Справа № 461/2625/23 Головуючий у 1 інстанції: Мисько Х.М.
Провадження № 22-ц/811/792/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - судді Ніткевича А.В.

суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.

секретаря Зеліско-Чемерис К.Р.

з участю представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Сулики Романа Андрійовича на рішення Галицького районного суду м. Львова від 25 січня 2024 року в складі судді Мисько Х.М. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Четверта львівська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім`єю, -

встановив:

У квітні 2023 року позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до відповідача ОСОБА_3 , в якому просила встановити юридичний факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживали однією сім`єю як чоловік та дружина, без реєстрації шлюбу в період часу з серпня 2011 року по 14.11.2015 року, коли офіційно був зареєстрований шлюб.

В обґрунтування вимог позову покликалась на те, що у період з серпня 2011 по день реєстрації шлюбу проживала однією сім`єю з ОСОБА_4 , як дружина та чоловік. За час проживання однією сім`єю, як чоловіка та дружини, вони вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки, проживала разом однією сім`єю,0 за однією адресою у квартирі АДРЕСА_1 , починаючи з 2011 року, їх бюджет був спільним. Разом накопичували й витрачали кошти в інтересах один одного та їх сім`ї. Мали взаємні права і обов`язки, притаманні подружжю, які свідчать про те, що між ними склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.

У 2011 році позивачка та ОСОБА_4 спільно придбали в кредит авто марки «Mitsubishi Pajero Sport», державний номер НОМЕР_1 , яке було зареєстроване на ОСОБА_4 , разом сплачували кошти за кредит на придбання автомобіля. На цьому автомоіблі часто подорожували, разом проводили відпустки, їздили в робочі відрядження чоловіка. У 2012 році разом відпочивали у Криму, в м. Судаку, пансіонат «Сервет», відвідали Генуезьку фортецю в м. Судак. У 2013 році разом на придбаному автомобілі відвідували батьків ОСОБА_4 . Про сімейні відносини з ОСОБА_4 , як чоловіка та дружини, свідчать і фотокартки на яких зображені сторони з родичами, у сімейному колі, на сімейному відпочинку, в тому числі датовані від 31.08.2011 року.

Після тривалої тяжкої хвороби чоловік позивачки ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що у Шевченківському районному у місті Львові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіональною управління Міністерства юстиції (м. Львів) зроблений відповідний актовий запит | №1004 від 09.09.2020.

Встановлення факту проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з серпня 2011 року однією сім`єю, як чоловіка та дружини, має для позивачки юридична значення, оскільки надасть можливість належно оформити спадщину, просила позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 25 січня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Сулик Роман Андрійович до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Четверта львівська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивачка ОСОБА_2 , апеляційна скарга в інтересах якої подана адвокатом Суликом Р.А. Вважає таке незаконним та необгрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального та матеріального права, таким, що обмежує права позивача на судовий захист.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що судом не взято до уваги того факту, що позивачка з померлим чоловіком мали спільну реєстрацію з квітня 2011 року за адресою: АДРЕСА_2 . Факт подальшої реєстрації шлюбу 14 листопада 2015 року свідчить про те, що з моменту реєстрації ОСОБА_4 в помешкані позивачки, вони вже мали цивільний шлюб, а не просто романтичні стосунки.

Зазначає, що суд не дослідив тієї обставини, що чоловік апелянтки ОСОБА_4 їздив у свої робочі відрядження, під час яких розраховувався за пальне карткою дружини, що вбачається із квитанцій на придбання, посвідчення про відрядження, звіт про використання коштів.

Судом безпідставно не взято до уваги протокол допиту ОСОБА_4 , де він вказав, що проживає з 2011 року разом зі своєю дружиною ОСОБА_2 , тобто апелянткою.

Суд не дослідив докази на підтвердження фактів не тільки спільного дозвілля та спільного відпочинку, а й спільних поїздок за період спільного проживання, на родинні зустрічі та свята до батьків та родичів кожної із сторін.

Наголошує, що необхідність встановлення юридичного факту необхідне позивачці для реалізації права власності на майно, набуте в період з 2011 по 2015 роки. Тобто, встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини є вкрай важливим для вчинення подальших дій для реалізації права на майно.

Вважає хибним посилання суду першої інстанції на постанову ВС від 16.01.2019 у справі №2-390/2006 та постанову ВС від 20.05.2021 у справі №339/369/18, де зазначається, що відсутність відомостей, що позивач у встановленому законом порядку подав нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину та що нотаріус відмовив йому у видачі указаного свідоцтва, є підставою для відмови у позові, оскільки в даних справах предметом спору було про визнання права власності на житловий будинок, а не встановлення юридичного факту.

Просить скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 25 січня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно вимог ч.3 ст. 360 ЦПК України, не перешкоджає перегляду судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_1 на заперечення доводів скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про задоволення апеляційної скарги виходячи з такого.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до приписів частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна людина має можливість безперешкодного звернення до суду за захистом своїх прав. Це право гарантується частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якій зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції своє рішення мотивував тим, що заявлені позивачкою вимоги є необґрунтовані та не доведені, у зв`язку з чим позов не підлягає задоволенню.

Зокрема, суд зазначив, що позивачкою не доведено належними і допустимими доказами обставини спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу у вказаний нею період, а саме з серпня 2011 року по 14 листопада 2015 року, оскільки встановлені обставини справи та ті підстави, на які вона посилається в позові, не є такими, з якими закон пов`язує правовий статус жінки та чоловіка, які проживають у фактичних шлюбних відносинах.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується з огляду на таке.

Судом встановлено, що 14.11.2015 між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено шлюб, зареєстрований Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №3505, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с.31).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим Шевченківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану західного міжрегіонального управління міністерства юстиції ( м. Львів), актовий запис №1004 (а.с.28).

З Витягу про реєстрації у спадковому реєстрі №62090292 вбачається, що Четвертою львівською державною нотаріальною конторою зареєстровано спадкову справу №66588291 після смерті ОСОБА_4 (а.с.11).

Квартира за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , що підтверджується витягом про реєстрацію право власності на нерухоме майно серії ССР№129918 №22817113 (а.с.12).

Відповідно до довідки №67841 про реєстрацію місця проживання особи, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 11.08.2011 по теперішній час (а.с.13).

Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки №66 від 16.02.2021 року, виданої ПП «УК «Рідний дім», в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 зареєстрована ОСОБА_2 . Зі слів ОСОБА_2 , її чоловік ОСОБА_4 проживав з нею та був зареєстрований за вказаною адресою з 21.04.2011 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , а/з №1004 від 09.09.2020 року, знятий з реєстрації 09.02.2021 року, разом вели спільне господарство (а.с.11 зворот).

Згідно із даними Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 9207-1, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_2 з 21.04.2011, що також підтверджується копією паспорта громадянина України ОСОБА_4 , серії НОМЕР_4 (а.с.13 зворот, 14-16).

Звертаючись до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловік та дружина, без реєстрації шлюбу в період часу з серпня 2011 року по 14.11.2015 року, коли офіційно був зареєстрований шлюб, позивачка вказувала на те, що у 2011 році сторони спільно придбали у кредит автомобіль марки «Mitsubishi Pajero Sport», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був зареєстрований на ОСОБА_4 , разом сплачували кошти за кредит на придбання автомобіля. Встановлення факту проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з серпня 2011 однією сім`єю, як чоловіка та дружини, має для позивачки юридичне значення, оскільки надасть можливість реалізувати право власності на майно, а також належно оформити спадщину на майно, яке було набуте, коли вони спільно проживали без реєстрації шлюбу.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Звертаючись з позовними вимогами, позивач в силу вимог ст. 12 ЦПК України повинен довести правову та фактичну підстави своїх вимог.

Частиною першою ст. 315 ЦПК України передбачено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені у судовому порядку.

Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Поняття «проживання однією сім`єю» та «член сім`ї» не є тотожними, оскільки особа може бути близьким родичем спадкодавця, тобто відноситися до членів сім`ї, проте не проживати з ним однією сім`єю.

Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

В свою чергу, за положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.

Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто, при застосуванні ст. 74 СК України необхідно виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Як встановлено судом, попередній шлюб ОСОБА_4 із ОСОБА_5 розірвано 20.07.2011, відтак у період з серпня 2011 року по 14.11.2015 року ОСОБА_4 не перебував у будь якому іншому шлюбі.

Предметом доказування при розгляді справ про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, передусім складає сукупність обставин, що є згідно із законом основними ознаками сім`ї: спільне проживання, пов`язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов`язків.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)».

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність, як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання.

Як зазначалося вище, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з 2011 року були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 . Місце реєстрації ОСОБА_4 за вказаною адресою зберігалось до зняття його з реєстрації 09.02.2021 у зв`язку із смертю.

Заперечення відповідача про те, що за вказаною адесою зареєстровано юридичну особу ПП «Поліном-Стриль», власником та керівником якого був ОСОБА_4 , відповідно він не міг там проживати, а їх лише поєднували ділові стосунки, колегія суддів відхиляє з оляду на те, що сам факт реєстрації юридичної особи не виключає можливість у такому приміщенні проживати, нести витрати по його утриманню, при цьому стороною відповідача не надано жодних належних та допустимих доказів, які б стверджували про інше місце проживання ОСОБА_4 , відмінне від місця його реєстрації.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що згідно із абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має встановити факти спільного проживання однією сім`єю; ведення спільного побуту; взаємних прав та обов`язків (статті 3, 74 СК України). Предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. (Постанова Верховного Суду від 12 грудня 2019 року №490/4949/17).

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини свідчать про те, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у період з серпня 2011 до 14 листопада 2015 року склались відносини притаманні подружжю, що є підтвердженням факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, зокрема, проживання ОСОБА_4 за адресою, в якій також була і залишається зареєстрованою з 2011 року ОСОБА_2 , пов`язувало їх спільним побутом, відповідно зумовлювало наявність взаємних прав та обов`язків, серед іншого нести відповідні витрати на оплату комунальних послуг.

Зазначення у квитанціях про сплату комунальних послуг платником ОСОБА_2 не виключає факту користування такими послугами інших осіб, які у квартирі були зареєстровані та проживали. Саме на власника квартири, в даному випадку ОСОБА_2 , покладено обов`язок зі сплати комунальних послуг.

Крім цього, як вбачається із долучених до справи доказів бронювання номерів, копій платіжних доручень за період з 2012-2013 років, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 спільно подорожували, проводили разом відпустки, їздили в робочі відрядження.

Відтак, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що вимоги ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_4 в період з серпня 2011 року до 14 листопада 2015 року знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню, оскільки вказані особи проживали однією сім`єю, разом систематично вели спільне господарство, брали участь у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сімї, мали взаємні права та обов`язки тощо, що свідчить про підставність доводів позовної заяви, апеляційної скарги та необґрунтованість оскаржуваного рішення, відтак необхідність його скасування.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції про відмову в позові про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права, відтак згідно із статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення таких вимог.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку із задоволенням позовної заяви та апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір за їх подання необхідно стягнути із відповідача на користь позивачки у розмірі 2683 грн. 70 коп. (1073,60 + 1610,40).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника позивачки ОСОБА_2 адвоката Сулика Романа Андрійовича задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 25 січня 2024 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Четверта Львівська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім`єю задовольнити.

Встановити юридичний факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживали однією сім`єю як чоловік та дружина, без реєстрації шлюбу в період часу з серпня 2011 року по 14 листопада 2015 року.

Стягнути ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 2683 (дві тисячі шістсот вісімдесят три) гривень 00 копійок судового збору за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанцій.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 05 червня 2024 року.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк