Справа № 344/8649/24
Провадження № 4-с/344/17/24
У Х В А Л А

04 червня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.,

з участю секретаря Бурянна Н.,

представника скаржника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_2 на дії та бездіяльність державного виконавця,-

ВСТАНОВИВ:

в скарзі від 03/05/2024 вказано, що державний виконавець здійснює виконання судового рішення про стягнення зі скаржника аліментів та врахувала в дохід скаржника щомісячну додаткову винагороду у розмірі 10000 гривень. Однак на думку скаржника щомісячна додаткова винагорода не є періодичним платежем і не має періодичного характеру, а належить до одноразових доходів. Крім цього зі скаржника не стягувались аліменти в повній сумі за попередні періоди, а тому зазначену заборгованість стягується державним виконавцем в якості боргу. Тому скаржник просив суд скасувати постанову про арешт його коштів від 23/06/2023, зобов`язати державного виконавця відкликати платіжні інструкції, зобов?язати державного виконавця здійснити розрахунок заборгованості без урахування додаткової винагороди.

В судовому засіданні представник скаржника підтримала скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Отже не підлягають доказуванню обставини, які визнаються сторонами.

Таким чином між сторонами виконавчого провадження виник спір щодо юридичної кваліфікації їх прав та обов`язків.

В судовому засіданні представником скаржника надано пояснення про те, що фактично заборгованість вже стягнута.

При цьому скаржником та його адвокатом не подано суду доказу того чи не стягнута вже заборгованість повністю.

Оскільки грошові кошти стягнуто з боржника, тому скасування постанови про арешт коштів не належить до ефективних способів захисту прав, оскільки не призведе до поновлення будь-яких прав, які скаржник вважає порушеними.

У свою чергу відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Абрамова проти України» (Заява № 41988/08) від 18 грудня 2018 року право на доступ до суду має бути «практичним та ефективним», а не «теоретичним або ілюзорним». Це зауваження особливо стосується гарантій, закріплених у статті 6 Конвенції, з огляду на важливе місце, яке займає у демократичному суспільстві право на справедливий суд (див. рішення у справі «Зубац проти Хорватії» [ВП] (Zubac v. Croatia) [GC], заява № 40160/12, пункт 77, від 05 квітня 2018 року та зазначені у ньому справи).

Таким чином не гарантовано на звернення до суду щодо захисту теоретичного та ілюзорного права. Ухвалення судового рішення за належним і ефективним способом захисту та його виконання повинно призводити до дійсного та ефективного поновлення порушеного права.

Скасування постанови, яка частково або повністю виконана не призводить до будь-якого повернення до стану, який існував до її постановлення чи виконання.

Це також підтверджується і тим, що арешт коштів здійснено 23/06/2023 і з того часу скаржник не заперечував його і лише 03/05/2024 подав скаргу.

При цьому скаржник вважає, що пропустив строк звернення до суду, оскільки подав про його поновлення.

Так суду не надано будь-якого доказу, що у скаржника були перешкоди в реалізації відповідного права, оскільки доступ сторін виконавче провадження до його матеріалів забезпечується в електронній формі.

Також і повне або часткове виконання постанови виключає можливість відкликання платіжних інструкцій на виконання постанови.

При цьому скаржником не доведено перед судом і тієї обставини, що платіжні інструкції є виконавчим документом. Відповідно зобов?язання відкликати платіжні інструкції будь-яким чином не впливає на виконавчий документ який і виконується.

Також скаржником не доведено правових підстав на використання відповідного засобу захисту порушеного права.

Разом з цим в прохальній частині скарги не вказано порядок, спосіб зобов?язання державного виконавця здійснити дії.

Однак абстрактна форма викладення прохальної частини скаржником не забезпечує можливості постановлення ухвали, яка забезпечить ефективне виконання абстрактного судового рішення.

При цьому передбачувана неможливість виконання судового рішення є самостійною підставою для відмови в задоволенні скарги.

Замість вирішення спору сторін виконавчого провадження задоволення скарги з відповідними недоліками призвело б тільки до виникнення нового спору між цими сторонами.

Крім цього відповідно до постанови Верховного Суду в справі № 209/3260/13-ц від 28 лютого 2024 року вказано на вірне врахування виконавцем спірної винагороди в якості основи для нарахування з неї аліментів.

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з частинами першою та третьою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до статті 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу) визначається, виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Відповідно до статті 81 СК України перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №146 від 26 лютого 1993 року, передбачено, що утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом.

Пунктом 1постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям, під час дії воєнного стану» установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних(бойових)дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Відповідно до пункту 2 розділу XXXIV Порядку на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується у відповідних розмірах, розмір якої залежить зокрема від безпосередньої участі у бойових діях, покладених завданнях та від іншого.

Однак пунктом 1 Переліку чітко визначено, що аліменти справляються з додаткової винагороди за основним місцем роботи, яка в свою чергу входить в структуру грошового забезпечення.

Таким чином, з аналізу вказаних норм випливає, що аліменти мають стягуватися в частці від усіх видів доходу боржника. Тому фактично, навіть до прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2022 року, виконавець мав враховувати всі види надходжень боржника для визначення розміру аліментів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2022 року № 1264 лише підтверджено необхідність стягнення аліментів з урахуванням додаткової винагороди. Раніше законодавство не містило норми про отримання додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану. Тому з урахуванням змін у законодавстві, лише узгоджено між собою нормативно-правові акти.

Постанова Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб», на яку міститься посилання в статті 81 СК України, також передбачає пункт 1, що утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом.

Крім того, у пункті 13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб вказується, що утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків. Вживання терміну «дохід» у дужках після поняття «заробіток» може розумітися як визнання цих понять синонімами в контексті приписів цього Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб. Отже, Перелік видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів, не є вичерпним.

Зазначений правовий висновок висловлено Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 760/4569/18-ц, провадження № 61-45100сво18.

Таким чином, колегія суддів суду касаційної інстанції не вбачає жодних підстав вважати, що законодавець, маючи на меті належне забезпечення дитини для її повноцінного духовного та фізичного розвитку, міг з будь-яких причин не охоплювати аліментними зобов`язаннями додаткову винагороду на період воєнного стану. Внесенням відповідних змін 16 листопада 2022 року законодавець лише конкретизував перелік видів грошового забезпечення, із яких справляється нарахування аліментів, задля усунення проблемних питань при нарахуванні аліментів, а не «створив» новий вид доходів, який раніше таким не визнавав.

Отже додаткові виплати, які нараховувались та виплачувались боржнику по аліментам відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» до 16 листопада 2022 року не є одноразовим нерегулярним видом грошового забезпечення, мали постійний характер та відносились до видів доходів, які враховуються при визначення розміру аліментів на одного з подружжя, дітей батьків, інших осіб.

Таким чином безпосередній зміст нормативно-правового регулювання спірних відносин вказує на законність дій суб`єкта, дії якого оскаржено.

Самостійне невиконання скаржником його обов?язку зі сплати аліментів призвело до утворення боргу. Негативні наслідки від стягнення боргу не перешкоджають його погашенню. Як вказано в скарзі у скаржника був постійний і достатній дохід для самостійної виплати належного розміру аліментів та погашення боргу. В порядку Закону України «Про виконавче провадження» забезпечується саме примусове стягнення за виконавчими документами.

Крім цього саме представником скаржника надано пояснення про те, що постанова державного виконавця вже практично виконана. Отже скаржник не був позбавлений засобів до існування протягом відповідного періоду.

Висновки адвоката скаржника за змістом скарги про те, що «…абсолютно очевидним є те, що жодна дитина в Україні не потребує такої суми на щомісячне утримання…» не визначено законом в якості правових підстав для невиконання судового рішення про стягнення аліментів.

Максимальний розмір аліментів обмежено законом і виключно до компетенції законодавця, а не представника скаржника належить компетенція на встановлення обмеження щодо розміру аліментів.

При цьому безпосередньо в письмовій скарзі адвоката боржника вказано, що з боржника стягується 20% аліментів та 30% заборгованості, а загалом 50%, що безпосередньо суперечить поясненням адвоката перед судом про те, що з боржника стягується 100% його доходу.

Так в ч. 2 ст. 43 ЦПК України вказано, що учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Зазначення адвокатом в письмовому поясненні однієї інформації, а в усній доповіді протилежної інформації не належить до виконання обов`язку за ч. 2 ст. 43 ЦПК України та не сприяє своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

УХВАЛИВ:

в задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії та бездіяльність державного виконавця відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом 15 днів безпосередньо до апеляційного суду, з дня його проголошення.

Суддя Бородовський С.О.