справа № 179/1750/24
провадження № 4-с/179/6/24
У Х В А Л А

25 вересня 2024 року Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Ковальчук Т.А.

при секретарі Ахтієвій Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Магдалинівка Дніпропетровської області скаргу ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження Новомосковський відділ державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

В С Т А Н О В И В

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла скарга ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження Новомосковський відділ державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на дії державного виконавця.

Скаржник посилається на те, що рішенням Солонянського районного суду від 12.04.2007 року з нього стягувалися аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дітей: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після набрання рішенням законної сили виконавчий лист був направлений на виконання до Солонянського районного відділу державної виконавчої служби.

В липні 2009 року скаржник переїхав на постійне місце проживання в с. Минівка Новомосковського (Магдалинівського) р-ну. Виконавчий лист був направлений на виконання по місцю проживання, стягнення аліментів здійснювалося по місцю роботи до досягнення дітьми повноліття.

Однак при зверненні до нотаріуса з метою вчинення нотаріальної дії було встановлено наявність арешту на все належне майно, який був накладений 19.12.2014 року державним виконавцем державної виконавчої служби Солонянського РУЮ. Підставою накладення арешту була заборгованість по сплаті аліментів. Пізніше, після направлення виконавчого листа до відділу ДВС Магдалинівського РУЮ, державним виконавцем Магдалинівського районного відділу ДВС ГТУ юстиції у Дніпропетровській області 27.05.2016 року повторно був накладений арешт на належне йому майно.

Таким чином, на момент направлення виконавчого листа до Магдалинівського районного відділу ДВС, виконавче провадження у Солонянському районному відділі ДВС було завершене без скасування арешту на майно.

Після досягнення дітьми повноліття, виконавчий лист було повернуто до Магдалинівського районного відділу ДВС в травні 2020 року. Заборгованість по аліментах була сплачена, виконавче провадження було закінчено.

У зв`язку з повною сплатою аліментів та завершенням виконавчого провадження відпали підстави для продовження дії накладеного арешту на майно та заборону його відчуження.

Скаржником пропущено 10-денний строк, встановленого законодавством для подачі скарги. Про порушення свого права, скаржник дізнався в серпні 2024 року приватного нотаріуса при вирішенні питань вчинення нотаріальної дії. На підтвердження йому був наданий Витяг з державного реєстру речових прав, в якому зафіксована реєстрація заборони відчуження.

Так як процесуальний строк пропущено не з його вини, його поновлення здійснюється в судовому порядку. В порядку досудового врегулювання скаржник звертався до стягувана про скасування арешту. За результатами розгляду заява не була задоволена.

На підставі наведеного, скаржник прохає:

- поновити строк на подачу скарги, визнавши поважними причини пропуску;

- зняти арешт з усього належного майна скаржника та заборону його відчуження, який було накладено постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солонянського району від 19.12.2014 року та постановою державного виконавця Магдалинівського районного відділу ДВС ГТУ юстиції у Дніпропетровській області від 27.05.2016 року.

Скаржник в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву в якій прохав розглянути справу без його участі, прохав її задовольнити.

Державний в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву в якій зазначив, що арешт майна скаржника припинено 13.08.2024 року.

Дослідивши зміст скарги, суд вважає, що в задоволенні заяви про поновлення строку на подачу скарги необхідно відмовити та залишити скаргу без розгляду за наступних підстав.

Відповідно до 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч. 1 ст. 449 ЦПК скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Відповідно до ч. 2 ст. 449 ЦПК України пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Частиною 2 ст. 126 ЦПК України передбачено, що документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Разом із тим, згідно роз`яснень, які містяться в п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" від 17 жовтня 2014 року № 6, відповідно до статті 385 ЦПК скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Також суди повинні враховувати, що коли в законі встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду (наприклад, стаття 26 - оскарження постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, стаття 58 - оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування звіту про оцінку майна (Закону про виконавче провадження), їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за нормами статті 385 ЦПК. Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Наприклад, при оскарженні бездіяльності зазначених осіб у вигляді невжиття заходів з примусового виконання судового рішення до уваги може бути взято ті обставини, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження і не отримав у визначений законом строк (з урахуванням поштового обігу) задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він із матеріалами виконавчого провадження. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод право на справедливий суд передбачає і доступ до правосуддя і, зокрема гарантується тим, що суд має бути не заформалізованим, що знайшло своє відображення у рішеннях ЄСПЛ "Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі" (Podbielski and PPU Polpure v. Poland) від 26 липня 2005 року, заява N 39199/98, п. 62), "Воловік проти України" від 6 грудня 2007 року, заява N 15123/03.

У Рішенні в справі "Мельник проти України" від 28 березня 2006 року, заява N 23436/03 ЄСПЛ зазначено: "Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21 лютого 1975 року, Серія А N 18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі Guerin v. France від 29 липня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998-V, p. 1867, § 37). 23. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (рішення у справі Perez de Rada Cavanilles v. Spain від 28 жовтня 1998 року).

В постанові Великої палати Верховного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 320/7888/16-ц вказано, що стосується дотримання процесуальних строків, то, слід вважати, що сторони повинні таких дотримуватись та пропуск таких, за загальним правилом, призводить до втрати права особою на вчинення певної процесуальної дії у даному випадку на подання скарги.

Як вбачається з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, від 05.08.2024 року, Державним виконавцем державної виконавчої служби Солонянського РУЮ 19.12.2014 року накладено арешт нерухомого майна ОСОБА_1 , а також відділом ДВС Магдалинівського РУЮ, 27.05.2016 року повторно був накладений арешт на належне йому майно (а. с. 3-5).

Листами від 08.08.2024 року та 13.08.2024 року підрозділами Державної виконавчої служби скаржника повідомлено про неможливість зняття арешту з майна (а. с. 9-10).

Враховуючи те, що станом на 13 серпня 2024 року (дата надання відповіді) скаржнику було відомо про вчинені дії у виконавчому провадженні та наявність арешту нерухомого майна, однак до суду звернувся зі скаргою 13.09.2024 року, суд приходить до висновку, що скарга підлягає залишенню без розгляду , у зв`язку із пропуском строку для звернення до суду.

Керуючись ст. 126, 127, 353, 354, 447, 449 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження Новомосковський відділ державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - залишити без розгляду.

Роз`яснити, що особи, заяви яких залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, мають право звернутися до суду повторно.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали виготовлено 30 вересня 2024 року.

Суддя Т.А. Ковальчук