Справа № 606/1202/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2024 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Марціцкої І.Б.

секретар судового засідання Пасько І.Б.

за участі позивача ОСОБА_1

представника служби у справах дітей ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Іванівська сільська рада Тернопільського району Тернопільської області про встановлення факту самостійного виховання дитини, визначення місця проживання з батьком,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Іванівська сільська рада Тернопільського району Тернопілської області, в якому просив встановити факт самостійного виховання дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та визначити місце проживання дитини з батьком.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказує, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області. Під час спільного проживання народилося двоє дітей ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , син проживає разом з позивачем по АДРЕСА_1 . Відповідачка виїхала на постійне проживання в Канаду. Батько самостійно займається вихованням сина, утримує його, здійснює догляд, проводить дозвілля, піклується про стан здоров`я. Враховуючи вказані обставини, позивач просив встановити факт самостійного виховання дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та визначити місце проживання дитини з батьком, оскільки він офіційно працевлаштований, має постійни дохід, у будинку створені належні та комфортні умови для прожвання дитини, а також проживання сина з батьком відповідатиме їхнім найкращим інтересам.

Ухвалою судді від 17.06.2024 відкрито провадження у цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

09.10.2024 протокольною ухвалою суду без видалення судді до нарадчої кімнати у судовому засіданні, закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги, просив їх задовільнити з мотивів викладених у позовній заяві. На запитання суду повідомив, що мати не заперечує щодо проживання сина разом з ним, періодично телефонує до дитини.

Відповідач в судові засідання, будучи належним чином повідомленою не з`являлася, не висловила позиції з приводу позовних вимог.

Представник третьої особи в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки і піклування, з приводу позовних вимог покладалася на розсуд суду.

В судовому засіданні ОСОБА_4 повідомив, що декілька місяців проживає разом з батьком в с. Ілавче, має багато друзів, з батьком в них склалися довірливі відносини. Мати поживає окремо за кордоном, періодично телефонує, не заперечує, щоб він проживав з батьком.

Суд, заслухавши доводи позивача, пояснення представника третьої особи, дослідивши та оцінивши матеріали справи, встановив наступні обставини.

Рішенням Теребовлянського районного суду по справі №606/1157/21 від 14.09.2021 було розірвано шлюб між сторонами, який було зареєстровано 22.10.2004 виконавчим комітетом Скіпченської сільської ради Городоцького району Хмельницької області, актовий запис №5.

Як слідує з свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4 , в графі батько вказанй ОСОБА_1 , в графі мати - ОСОБА_3 .

Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади від 27.03.2024 ОСОБА_4 зареєстрований по АДРЕСА_2 .

Згідно з довідкою виданою ФОП ОСОБА_6 від 26.04.2024, ОСОБА_1 працює водієм вантажного автомобільного транспорту у ФОП ОСОБА_6 .

Відповідно до договору купівлі -продажу житлового будинку посвідченого приватним нотаріусом Мєшковою Н.Ф. 16.02.2019 зареєстрованого в реєстрі за №271, ОСОБА_1 купив житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Згідно з висновком органу опіки та піклування, який затверджений рішенням виконавчого комітету Теребовлянської міської ради від 30.09.2024 року №64, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_4 2011 р.н. з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .В описовій частині висновку вказано, що проживання дитини з батьком зумовлене виїздом матері ОСОБА_3 за кордон, її постійним перебуванням та проживанням у Канаді; батько самостійно займається вихованням сина, самостійно його утримує, здійснює за ним догляд, якого він потребує.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

За приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 5 ЦПК України визначає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Аналіз змісту наведених законодавчих норм дає підстави для висновку, що захисту підлягає лише порушене або оспорюване право або інтерес, при цьому за змістом принципів змагальності (статті 12, 81 ЦПК України) та диспозитивності (ст. 13 ЦПК України) саме позивач повинен, зокрема, обґрунтувати та довести факт порушення або оспорення суб`єктивного права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).

Згідно з положеннями частини першої, другої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до положень частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 1 статті 170 СК України, передбачено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.

У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Судом встановлено, що син фактично проживає разом з батьком, мати не заперечує,щодо проживання сина з батьком, рпо що повідомив позивач та дитина.

В позовній заяві не наведено, а в судовому засіданні не здобуто доказів того, що між сторонами існієх «реальний» спір щодо визначення місця проживання дититини.

Разом з тим, в ході розгляду справи суд встановив, що з часу проживання ОСОБА_4 із батьком ОСОБА_1 відповідачкою не вчинялося жодних дій щодо зміни місця проживання сина. Дитина має необмежене право безперешкодно бачитися з обома батьками незалежно від їх місця проживання, зареєстрованого чи фактичного.

Суд зауважує, що будь-яких інших достатніх, допустимих та достовірних доказів, які б свідчили про наявність незгоди відповідачки з тим, щоб дитина сторін проживала з позивачем за місцем його проживання, суду не надано.

Отож, доказів, які б давали суду правові підстави для висновку, що визначення місця проживання дитини в судовому порядку буде виключно в її інтересах чи призведе до поліпшення прав та інтересів сина, суду не надано, як не надано і доказів, що в розумінні змісту положень ч. 1 ст. 160 СК України та ч. 1 ст. 161 СК України саме з вини відповідачки мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати неповнолітній син.

Відтак, суд оцінивши докази по справі, а також те, що син ОСОБА_4 проживав і продовжує проживати разом з батьком і в них немає інтересу на зміну місця його проживання, суд дійшов до висновку, що позивач не надав належних та допустимих доказів, які б свідчили на необхідність визначення місця проживання дитини сторін саме з ним, що свідчить про недоведеність позовних вимог та відсутність підстав для задоволення позову.

Щодо встановлення факту самостійного виховання дитини, слід вказати наступне.

Як вказав, Верховний Суд у Постанові від 11 вересня 2024 року по справі №201/5972/22, оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

Враховуючи вище наведене, позивачем не надано, а в судовому засіданні не здобуто жодних доказів, які б підтверджували невиконання матір`ю дитини своїх обов`язків, щодо виховання та утримання дитини.

У висновку органу опіки та піклування вказано про те, що матір дитини перебуває в Канаді, однак вказана обставина не свідчить про те, що матір усунулася від виконання свої обов`язків щодо виховання, утримання сина. Крім того, ОСОБА_7 в судовому засіданні підтвердив, що матір телефонує до нього, вони спілкуються, цікавиться його життям. Таким чином, вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають до задоволення.

Враховуючи вищенаведене, керуючись 4,10,12,76,81,263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Іванівська сільська рада Тернопільського району Тернопільської області про встановлення факту самостійного виховання дитини, визначення місця проживання з батьком відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду виготовлено 06.11.2024.

Суддя І. Б. Марціцка