Номер провадження: 22-ц/813/6206/24
Справа № 1512/2-1288/11
Головуючий у першій інстанції Петренко В.С.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2024 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 1512/2-1288/11

Номер провадження: 22-ц/813/6206/24

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя доповідач),

- суддів Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Губара Д.В.,

учасники справи:

- заявник Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс»,

- боржник ОСОБА_1 ,

- заінтересовані особи 1) Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», 2) Акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» про заміну стягувача у виконавчому листі у цивільній справі №1512/2-1288/11, боржник - ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», Акціонерне товариство «УкрСиббанк», за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», на ухвалу Київського районного суду м. Одеси, постановлену у складі судді Петренка В.С. 06 червня 2024 року,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст заяви про заміну сторони виконавчого провадження

У квітні 2024 року ТОВ «Укрдебт Плюс» звернулося до суду з вищезазначеною заявою, в якій просить замінити стягувача - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» у виконавчому листі з виконання рішення суду у цивільній справі №1512/2-1288/11 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», за участю третьої особи - Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», про захист прав споживачів, визнання договору про надання споживчого кредиту недійсним та зобов`язання вчинити певні дії, за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (правонаступника ПАТ «УкрСиббанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 22 грудня 2006 року в розмірі 383 375,20 швейцарських франків, що в еквіваленті за курсом НБУ складає - 11 217 865,10 грн., з яких: - заборгованість за основним та простроченим кредитом 377 542,34 швейцарський франків, що в еквіваленті за курсом НБУ складає - 14 188 332,80 грн.; - заборгованість по строковим та простроченим відсоткам за користування кредитом 5 368,94 швейцарських франків, що в еквіваленті за курсом НБУ складає - 198 699,10 грн.; - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 13 574,72 грн..

Заява обґрунтована тим, що 22 грудня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений Договір про надання споживчого кредиту №0 («Кредитний договір»), згідно якого, останній був наданий кредит в розмірі - 410 000,00 швейцарських франків, строком - по 22 грудня 2016 року.

15.02.2008 року ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом до АКІБ «УкрСиббанк» про захист прав споживачів, визнання договору про надання споживчого кредиту недійсним та зобов`язання вчинити певні дії.

14.03.2008 року ПАТ «УкрСиббанк» (АКІБ «УкрСиббанк») звернулося до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0 від 22 грудня 2006 року в розмірі 383 375 швейцарський франків 20 сантимів.

У подальшому між АКІБ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, в тому числі, за вищевказаним Кредитним договором.

Справа переглядалася судами неодноразово.

29.09.2022 року постановою Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (правонаступника ПАТ «УкрСиббанк») задоволено. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 січня 2014 року скасовано. Повністю відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства і «УкрСиббанк» про захист прав споживача, визнання договору про надання споживчого кредиту недійсним та зобов`язання вчинити певні дії. Задоволено зустрічний позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (правонаступника ПАТ «УкрСиббанк») до ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 22 грудня 2006 року у розмірі 383 375,20 швейцарських франків, що в еквіваленті за курсом НБУ складає - 11 217 865,10 грн., з яких: - заборгованість за основним та простроченим кредитом 377 542,34 швейцарський франків, що в еквіваленті за курсом НБУ складає - 14 188 332,80 грн.; - заборгованість по строковим та простроченим відсоткам за користування кредитом 5 368,94 швейцарських франків, що в еквіваленті за курсом НБУ складає - 198 699,10 грн.; - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 13 574,72 грн..

15.11.2019 року ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Укрдебт Плюс» відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону) уклали Договір купівлі-продажу прав вимоги №2083/К.

За умовами вказаного договору ПАТ «Дельта Банк» передало у власність ТОВ «Укрдебт Плюс» належні банку права вимоги до позичальників, заставодавців (іпотекодавців) та поручителів, зазначених у додатку до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників за кредитними договорами, договорами поруки та договорами застави (іпотеки), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них.

Згідно вказаного договору, ТОВ «Укрдебт Плюс» набуло право вимоги, у тому числі за кредитним договором №0 від 22 грудня 2006 року та договорами забезпечення по кредиту (а. с. 1 - 5).

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції, мотивування його висновків

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 06.06.2024 року відмовлено у задоволені вищевказаної заяви ТОВ «Укрдебт Плюс».

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявником не надано доказів на підтвердження передачі права вимоги по кредиту між АТ «УкрСиббанк» та АТ «Дельта Банк», та між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Укрдебт Плюс» (а. с. 39 43).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній сказі ТОВ «Укрдебт Плюс» просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 06.06.2024 року. Ухвалити нове судове рішення, яким заяву задовольнити заяву.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвала постановлена судом першої інстанції при невідповідності висновків, викладених в ухвалі суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосування норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що судом першої інстанції не було враховано, що договір відступлення права вимоги безпосередньо між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Укрдебт Плюс» не укладався. Спочатку права вимоги були відступлені від ПАТ «УкрСиббанк» на користь ПАТ «Дельта Банк», а надалі, в ході реалізації Фондом гарантування вкладів фізичних осіб активів ПАТ «Дельта БАНК», права вимоги за кредитним договором №0 від 22.12.2006 року придбало ТОВ «Укрдебт Плюс» за результатами проведеного аукціону, як передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та нормативно-правовими актами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, якими врегульовано порядок організації та продажу майна (активів) неплатоспроможного банку ПАТ «Дельта Банк».

Крім того, судом не було враховано, що ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13.10.2015 року у цій справі №1512/2-1288/11 залучено ПАТ «Дельта Банк» до участі у розгляді справи, в якості правонаступника позивача за зустрічним позовом - ПАТ «УкрСиббанк», за позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У цій справі № 1512/2-1288/11 у постанові від 09 вересня 2020 року Верховний Суд у розділі постанови «Фактичні обставини справи, встановлені судами», зокрема, зазначив: - 08 грудня 2011 року за договором купівлі-продажу ПАТ «УкрСиббанк» відступило ПАТ «Дельта Банк» свої права вимоги за кредитними договорами, у тому числі за договором від 22 грудня 2006 року №0.

Те саме вказував у постанові від 29.09.2022 року Одеський апеляційний суд, приймаючи судове рішення у даній справі, яке набрало законної сили та яким остаточно вирішено спір по суті.

До того ж, постановою Одеського апеляційного суду від 29.09.2022 року саме на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (правонаступника ПАТ «УкрСиббанк») стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 22 грудня 2006 року у розмірі 383 375,20 швейцарських франків.

Тому, висновок суду першої інстанції, що заявником не надано доказів на підтвердження передання права вимоги за кредитним договором №0 від 22.12.2006 року та договорами забезпечення по кредиту між ПАТ «Дельта Банк» та АТ «УкрСиббанк» є безпідставним, незаконним, не відповідає матеріалам справи (а. с. 47 53).

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.06.2024 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 06 червня 2024 року залишено без руху (а. с. 58 58 зворотна сторона).

На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, апелянтом було подано заяву якою усунуто недоліки апеляційної скарги.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.07.2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 06 червня 2024 року (а. с. 67 - 69).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.07.2024 року призначено справу до розгляду у приміщенні Одеського апеляційного суду (а. с. 76).

23.08.2024 року від адвоката Ковалевського Є.В., діючого від імені ТОВ «Укрдебт Плюс», надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника товариства.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатню наявність у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ТОВ «Укрдебт Плюс» підглядає задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

15.02.2008 року ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом про захист прав споживача, дострокове розірвання договору про надання споживчого кредиту, іпотечного договору, договору страхування через невиконання договірних зобов`язань із зловживанням правом кредитора та іпотекодержателя. Позивачка первісно у позовній заяві посилалась на те, що всупереч умовам договору кредитування кредитні кошти вона не отримала, і тому змушена була зняти зі свого поточного рахунку № НОМЕР_1 грошові кошти у сумі 1 644 903,60 грн. за заявою про видачу готівки № 30, що умови договору кредитування були порушені, оскільки вона не отримала кредит в іноземній валюті, і нікого не уповноважувала на продаж швейцарських франків.

14.03.2008 року ПАТ «УкрСиббанк» (АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є - ПАТ «Дельта Банк», звернулося до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 22 грудня 2006 року у розмірі 383 375 швейцарський франків 20 сантимів, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 1 896 917 гривень 88 копійок, з яких: - заборгованість за основним та простроченим кредитом 1 868 057 гривень 23 копійки; - заборгованість по строковим та простроченим відсоткам за користування кредитом 26 565 гривень 20 копійок; - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 2 295 гривень 45 коп. (Т . 1, а. с. 122 - 124). Банк посилався на порушення позичальником своїх зобов`язань з кредитним договором.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19 серпня 2009 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено, зустрічний позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25 листопада 2009 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 19.08. 2009 року залишено без змін.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2009 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 серпня 2009 року скасовано у зв`язку з нововиявленими обставинами та справу призначено до нового розгляду.

Під час розгляду справи 22.03.2012 року ОСОБА_1 звернулася із заявою в порядку ст. ст. 27, 126 ЦПК України, та просила роз`єднати у самостійні провадження заявлені позовні вимоги про дострокове розірвання іпотечного договору та позовні вимоги про захист прав споживача і дострокове розірвання кредитного договору, договору страхування.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2012 року заява ОСОБА_1 задоволена. виділено в окреме провадження позовні вимоги про дострокове розірвання іпотечного договору, і матеріали в цій частині направлено для подальшого розгляду до Овідіопольського районного суду Одеської області.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 05.09.2012 року задоволена заява ПАТ «УкрСиббанк» і в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог до участі у справі залучено ПАТ «Дельта Банк».

Ухвалою цього ж суду від 18.12.2013 р. у задоволенні клопотання про заміну ПАТ «УкрСиббанк» на правонаступника ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

24.07.2012 року ОСОБА_1 повністю змінила свої позовні вимоги, звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила суд визнати недійним договір про надання споживчого кредиту № 0, укладений 22 грудня 2006 року між нею та АКІБ «УкрСиббанк» (нині ПАТ «УкрСиббанк»). Зобов`язати ПАТ «УкрСиббанк» зарахувати на відкриті в цьому Банку (Одеському відділенні № 309) на її ім`я поточні рахунки безпідставно списані та не зараховані грошові кошти в наступних розмірах: на поточний рахунок № НОМЕР_1 67 600 гривень 97 копійок, списані з цього рахунку; на поточний рахунок № НОМЕР_2 долар США, з яких 2 300 доларів США не зараховані та 4 9421 долар США списаний з рахунку, і 44 452 гривні 97 копійок, з яких 42 600 гривень 97 копійок (квитанція № 8 від 27 грудня 2006 року) не зараховані на рахунок та 1 852 гривні списані з рахунку. Зобов`язати ПАТ «УкрСиббанк» нарахувати за користування грошовими коштами в сумі 67 600 гривень 97 копійок, 51 7221 долар США і 44 452 гривні 97 копійок проценти у розмірі, що звичайно сплачується цим Банком за вкладом на вимогу за період з 27 грудня 2006 року по день ухвалення судом рішення у справі.

Таким чином в провадженні Київського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа №1512/2-1288/11 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», за участю третьої особи - Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк про захист прав споживачів, визнання договору про надання споживчого кредиту недійсним та зобов`язання вчинити певні дії, зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 22.12.2006 року.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17 січня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним договір про надання споживчого кредиту № 0, укладений 22 грудня 2006 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк».

Зобов`язано ПАТ «УкрСиббанк» зарахувати на поточний рахунок, відкритий на ім`я ОСОБА_1 в Одеському відділенні № НОМЕР_3 ПАТ «УкрСиббанк» на підставі договору поточного рахунку від 21 грудня 2006 року № 255, безпідставно списані з цього рахунку грошові кошти в сумі - 67 600 грн. 97 коп.

Зобов`язано ПАТ «УкрСиббанк» зарахувати на поточний рахунок, відкритий на ім`я ОСОБА_1 в Одеському відділенні № НОМЕР_3 ПАТ «УкрСиббанк» на підставі договору поточного рахунку від 21 грудня 2006 року № 255, безпідставно списані з цього рахунку грошові кошти в сумі 51 721 долар США і 44 452 грн. 97 коп., із яких банком частина грошових коштів неправомірно не зарахована і решта безпідставно списана, а саме: 2 300 доларів США та 42 600 грн. 97 коп., а також 49 421 долар США та 1 852 грн. безпідставно списані з даного рахунку.

Зобов`язано ПАТ «УкрСиббанк» нарахувати за користування грошовими коштами у розмірі 67 600 грн. 97 коп. проценти на умовах, встановлених договором поточного рахунку від 21 грудня 2006 року № 255 за період з 27 грудня 2006 року по день ухвалення цього рішення.

Зобов`язано ПАТ «УкрСиббанк» нарахувати за користування грошовими коштами у розмірі 51 721 долар США і 44 452 грн. 97 коп. проценти у розмірі, що звичайно сплачується цим банком за вкладом на вимогу за період з 27 грудня 2006 року по день ухвалення судом рішення у справі.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову ПАТ «УкрСиббанк» відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13.10.2015 року у вказаній справі залучено ПАТ «Дельта Банк» до участі у розгляді справи в якості правонаступника позивача за зустрічним позовом - ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 22 січня 2016 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 січня 2014 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, а зустрічний позов ПАТ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість у розмірі - 383 375 швейцарських франків 20 сантимів, що в гривневому еквіваленті становить 1 896 917 грн. 88 коп., із яких: 1 868 057 грн. 23 коп. заборгованість за основним та простроченим кредитом; 26 565 грн. 20 коп. заборгованість за строковими та простроченими відсотками за користування кредитом; 2 295 грн. 45 коп. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 липня 2016 року рішення Апеляційного суду Одеської області від 22 січня 2016 року скасовано, справу передано на новий апеляційний розгляд.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 05 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» відхилено. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 січня 2014 року залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 04 червня 2020 року Касаційні скарги публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» та публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 05 жовтня 2016 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Одеського апеляційного суду від 29.09.2022 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (правонаступника ПАТ «УкрСиббанк») задоволено. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 січня 2014 року скасовано. Відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживача, визнання договору про надання споживчого кредиту недійсним та зобов`язання вчинити певні дії повністю. Задоволено зустрічний позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (правонаступника ПАТ«УкрСиббанк») до ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 22 грудня 2006 року у розмірі 383375,20 швейцарських франків, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 11217 865 гривень 10 копійок, з яких: заборгованість за основним та простроченим кредитом - 377542,34 шв.фр., що в еквіваленті за курсом НБУ складає 14188 332 гривень 80 копійок; заборгованість по строковим та простроченим відсоткам за користування кредитом 5368,94 шв. фр., що в еквіваленті за курсом НБУ складає 198 699 гривень 10 копійок; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 13 574 гривень 67 коп.

Заявником до заяви долучено копію договору про надання споживчого кредиту №0 від 22.12.2006 року, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , а також копію договору купівлі-продажу №2083/К від 15.11.2019 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Укрдебт Плюс» відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), за умовами якого ПАТ «Дельта Банк» передало у власність ТОВ «Укрдебт Плюс» належні банку права вимоги до позичальників, заставодавців (іпотекодавців) та поручителів зазначених у додатку до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників за кредитними договорами, договорами поруки та договорами застави (іпотеки), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них.

Згідно вказаного договору ТОВ «Укрдебт Плюс» набуло право вимоги, в тому числі за кредитним договором №0 від 22.12.2006 року та договорами забезпечення по кредиту.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні заяви про заміну сторони у виконавчому листі.

Мотиви прийняття аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Питання процесуального правонаступництва врегульовано частиною першою статті 55 ЦПК України, відповідно до якої у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Процесуальне правонаступництво це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане із переходом матеріальних прав між такими особами. Заміна сторони правонаступником відбувається, як правило, у випадках зміни суб`єкта права або обов`язку у правовідношенні, коли новий суб`єкт права (позивач, відповідач або третя особа) повністю або частково приймає на себе права чи обов`язки попередника.

Для настання процесуального правонаступництва необхідно встановити факт переходу до особи матеріальних прав попередника. У кожному конкретному випадку для вирішення питання про можливість правонаступництва суду необхідно досліджувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права.

Підставою для процесуального правонаступництва є правонаступництво у матеріальному правовідношенні, яке настало після відкриття провадження у справі. Відтак особливості здійснення процесуального правонаступництва визначаються особливостями норм матеріального права, що регулюють перехід прав й обов`язків у матеріальних правовідносинах від особи до її правонаступника, або в інших випадках зміни сторони у правовідносинах, з яких виник спір.

Отже, процесуальне правонаступництво, передбачене статтею 55 ЦПК України, є переходом процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.

Водночас відповідно до статті 55 ЦПК України, яка визначає загальні положення процесуального правонаступництва, заміна учасника справи його правонаступником допускається не будь-коли (не впродовж невизначеного терміну), а лише на стадіях судового процесу. Тобто таке право не є абсолютним та обмежено часовими рамками певних стадій судового процесу.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з положеннями статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, вчинення правочинів, наслідком яких є заміна особи в окремому зобов`язанні через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги), є різновидом переходу до особи прав у матеріальних правовідносинах. Унаслідок такої заміни кредитора в матеріальному правовідношенні відбувається його заміна на іншу особу і в процесуальних правовідношеннях у визначених законом випадках. Зокрема, у процесуальних відносинах правонаступник може бути замінений там, де вони є триваючими, або за умови відновлення процесуальних строків для вчинення процесуальних дій. Втрата первісним кредитором певних процесуальних прав унаслідок пропуску ним строків для вчинення процесуальних дій до моменту укладення договору відступлення права вимоги означає, що саме у такому обсязі новий кредитор може стати процесуальним правонаступником і автоматичного поновлення процесуальних прав за наслідком укладення договору відступлення права вимоги не відбувається.

Стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення документа до виконання, оскільки у разі пропуску такого строку виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання.

Частиною першою статті 517 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Доказами відступлення вимоги, залежно від підстав виникнення, можуть бути, зокрема, правочини щодо зміни кредитора або боржника у зобов`язанні.

Як встановлено відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13.10.2015 року у вказаній справі залучено ПАТ «Дельта Банк» до участі у розгляді справи в якості правонаступника позивача за зустрічним позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У вказаній ухвалі встановлено, що 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, та 25 травня 2012 року складено акт прийому-передачі документації, за яким документи по кредитному договору укладеному з ОСОБА_1 за № 0 передано ПАТ «Дельта Банк».

Крім того, постановою Одеського апеляційного суду від 09.09.2022 року задоволено зустрічний позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (правонаступника ПАТ«УкрСиббанк») до ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_4 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» () заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 22 грудня 2006 року у розмірі 383375,20 швейцарських франків, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 11 217 865 гривень 10 копійок, з яких: заборгованість за основним та простроченим кредитом - 377542,34 шв. фр., що в еквіваленті за курсом НБУ складає 14 188 332 гривень 80 копійок; заборгованість по строковим та простроченим відсоткам за користування кредитом 5368,94 шв. фр., що в еквіваленті за курсом НБУ складає 198 699 гривень 10 копійок; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 13 574 гривень 67 коп.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, колегія суддів вважає, що посилання суду першої інстанції про необхідність надання доказів на підтвердження передання права вимоги за кредитним договором №0 від 22.12.2006 року та договорами забезпечення по кредиту між АТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» є безпідставними, оскільки у вказаній справі попередніми рішеннями суду було встановлено факт переходу прав вимоги за кредитним договором та договорами забезпечення по кредиту між АТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», крім того наявне судове рішення про залучення ПАТ «Дельта Банк» до участі у розгляді справи в якості правонаступника позивача за зустрічним позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вказане судове рішення набрало законної сили.

Щодо переходу прав вимоги за кредитним договором від ПАТ «Дельта Банк» до ТОВ «Укрдебт Плюс», колегією суддів встановлено.

15.11.2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Укрдебт Плюс» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги №2083/К відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону). (а.с. 18 19) Відповідно до умов даного Договору відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами та за іпотечними договорами, у тому числі і за кредитним договором № 0 від 22.12.2006, та за іпотечним договором б/н від 22.12.2006 року (а.с.20 - 21).

Відповідно до копії протоколу електронного аукціону від 23.10.2019 року, згідно якого переможцем аукціону, з продажу майна (активів) неплатоспроможного банку ПАТ «Дельта Банк» є саме ТОВ «Укрдебт Плюс».

Відповідно до копії платіжного доручення №34 від 11 листопада 2019 року, яким підтверджено сплату ТОВ «Укрдебт Плюс» на користь ПАТ «Дельта Банк» обумовлену договором плату за відступлення права вимоги за кредитними договорами.

У постанові від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (провадження № 12-48гс20) Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи питання заміни сторони виконавчого провадження, остання дійшла до висновку про те, що на стадії виконавчого провадження як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження.

У постанові від 08 лютого 2022 року по справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «не можна замінити сторону виконавчого провадження, яке було закінчене, якщо не існує підстав для відновлення виконавчого провадження, з приводу чого особа має звернутися до суду, надавши переконливі аргументи щодо такого відновлення. Разом з тим, і заміна стягувача у виконавчому документі як сторони справи має мати дійсну процесуальну мету, а підстави такої заміни належним чином аргументовані. Саме тільки матеріальне правонаступництво без процесуальної мети не є достатнім аргументом, оскільки не відповідає вимогам частини першої статті 2 ЦПК України. Заміна будь-якого учасника справи носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства. Якщо, наприклад, суд підтвердив зобов`язання однієї сторони договору перед іншою та відповідне судове рішення набрало законної сили, то суд не здійснює заміну його сторони у випадку уступки відповідним кредитором за цим договором своїх прав та обов`язків іншій особі на цю іншу особу лише заради процесуальної констатації цього матеріального правонаступництва. Суд може здійснити заміну учасника справи виключно для виконання вимог частини першої статті 2 ЦПК України».

Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як встановлено, виконавчі листи у вказаній справі не видавались, виконавче провадження з виконання рішення апеляційного суду від 29.09.2022 року не відкривалось.

Строк пред`явлення до виконання виконавчих листів у цивільній справі №1512/2-1288/11 на даний час не закінчився.

Так, рішення суду у справі №1512/2-1288/11 набрало законної сили - 29.09.2022 року. Тому, виконавчі листи на його виконання можуть бути пред`явлені до примусового виконання у строк - до 29.09.2025 року (за частиною першою статті 12 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років).

Тому, з огляду на вказане заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу, у тому числі і до відкриття виконавчого провадження.

За таких обставин, заява ТОВ «Укрдебт Плюс» про заміну сторони виконавчого провадження підлягає задоволенню.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» є доведеними, а тому вона підлягає задоволенню.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374, пункту 4 статті 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви про заміну сторони у виконавчому листі з виконання судового рішення за вищевикладеного обґрунтування.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 442 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» - задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеса від 06 червня 2024 року про відмову в задоволенні заяви про заміну стягувача у виконавчому листі скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» про заміну стягувача у виконавчому листі його правонаступником задовольнити.

Замінити стягувача - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» (), у виконавчому листі №1512/2-1288/11 у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», за участю третьої особи - Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», про захист прав споживачів, визнання договору про надання споживчого кредиту недійсним та зобов`язання вчинити певні дії, зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (правонаступника ПАТ «УкрСиббанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 02 жовтня 2024 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе