21.10.2024 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:
головуючого - судді Майдан С.І.,
за участю секретаря Кипиченко І.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав,
Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав. В обгрунтування заявлених вимог посилається на те, що відповідач ОСОБА_2 є його батьком, який залишив сім`ю коли позивачу було близько 6 років, та проживає в іншій родині до теперішнього часу. Мати позивача ОСОБА_3 на той час зловживала спиртними напоями та фактично не проживала вдома, у зв`язку з чим дитина фактично залишилася без піклування дорослих та будь яких засобів для існування, про що достовірно було відомо відповідачу, але залишено без уваги відповідача. Рішенням райвиконкому у м. Херсоні від 14.12.2001 року № 530 ОСОБА_1 був направлений до Херсонської школи-інтернату, у зв`язку із відмовою матері від дитини та відсутністю інформації про місцезнаходження батька. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , мати позивача, померла. Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 24.10.2005 року відповідача було визнано безвісно відсутнім. Рішенням виконавчого комітету Дніпровської районної у місті Херсоні ради від 12.12.2008 року № 826 неповнолітньому ОСОБА_1 встановлено статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Відповідач не приймав участі у вихованні позивача, не цікавився його життям, не надавав ні якої допомоги при вирішені життєвих потреб. Аліменти з відповідача на утримання дитини не стягувалися, та добровільно він їх не сплачував. Під час перебування позивача в інтернаті та до теперішнього часу позивач підтримував зв`язок із тіткою ОСОБА_4 , яка є рідною сестрою відповідача. В свою чергу відповідач теж мав тісний зв`язок із сестрою, та йому достеменно було відомо про місце перебування позивача, проте, заходів батьківської опіки та уваги до нього не проявляв. Фактично відповідач самоусунувся від батьківських обов`язків по відношенню до свого сина ОСОБА_1 . На підставі викладеного, позивач просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягнути з відповідача судові витрати понесені з розглядом справи, а саме судовий збір у розмір 908,00 грн та 25 000,00 грн витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказана справа передана в провадження судді ОСОБА_5.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 13.10.2021 року по справі відкрито провадження, розглдя справи проводити в порядку загального позовного провадження.
У зв`язку із звільннням судді ОСОБА_5 з посади судді Херсонського міського суду Херсонської області, у зв`язку з поданням про відставку, згідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.04.2024 року вказана цивільна справа надійшла в провадження судді Майдан С.І. 03.04.2024 року.
Ухвалою від 03.04.2024 року справу прийнято до провадження справу та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження до підготовчого судового засідання.
Ухвалою суду від 06.06.2024 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.
Ухвалою суду від 21.10.2024 року постановлено провести заочний розгляд справи.
Представник позивача ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. В останнє судове засідання представник позивача не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача. Позивач надав згоду на ухвалення заочного рішення по справі.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, повідомлений про дату, час і місце судового засідання в установленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подавав.
За таких обставин, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність сторін, враховуючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. ст.280, 281 ЦПК України.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції, потрібно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Згідно з частиною другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання.
Судом встановлено, що згідно актового запису № 62, складеного 10.08.1990 року Антонівською селищною радою Дніпровського району м. Херсона, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено шлюб.
Згідно до актового запису про народження № 51, складеного 19.04.1991 року виконавчим комітетом Антонівської селищної ради Дніпровського району м. Херсона, батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Згідно актового запису про смерть № 98, складеного 12.05.2005 року Виконавчим комітетом Антонівської селищної ради Дніпровського району м. Херсона, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 24.10.2005 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5, що проживає за адресою АДРЕСА_1 , визнано безвісно відсутнім.

Рішенням виконавчого комітету Дніпровської районної у місті Херсоні ради від 12.12.2008 року № 826 неповнолітньому ОСОБА_1 встановлено статус дитини, позбавленої батьківського піклування.

Фактично ОСОБА_1 прибув до школи-інтернату 11.09.2002 року. За час його перебування в інтернаті батько не цікавився життям дитини, не листувався з ним, не приїздив, про що свідчать надані акти від 12.09.2004, 10.09.2005 року, які складені вихователями КЗ «Херсонська загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІІ ст. ім. Г.Шевченка ХОР».

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав це крайній захід вплинути на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, тому питання про його застосування суд вирішує лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи.

Судом встановлено, що відповідач тривалий час ухилявся від виконання своїх обов`язків по вихованню неповнолітнього сина, не піклувався про його фізичний і духовний розвиток, не забезпечував необхідним харчуванням, що негативно впливало його на фізичний та духовний розвиток, не надавав матеріальної допомоги, у зв`язку з чим обов`язок по утриманню та вихованню дитини - ОСОБА_1 взяла на себе держава, встановивши статус дитини, позбавленої батьківського піклування та влаштувавши дитину до держаного дитячого закладу, де перебував до повноліття.

Таким чином, при розгляді даної справи судом було встановлено, що позивач з 2002 року перебував на виховані та утриманні у державному дитячому закладі. З цього часу батько - ОСОБА_2 ухилявся від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, не спілкувався з ним та не цікавився його життям по теперішній час. Враховуючи таку поведінку батька та беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, суд вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно повнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Разом з цим, приписами чинного законодавства, яке регулює сімейні правовідносини, зокрема відносини батьків та дітей, визначене коло взаємних прав і обов`язків батьків і дітей.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України "Про охорону дитинства").

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства").

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Переважна кількість батьківських прав та обов`язків стосується дитини до досягнення нею повноліття, проте й після досягнення дитиною повноліття правовий зв`язок між батьками та їхніми дітьми не припиняється, батьківські права продовжують існувати.

Так, права та обов`язки батьків і повнолітньої дитини визначені розділом ІІІ СК України. Зокрема, у статтях 202, 203 СК України передбачено обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги, зокрема, шляхом сплати аліментів, та брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

Відповідно до частини другої статті 202 СК України якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає.

Окремі права зберігаються між батьками та їх дітьми навіть після смерті одного з них і пов`язані зі спадкуванням (книга 6 Цивільного кодексу України, далі - ЦК України); зокрема, за приписами статті 1261 ЦК України батьки віднесені до першої черги спадкоємців за законом у разі смерті їх дітей.

У частині третій статті 1224 ЦК України передбачено, що не мають права на спадкування за законом батьки після дитини, щодо якої вони були позбавлені батьківських прав і їхні права не були поновлені на час відкриття спадщини.

Також Сімейний кодекс України надає батькам, які не були позбавлені батьківських прав стосовно своїх дітей, права та обов`язки щодо їх внуків та правнуків, зокрема право на їх виховання та спілкування (стаття 257 СК України), право на утримання та піклування з боку внуків, правнуків (стаття 264 СК України), право на спадкування за законом у порядку другої черги (стаття 1262 ЦК України).

У статті 166 СК України визначені правові наслідки позбавлення батьківських прав. Так, у частині першій наведеної статті передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.

Зміст наведених законодавчих приписів зумовлює висновок про те, що, досягаючи повноліття, особа втрачає правовий статус дитини в розумінні закону, проте сімейні відносини між батьком/матір`ю та сином/дочкою після досягнення дитиною повноліття не припиняються, між ними зберігається правовий зв`язок як батьків та дитини. Це відповідно означає й існування між ними взаємних особистих немайнових та майнових прав і обов`язків, які є чинними впродовж усього життя, а окремі з них - навіть після смерті одного з них.

Тож навіть після досягнення дитиною повноліття батьки, які не позбавлені батьківських прав стосовно такої дитини, зберігають певні права та обов`язки щодо неї, які ґрунтуються на їх кровному спорідненні. Із повноліттям дитини "з`являються" права батьків на утримання з боку повнолітніх сина/дочки та виникають відповідні кореспондуючі їм обов`язки. Батьки, не позбавлені батьківських прав є спадкоємцями за законом своєї дитини.

Таке нормативне регулювання сімейних відносин між батьками та повнолітніми сином/дочкою є втіленням моральних засад суспільства, за яких батько та матір, які належно виконували свої обов`язки щодо власної дитини протягом тривалого часу (від народження і до досягнення дитиною повноліття, а в певних випадках навіть після досягнення повноліття), мають право на утримання від повнолітніх сина/дочки, а також на спадкування за законом.

Відповідно, позбавлення матері чи батька батьківських прав стосовно їхньої дитини, за умови доведеності факту невиконання ними своїх батьківських обов`язків, унеможливлює існування, зокрема, права на утримання та спадкування в майбутньому, та відповідатиме принципам розумності й справедливості.

Приписи Сімейного кодексу України та інших законодавчих актів не містять заборони позбавлення батьківських прав стосовно сина/дочки після досягнення ними повноліття.

Вказане взаємоузгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 29.01.2024 у справі № 185/9339/21.

Враховуючи те, що досягаючи повноліття, особа втрачає правовий статус дитини в розумінні закону, проте сімейні відносини між батьком/матір`ю та сином/дочкою після досягнення дитиною повноліття не припиняються, між ними зберігається правовий зв`язок як батьків та дитини і відповідно існування між ними взаємних особистих немайнових та майнових прав і обов`язків, які є чинними впродовж усього життя, а окремі з них - навіть після смерті одного з них, беручи до уваги те, що приписи Сімейного кодексу України та інших законодавчих актів не містять заборони позбавлення батьківських прав стосовно сина/дочки після досягнення ними повноліття, враховуючи те, що наявні у справі докази у їх сукупності підтверджують те, що відповідач ОСОБА_2 свідомо ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не піклувався про нього, не проявляв до нього щонайменшої батьківської турботи, зацікавленості у його долі, що свідчить про те, що відповідач свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків та не бажає їх виконувати в подальшому, тому з метою захисту прав та інтересів позивача, суд вважає за необхідне позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав стосовно його повнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позбавлення відповідача батьківських прав стосовно повнолітнього сина сприятиме захисту прав та інтересів останнього та унеможливить безпідставне використання відповідачем у майбутньому своїх прав батька, які ґрунтуються на їх кровному спорідненні, які є чинними навіть після досягнення дитиною повноліття, впродовж усього життя, а окремі з них - навіть після смерті, зокрема на утримання з боку повнолітнього сина, на отримання відповідної державної допомоги, спадкування після його смерті.

Також, відповідно до ч.1, ч.2, п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачені та документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір у сумі 908,00 грн.

Щодо заявлених вимог про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат на правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України позивачем повідомлено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які понесені і які очікує понести позивач в зв`язку із розглядом справи становить - сплачений судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 908,00 грн; витрати на правничу допомогу (акт виконаних робіт буде надано до суду в процесі розгляду справи).

Частиною першою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову-на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц.

Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано копію договору про надання правової допомоги від 01.11.2020 року.

Позивачемне надано суду достатніх та належних доказів на підтвердження понесення ним витрат на правничу допомогу, окрім наданого договору про надання правової допомоги, позивачем не наданий акт приймання-передачі наданої професійної правничої допомоги, та підтвердження про здійснення такої оплати,не конкретизовані витрати на правничу допомогу, тому підстави для стягнення з відповідача на користь позивача вказаних витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 60, 76-81, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 280, 282, 288-289, 354-355 ЦПК України, ст.ст. 164-166, 202,203 СК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьківських прав відносно повнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНКОПП не встановлений, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: С.І. Майдан