КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 757/8314/20 Головуючий у суді першої інстанції - Ільєва Т. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Русан А.М..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником Сиротюком Романом Валерійовичем , на рішення Печерського районного суду міста Києва від 02 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре» про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до до ОСОБА_1 , ТДВ «Страхова компанія «Київ Ре» про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у якому просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь матеріальні збитки в сумі розміром 55 258,12 грн та стягнути з ТОВ «Страхова компанія «Київ Ре» на користь позивача страхову виплату (страхове відшкодування) в сумі розміром 100 000 грн.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 22 вересня 2019 року о 12 год. 40 хв. на автодорозі Київ-Харків 33км+600 м. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Volkswagen newbeetle» НОМЕР_1 , який належав на момент дорожньо-транспортної пригоди позивачу, та який перебував на момент дорожньо-транспортної пригоди під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля «Toyota Сorolla» НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_1 та в момент дорожньо-транспортної пригоди перебував під його керуванням.

Згідно до постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 листопада 2019 року по справі №359/9126/19, яка була залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 09 січня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке встановлено ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до протоколу огляду транспортних засобів, в результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «Volkswagen newbeetle» НОМЕР_3 , який належить позивачу було нанесено пошкодження, а саме: деформовано капот зліва, деформовано передній бампер, деформовано передні двері зліва, деформовано передній бампер, деформовано передньої двері зліва, деформовано переднє ліве крило та розрив, розбита ліва блок фара, розбита рейка бамперу, пошкодження лакофарбового покриття на зазначених деталях.

Згідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу за вих. №643 від 03 жовтня 2019 року, який здійснено на замовлення позивача суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_5 , визначено те, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику після аварійного пошкодження дорівнює суму в розмірі 153 658, 12 грн. Вартість звіту про оцінку становить одна тисяча шістсот гривень, що підтверджується квитанцією до прибуткового ордера №643 від 03 жовтня 2019 року.

Цивільно - правова відповідальність ОСОБА_1 , відповідно до інформації з сайту Моторно - транспортного бюро України, була застрахована на підставі полюсу АО №0528784 ТДВ «Страховою компанією «Київ Ре».

Згідно до повідомлення Моторно - транспортного бюро України, яке було розміщено на сайті бюро ТДВ «СК «Київ Ре» втратило статус асоційованого члена та припинило членство в МТСБУ з 01 серпня 2019 року, у зв`язку з наявністю заборгованості по сплаті внесків та відрахувань до фондів МТСБУ. Водночас, припинення ТДВ «СК «Київ Ре» членства в МТСБУ не звільняє страховика від виконання зобов`язань згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Водночас, позивачем зазначено, що станом на момент звернення до суду страхове відшкодування ним отримано не було, оскільки ТДВ «Страхова компанія «Київ Ре» не має в офісі працівників, двері офісу зачинені, телефони страхової компанії не працюють.

05 грудня 2023 року при розгляді справи судом першої інстанції позивач подав заяву в якій уточнив заявлені ним вимоги до відповідачів у справі та просив стягнути із ОСОБА_1 на його користь 84 959,84 грн, на відшкодування заподіяної матеріальної шкоди, а Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ РЕ» 64308,34 грн на відшкодування заподіяних матеріальних збитків. Вказані уточнення позивач обґрунтовував проведеною у справі судовою товарознавчою експертизою, якою встановлено, що вартість відновленого ремонту складає 154 262,18 грн, а розмір матеріальної шкоди з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля становить 64 308,34 грн. станом на 27 вересня 2019 року.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 02 травня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_3 - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 91 553, 84 вартість заподіяного матеріального збитку у розмірі, яка складається з суми: 89 953, 84 грн. непокритої страхової суми матеріальної шкоди та вартість коштів, витрачених позивачем для оплати висновку звіту оцінки в сумі розміром 1 600 грн.

Стягнуто з ТДВ «Страхова компанія «Київ Ре» на користь ОСОБА_3 вартість заподіяного матеріального збитку у розмірі 64 308, 34 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 916 грн. 34 коп.

Стягнуто з ТДВ «Страхова компанія «Київ Ре» на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 643 грн. 26 коп.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині стягнення з ОСОБА_1 91 553, 84 грн. вартост заподіяного матеріального збитку у розмірі, яка складається з суми: 89 953, 84 грн. непокритої страхової суми матеріальної шкоди та вартість коштів, витрачених позивачем для оплати висновку звіту оцінки в сумі розміром 1 600 грн. представник ОСОБА_1 - Сиротюк Р.В. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, необґрунтованість та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить оскаржуване рішення суду скасувати в частині та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, присудити на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 339, 40 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу орієнтовно у сумі 50 000 грн.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що у позовній заяві ОСОБА_3 просив суд стягнути з ОСОБА_1 суму матеріального збитку у розмірі 55 258,12 грн, в подальшому позивачем було подано заяву про зміну предмету позову, в якій просив стягнути з ОСОБА_1 89 953,84 грн, обґрунтовуючи тим, що позивач допустив технічну помилку.

На підставі цього, наголошує, що позивач самостійно визначив розмір збитку, що має бути стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача, оскільки ТДВ «Страхова компанія «Київ Ре» не здійснило суми страхової виплати, тобто позивач поклав додатковий тягар на відповідача 1, через те, що страховик не виконав перед ним зобов`язання із виплати страхового відшкодування.

Разом з цим, апелянт зазначає, що позивач погоджується із тим, що сума стягнення, яка підлягає відшкодуванню з відповідача 1 має бути лише у тій частині, що не покривається відповідачем 2, хоча в подальшому відмовляється від своїх тверджень і доводів з мотивів того, що відповідач 2 припинив свою господарську діяльність.

Враховуючи вищевикладене, апелянт вважає, що дії позивача є недобросовісними та суперечливими.

Зазначає, що між ОСОБА_1 та ТДВ «Страхова компанія «Київ Ре» на момент ДТП діяв страховий поліс №АО/0528784, згідно до положень якого, сума за шкоду, що заподіяна майну становить 100 000 грн. Оскільки ОСОБА_1 не несе відповідальності за дії та (або) бездіяльність третіх осіб, він не зобов`язаний здійснювати страхову виплату за ТДВ «Страхова компанія «Київ Ре», адже свою частину перед ТДВ «Страхова компанія «Київ Ре» виконав повністю та сплатив за надані послуги.

Відтак, заявлена позивачем сума значно перевищує межі страхового відшкодування.

Окрім того, вказує, що позивач не надав доказів, які підтверджують ремонт авто, адже ним стягується податок на додану вартість, що потребує доведення доказів того, що позивач поніс ці витрати під час ремонту свого транспортного засобу.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

При апеляційному розгляді справи представник апелянта ОСОБА_1 , адвокат Сиротюк Р.С. підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити, рішення суду в частині стягнення грошових коштів із ОСОБА_1 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, або зменшити розмір вартості матеріальної шкоди, відрахував визначені експертом вартість на суму ПДВ, оскільки позивач не надав до суду доказів того, що пошкоджений автомобіль він ремонтував на підприємстві, яке є платником ПДВ, а також просив відмовити у стягненні із ОСОБА_1 1 600 грн, сплачених позивачем за проведення автотоварознавчого дослідження, оскільки поданий ним Звіт не прийнятий судом як належний доказ.

Відповідач у справі ТОВ СК «Київ РЕ» повідомлялося за адресою зазначеною у матеріалах справи та місцем реєстрації згідно даних в ЄДРПОУ - АДРЕСА_1 , однак за вказаним місцем знаходження ТОВ, відсутнє згідно помітки Укрпошти.

Представник позивача у справі ОСОБА_6 повідомлений про дату, час та місце розгляду вказаної справи (а.с. 38 т.3) до суду апеляційної інстанції не з`явився.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта у справі ОСОБА_1 , адвоката Сиротюка Р.В., вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Так, судом першої інстанції при розгляді вказаної справи встановлено, що ОСОБА_1 22 вересня 2019 року о 12 год. 40 хв. на автодорозі Київ - Харків 33 км. +600 м., керуючи автомобілем Toyota Corolla д.н.з. НОМЕР_4 , в порушення п.10.3. Правил дорожнього руху України при перестроюванні, не надав перевагу в русі автомобілю Volkswagen New Beetle р.н. НОМЕР_1 під керування ОСОБА_4 , що рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перестроюватися, в результаті чого відбулося зіткнення і автомобілі отримали пошкодження.

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 листопада 2019 року, яка залишена в силі постановою Київського апеляційного суду від 09 січня 2020 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП та накладене адміністративне стягнення.

Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу за вих. №643 від 03 жовтня 2019 року, який здійснено на замовлення позивача ОСОБА_3 суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_5 , визначено те, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику після аварійного пошкодження дорівнює суму в розмірі 153 658,12 грн. Вартість звіту про оцінку становить одна тисяча шістсот гривень, що підтверджується квитанцією до прибуткового ордера №643 від 03 жовтня 2019 року.

Відповідно до висновку за №6553/23-54, експерта за результатами проведення судової транспортно - товарознавчої експертизи у цивільній справі №757/8314/20 - ц, яку проведено Київським НДІ судових експертиз за матеріалами цивільної справи №757/8314/20-ц встановлено те, що ринкова вартість автомобіля «Фольксваген Нью Бітл», державний номерний знак НОМЕР_3 станом на 27 вересня 2019року могла дорівнювати 366 208, 13 грн.

Значення коефіцієнту фізичного зносу автомобіля «Фольксваген Нью Бітл», державний номерний знак НОМЕР_3 , до моменту дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 27 вересня 2019 року дорівнювало 0, 69.

Вартість відновлювального ремонту автомобіля «Фольксваген Нью Бітл», державний номерний знак НОМЕР_3 , станом на 27 вересня 2019 року дорівнювала 154 262, 18 грн. в т.ч. ПДВ.

Вартість матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля «Фольксваген Нью Бітл» державний номерний знак НОМЕР_3 , станом на 27 вересня 2019 року дорівнювала 64 308, 34 грн.

В судовому засіданні також встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 була застрахована, але позивач страхове відшкодування так і не отримав. Доказів, які би підтверджували отримання позивачем ОСОБА_3 страхового відшкодування ні відповідачем- ОСОБА_1 , ні - Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре» надано не було.

Суд першої інстанції, вирішуючи вказаний спір між сторонами та, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 дійшов висновку, що вказані вимоги позивача є обґрунтованими та доведені належними та допустимими доказами. Розмір завданої ОСОБА_1 матеріальної шкоди підтверджується проведеною у справі за клопотання відповідача ОСОБА_1 висновком судової товарознавчої експертизи за №6553/23-54 проведеної 23 серпня 2023 року КНДІСЕ згідно до якого різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту) ремонту автомобіля «Фольксваген Нью Бітл», державний номерний знак НОМЕР_3 станом на 27.09.20119 року дорівнювала 154 262, 18 грн. та сумою 64 308, 34 грн. (розмір збитків завданих станом на 27 вересня 2019 року позивачу з урахуванням зносу автомобіля - сумою, яку зобов`язана покрити страхова компанія становить 89 953, 84 грн. (вісімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят три гривень 84 копійки).

Також, суд вважав за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_3 суму коштів витрачених останнім для оплати висновку звіту оцінки в сумі розміром 1600 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового ордера №643 від 03 жовтня 2019 року.

Колегія суддів неповністю погоджується із висновком суду першої інстанції в частині визначення розміру відшкодування, яка підлягає стягнення із ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Так, згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Положення статті 1187 ЦК України є спеціальними відносно статті 1166 ЦК України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.

Поняття джерела підвищеної небезпеки закріплено у статті 1187 ЦК України.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина перша статті 1187 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Згідно зі статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

У статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно зі статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження №14-176цс18, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Відповідно до підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

За змістом пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

Системний аналіз вказаних норм законодавства дає підстави для висновку, що страховик, який здійснює виплату страхового відшкодування безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), зменшує розмір відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу на суму ПДВ й в подальшому може відшкодувати особі вказаний розмір ПДВ за умови документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Із вказаного слідує, що розмір ПДВ відшкодовується страховиком за умови документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту транспортного засобу й вказана сума входить до суми страхового відшкодування.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Де ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України встановлено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень статті 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Відповідно до статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз.

У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Так ч. 1-2 ст. 72 ЦПК України передбачено, що експертом може бути особа, яка володіє спеціальними знаннями, необхідними для з`ясування відповідних обставин справи, який може призначатися судом або залучатися учасником справи.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Апеляційний суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про врахування при ухваленні рішення по суті спору вартість Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 03 жовтня 2019 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_5 на замовлення ОСОБА_3 , оскільки ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09 лютого 2021 року було задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Головачевої О.М. про призначення авто-товарознавчої експертизи у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ТДВ «СК «Київ Ре» про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Призначаючи судову автотоварознавчу експертизу автомобіля Volkswagen New Beetle р.н. НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_3 , суд виходив з того, що ОСОБА_3 подав відзив, у якому аргументував свої заперечення тим, що дані звіту суб`єкта оціночної діяльності, на підставі якого позивач розрахував свої позовні вимоги суперечать об`єктивним обставинам та повідомляв про проведення рецензії. Дані звіту про оцінку щодо автомобіля мають відмінні відомості, що впливають на вартість автомобіля, а тому і на вартість завданої шкоди.

Суд першої інстанції з врахуванням наданої представником відповідача у справі Головачева О.М. рецензії на звіт, відхилив Звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 03 жовтня 2019 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_5 на замовлення ОСОБА_3 оскільки згідно до наданої ТОВ «Інжинірингового центру «ЕКСКОН» від 20 серпня 2020 року рецензії вказаний звіт складений на підставі не повно зібраний вихідних даних. Зокрема у вказаному Звіті не враховано той факт, що КТЗ «Volkswagen New Beetle» р.н. НОМЕР_3 , мав аварійні ушкодження зафіксовані СК «Geico Insurance», що призвело до неврахування оцінювачем коефіцієнта фізичного зносу та суттєво вплинуло на достовірність результатів оцінки. Крім того оцінювачем не правильно відображено у Звіті показники одометра.

Таким чином, сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ.

Отже вартість коштів витрачених позивачем для оплати висновку звіту оцінки в сумі 1 600 грн не підлягає стягненню з відповідача, оскільки вказаний Звіт про оцінку не був врахований судом першої інстанції при визначенні суми заподіяної шкоди .

Крім того, з урахуванням вище вказаних положень Закону та висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного ОСОБА_3 , викладеного у висновку експерта за результатом проведення судової транспортно - товарознавчої експертизи у цивільній справі № 757/8314/20-ц, на підставі ухвали суду від 09 лютого 2021 року, сума стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 повинна бути зменшена з 89 953,84 грн до 71 963,07 грн. (89 953,84 - 20 % ПДВ), оскільки вартість матеріального збитку без урахування ПДВ завданого позивачу склала 71 963,07 грн.

Зменшуючи вище вказаний розмір відшкодування колегія суддів враховує той факт, що пошкоджений при ДТП автомобіль позивачем був проданий і належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він позивачем був відремонтований на підприємстві (СТО), яке є платником ПДВ, суду подано не було, тому вказані витрати не можуть бути покладені на відповідача у справі, оскільки не є доведені належним та допустимим доказом.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги та наявності підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 .

Відповідно до положень статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до положень частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції встановив правомірність позовних вимог ОСОБА_3 на 79% від ціни позову, а вимоги апеляційної скарги задоволено на 21%, то судові витрати підлягаю до перерозподілу.

Так, враховуючи, що позивач сплатив судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 1 560 грн, а обґрунтованими є позовні вимоги на 79%, то до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі грн (79% від грн).

Крім того, апелянтом було сплачено судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1373,31 грн (а.с. 22 т.3), а обґрунтованою апеляційна скарга визнана апеляційним судом на 21%, то до стягнення з позивача на користь відповідача підлягає судовий збір у розмірі 288,40 грн. (1373, 31 х 21 /100).

Апелянт в поданій апеляційній скарзі також просив стягнути судові витрати на правничу допомогу у розмірі 50 000 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до ордеру ОСОБА_1 22 січня 2024 року уклав Договір № б/н про надання правової допомоги.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Здійснюючи тлумачення положень Конвенції, ЄСПЛ у своїх рішеннях указав, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права (рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства»).

Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення ЄСПЛ від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції»).

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»)

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

У статті 133 ЦПК України перелічено види судових витрат. Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до положень статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Із матеріалів справи вбачається, що адвокатом Сиротюком Р.В. були надані правничі послуги відповідачу у справі на стадії апеляційного розгляду справи у вигляді складання та подані апеляційної скарги (а.с. 1-6 т.3), а також безпосередньої участі адвоката в судовому засідання, що відбуло 30 жовтня 2024 року.

Тому, враховуючи принцип співмірності та справедливості, та відшкодування витрат стороні на користь якої ухвалено рішення, суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

Керуючись ст. 141, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Сиротюком Романом Валерійовичем , задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 02 травня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 91 553, 84 грн на відшкодування заподіяного матеріального збитку та в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування заподіяної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 71963,07 грн. на відшкодування заподіяної матеріальної шкоди, та 719,63 грн. компенсацію понесених витрат по сплаті судового збору при подачі позову.

В задоволенні решти частини позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 відмовити.

В іншій частині рішення Печерського районного суду міста Києва від 02 травня 2024 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 288,40 грн, понесених витрат на сплату судового збору при подачі апеляційної скарги, та 10000 грн. витрат на правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 05 листопада 2024 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді : Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв