порушення відповідачем своїх зобов`язань з оплати послуг теплопостачання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості з наданих послуг у судовому порядку, проте помилився у строках стягнення заборгованості та покладення на боржника відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання з урахуванням позовної давності, що вплинуло на загальний розмір визначеної судом суми стягнення.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції у частині стягнення заборгованості з відповідача за межами позовної давності, з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності. В іншій частині рішення підлягає зміні із визначенням суми заборгованості, що підлягає стягненню з Каратепе (Возної) на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» за період з 13.04.2020 по 10.05.2021 включно, у розмірі 12 350,20 грн та нарахованого на цю суму індексу інфляції у розмірі 3 774,15 грн та 3% річних у розмірі 1 267,17 грн, а всього 17 391,52 грн.

Інші доводи апеляційної скарги до уваги апеляційним судом не беруться, оскільки не стосуються предмета доказування та на висновки суду не впливають.

На підставі частин першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України, ухвалюючи нове рішення в частині позовних вимог, апеляційний суд відповідно змінює розподіл судових витрат, які покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання позовної заяви позивачем сплачено судових збір у сумі 2 684 грн, за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції відповідачем було сплачено 3 703,92 грн, які підлягають розподілу між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Марченко Галини Іванівни задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 31 жовтня 2023 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання за період з 01.10.2016 по 13.04.2020 - скасувати та постановити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку зі спливом позовної давності.

В іншій частині рішення Київського районного суду м. Полтави від 31 жовтня 2023 року змінити, виклавши резолютивну частину рішення у наступній редакції:

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства «Полтаватеплоенерго» заборгованість за послуги з теплопостачання, отримані за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 13.04.2020 по 10.05.2021 у сумі 12 350,20 грн, індекс інфляції в сумі 3 774,15 грн та 3% річних в сумі 1 267,17 грн, а всього 17 391,52 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства «Полтаватеплоенерго» понесені витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в сумі 724,68 грн.

Стягнути з Полтавського обласного комунального виробничого підприємства «Полтаватеплоенерго» на користь ОСОБА_1 понесені витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2 703,86 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Чумак