ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 641/3229/23
Номер провадження 22-ц/818/1637/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

06 червня 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Березюк А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2024 року в складі судді Богдан М.В. у справі № 641/3229/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення відсотків за договором позики, інфляційних збитків, трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, -

в с т а н о в и в :

У червні 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Стець Максим Леонідович, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення відсотків за договором позики, інфляційних збитків, трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Позов мотивований тим, що 01 квітня 2019 року ОСОБА_1 дав в борг ОСОБА_2 грошові кошти в сумі еквівалентній 10 000 дол. США до курсу НБУ на день складання розписки. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 липня 2021 року у справі № 642/6451/19 частково задоволено позовні вимоги та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 248 000,00 грн та 3 % річних в розмірі 4 157,10 грн, а всього 252 157,10 грн. Розрахунок заборгованості був здійснений станом на 06 листопада 2019 року. Рішення набуло чинності 18 травня 2023 року. Вказаним рішенням встановлено: - наявність між сторонами відносин позики на суму еквівалентну 10 000 дол. США до курсу НБУ на день складення розписки, а станом на 06 листопада 2019 року на суму 248 000,00 грн; - факт прострочення боржника за договором позики станом на 01 травня 2019 року, 06 листопада 2019 року та на час постановлення рішення та набуття ним чинності. По теперішній час відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконала, гроші не повернула, продовжує ними користуватися.

Посилаючись на вказане ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 116 802,64 грн процентів за період з 07 листопада 2019 року по 06 червня 2023 року за користування позиченими коштами, 123 055,37 грн інфляційних збитків за період з 07 листопада 2019 року по 06 червня 2023 року, 26 641,32 грн відсотків за користування грошовими коштами за період з 07 листопада 2019 року по 06 червня 2023 року. Судові витрати, що складаються із витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 40 000,00 грн та судового збору у розмірі 2664,99 грн покласти на відповідача.

22 вересня 2023 року ОСОБА_2 подала до суду відзив в якому просила відмовити у задоволенні позову.

Відзив мотивовано тим, що виходячи із змісту розписки між сторонами боргові правовідносини були в іноземній валюті, у зв`язку із чим, інфляційні збитки не підлягають стягненню, оскільки індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня. Також вказала, що вимога стягнення з відповідача процентів за користування позиченими коштами на рівні облікової ставки НБУ у розмірі 116 802,64 грн є необґрунтованою, оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення НБУ облікової ставки для іноземної валюти. З цих же підстав і не підлягає задоволенню вимога про стягнення 3% річних. Крім того зазначила, що 24 серпня 2023 року нею добровільно та в повному обсязі відшкодована шкода позивачу за рішенням суду.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 07 листопада 2019 року до 23 лютого 2022 року у розмірі 17 101,81 грн, витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 5 000,00 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 170,82 грн, а всього 22 272, 63 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини 1 статті 1048 ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування. Також, оскільки предметом грошового зобов`язання за вказаним договором позики є грошові кошти, визначені у доларах США, і втрати від знецінення національної валюти відновлені шляхом застосування еквіваленту іноземної валюти за курсом, встановленим НБУ на час вирішення справи про стягнення боргу, підстави для задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат внаслідок несвоєчасного повернення позики відсутні. Разом з тим, позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання підлягають частковому задоволенню, а саме: за період з 07 листопада 2019 року до 23 лютого 2022 року, що, відповідно до формули розрахунку наведеної Великою Палатою Верховного Суду, становить 17 101,81 грн.

05 березня 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Стець М.Л., подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у стягненні 123 055, 37 грн інфляційних збитків за період з 07 листопада 2019 року по 06 червня 2023 року та 3 % річних в сумі 9540, 14 грн за період з 24 лютого 2022 року по 06 червня 2023 року та ухвалити нове рішення яким задовольнити зазначену частину позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позовні вимоги у справі № 642/6451/19 були сформовані саме в національній валюті гривні, рішенням суду у вказаній справі було стягнуто суму боргу в національній валюті гривні, і виконане в подальшому у національній валют. Виходячи з викладено суд першої інстанції повинен був задовольнити позовні вимоги щодо стягнення інфляційних витрат. Також, інфляційні витрати та 3 % річних не є неустойкою, а їх нарахування не передбачено відповідним договором, і вони відповідно не підлягають списанню за правилами п. 8 Перехідних положень ЦК за період з 24 лютого 2022 року по 15 березня 2022 року.

Відповідач рішення суду першої інстанції не оскаржив, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання апеляційного суду сторони учасники судового розгляду не з`явилися.

Представника ОСОБА_1 адвоката Стець М.Л. повідомлено особисто у попередньому судовому засіданні (а.с. 153);

ОСОБА_2 повідомлено шляхом створено 28 травня 2024 оголошення на сайті ХАС (а.с. 154-156).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та протоколи до неї (далі - Конвенція), а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Матеріали справи свідчать, що згідно розписки ОСОБА_2 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Комінтернівським РВ у м. Харкові ГУ ДМСУ в Харківській області 14 січня 2014 року отримала у рахунок майбутньої іпотеки на однокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у громадянина ОСОБА_1 суму в еквіваленті десять тисяч доларів США (за курсом НБУ), додаткова з урахуванням 5 % від суми іпотеки за місяць. Зобов`язується у місячний термін нотаріально зареєструвати договір іпотеки або повернути кошти з урахуванням відсотків. Розписка складена 01 червня 2019 року (а.с. 16).

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 липня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 248 000,00 грн та 3 % річних в розмірі 4 157,10 грн, а всього 252 157, 10 грн, та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 521,50 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 6-11).

Постановою Полтавського апеляційного суду від 18 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 липня 2023 року залишено без змін (а.с. 12-15).

За змістом частини 3 статті 11 та частини 1 статті 13 ЦК України вбачається, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Законодавець у частині 1 статті 509 ЦК України визначив зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, зокрема, сплатити гроші, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частиною 2 статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У силу положення статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини 2 статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та три проценти річних від простроченої суми.

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18), від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) та від 22 вересня 2020 року у справі № 918/631/19 (провадження № 12-42гс20).

У постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі № 6-771цс15, від висновку в якій не відступала Велика Палата Верховного Суду, зазначено, що за змістом статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Норми частини 2 статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

У справі, яка переглядається, грошове зобов`язання виникло на підставі рішення Комінтернівського районного суду від 30 липня 2021 року у справі № 642/6451/19, яким стягнуто грошове зобов`язання саме у гривні.

Виконавче провадження по примусовому виконанні виконавчого листа виданого по справі 642/6451/19, відкрито про стягнення з ОСОБА_2 боргу у загальному розмірі 252 157, 10 грн, тобто валютою виконання зобов`язання є гривня.

Отже, суд першої інстанції помилково вважав, що відсутні правові підстави для застосування до спірних правовідносин щодо стягнення з відповідача індексу інфляції за весь час прострочення, встановленого приписами частини 2 статті 625 ЦК України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією рф проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався та триває дотепер.

15 березня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану». Відповідно до частини 3 Закону України № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктами 18 і 19.

Відповідно до положень п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Аналізуючи зміст вказаної норми, суд приходить до висновку, що вона стосується саме правовідносин, що виникають з договорів кредиту (позики).

Звертаючись до суду, позивач просив стягнути з відповідача суму інфляційних втрат та 3% річних за період з 07 листопада 2019 року по 06 червня 2023 року.

Проте, позивач при проведені розрахунку інфляційних втрат за період з 07 листопада 2019 року по 06 червня 2023 року не прийняв до уваги, що грошове зобов`язання перед ним у відповідача виникло на підставі рішення Комінтернівського районного суду від 30 липня 2021 року у справі № 642/6451/19, при цьому приписами пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що дія статті 625 ЦК України щодо грошових зобов`язань обмежена початком введення у дію воєнного стану.

Отже, наявні підстави для задоволення вимог в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат за період з 31 липня 2021 року по 23 лютого 2022 року.

З огляду на викладене, інфляційні втрати розраховується за допомогою онлайн калькулятора (https://calculator.in.ua/inflation) з 31 липня 2021 року по 23 лютого 2022 року та становлять 16 028,27 грн.

Вказана сума підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Рішення суду першої інстанції в частині правомірності стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 07 листопада 2019 року до 23 лютого 2022 року у розмірі 17 101,81 грн не оскаржувалось тому в апеляційному порядку не переглядалось.

Разом з тим, суд першої інстанції правомірно застосував пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України при розрахунку 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання та зазначив, що після 23 лютого 2024 року нараховані відсотки підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Твердження апелянта, про те, що відсутні підстави для застосування п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до вказаних правовідносин не заслуговують на увагу та спростовуються наявними у справі доказами та правовою практикою Верховного Суду (постанова від 13 березня 2024 року справа № 350/711/22 (провадження № 61-9733св23).

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

При зверненні до суду з позовом та з апеляційної скаргою ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 2664, 99 грн та 1591, 15 грн (а.с. 3, 109).

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, а саме - на 12,43 % (33 130, 08 х 100) : 266 499,33 то позивач має право на відшкодування сплаченого судового збору пропорційно задоволеним вимогам у сумі 529, 03 грн (2664, 99 + 1591, 15 = 4256,14 х 12,43 %).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2024 року скасувати в частині вирішення питання про стягнення інфляційних втрат та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) інфляційні втрати за період з 31 липня 2021 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 16 028 (шістнадцять тисяч двадцять вісім) грн 27 коп.

Змінити розподіл судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 529 (п`ятсот двадцять дев`ять) грн 03 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 11 червня 2024 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді І.В. Бурлака

В.Б. Яцина