Доманівський районний суд Миколаївської області
Справа № 475/68/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
12.06.2024смт. Доманівка
Доманівський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючої судді: Кривенко О.В.,
при секретареві: Маташнюк О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с.Доманівка цивільну справу, в порядку загального позовного провадження, за уточненим позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою кошти в розмірі 70 000 доларів США.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 02 грудня 2023 року відповідач ОСОБА_2 позичив в позивача ОСОБА_1 70 000 доларів США за умови повернення частини коштів, а саме 30 000 доларі США до 01 січня 2024 року та 40 000 доларів США до 01 квітня 2024 року.
Факт передачі та отримання відповідачем у строкову позику грошових коштів повністю підтверджується складеною власноруч відповідачем розпискою, в якій зазначено, що відповідач підтвердив факт отримання від ОСОБА_1 у борг грошових коштів в сумі 70 000 доларів США, а також взяв на себе зобов"язання повернути вказану суму в повному обсязі в строки частину до 01 січня 2024 р. та 01 квітня 2024 р.
Станом на 01.01.2024 р. борг в сумі 30 000 доларів США та станом 01.04.2024 р. борг в сумі 40 000 долірав США відповідач не повернув.
На теперішній час ОСОБА_2 ухиляється від повернення боргу, чим порушує взяті на себе зобов"язання.
Враховуючи зазначене, позивач просить стягнути з відповідача суму боргу 70 000 доларів США та судові витрати.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з"явився, в письмовій заяві його представник ОСОБА_3 просив розглядати справу в їх відсутність, позовні вимоги підтримують та наполягають на їх задоволенні, не заперечують проти ухвалення заочного рішення.
У судове засідання, призначене на 12.06.2024 р., як і в попередні призначені судові засідання, відповідач ОСОБА_2 не з`явився, про дату, час та місце слухання справи судом повідомлявся належним чином, у відповідності до вимог ч.ч. 5, 6, п.2 ч.7, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, відзиву не подав.
У відповідності з вимогами ст.ст. 223, 280 ЦПК України, справу розглянуто у відсутність відповідача, в порядку заочного розгляду, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, у відповідності до ст. 128 ЦПК України, за останнім відомим місцем реєстрації місця проживання (ч.9 ст. 28 ЦПК), викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про поважність причин неявки в судове засідання суд не повідомив, позивач не заперечував проти такого вирішення справи.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Враховуючи наявність усіх умов, передбачених ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Із матеріалів справи вбачається, що згідно розписки від 02 грудня 2023 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 отримав в борг у ОСОБА_1 кошти у сумі 70 000 (сімдесят тисяч доларів) США, які зобов`язуються повернути:
30 000 (тридцять тисяч доларів) США в строк до 01 січня 2024 року;
40 000 (сорок тисяч доларів) США в строк до 01.04.2024 року, що підтверджується оригіналом боргової розписки, яка міститься в матеріалах справи.
Для забезпечення виконання зобов`язань по даній розписці відповідач ОСОБА_2 добровільно передав в заставу належні йому транспортні засоби:
- сідловий тягач DAF XF 95.480, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про державну реєстрацію НОМЕР_2 від 09.02.2021 року;
- напівпричіп контейнеровоз PACTON, 1994 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , свідоцтво про державну реєстрацію НОМЕР_4 від 20.05.2022 року;
- сідловий тягач DAF XF 95.430, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 , свідоцтво про державну реєстрацію НОМЕР_6 від 01.08.2023 року;
- напівпричіп самоскид KOEGEL , 1997 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_7 , свідоцтво про державну реєстрацію НОМЕР_8 від 13.08.2023 року;
- сідловий тягач VIOLVO FH42TB 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_9 , свідоцтво про державну реєстрацію НОМЕР_10 від 20/05/2022 року,
- напвіпричеп бортовий SCHMITZ SPR 24 L 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_11 , свідоцтво про державну реєстрацію НОМЕР_12 від 09.07.2021 року
Таким чином, позивач свої зобов`язання за договором позики виконав, надавши відповідачу грошові кошти в сумі 70 000 доларів США.
Відповідач ОСОБА_2 взяті на себе зобов"язання в строк, зазначений в розписці, повністю не виконав.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов"язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики ), або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.
Вищевказаний договір позики від 17.11.2023року був укладений сторонами відповідно до вимог діючого законодавства, підписаний відповідачем, не визнаний недійсним і є чинним на момент розгляду справи.
Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 18 вересня 2013 року (справа №6-63цс13) щодо застосування норм права, яка згідно з чинним цивільним процесуальним законодавством має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Верховний Суд України дійшов аналогічних висновків за результатами перегляду справ №6-50цс16, №6-1967цс15.
За правилом ч.2, 3 ст.545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.
Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.
Правовий аналіз ст.545 ЦК України дає підстави вважати, що держатель оригінала боргового документа є належним кредитором у зобов`язанні, на підтвердження виникнення якого наданий такий борговий документ.
В даному конкретному випадку договір позики від 17.11.2023року - борговий документ, укладений між позивачем та відповідачем на підтвердження прийняття зобов`язання за договором позики та наявний у позивача, свідчить про існування правовідносин за договором позики між сторонами у справі.
Даний договір містить умови отримання відповідачем в борг грошей із зобов`язанням їх повернення, дати отримання коштів та особистим підписом позичальника.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Позивач довів суду про існування боргової розписки і не виконання боржником умов договору позики. Відповідач не спростував докази, заявлені позивачем.
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
В Постанові Великої Палати Верхового суду від 16 січня 2019 року ( справа № 464/3790/16-ц) зроблений наступний висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК
України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Враховуючи викладене, приймаючи до уваги факт невиконання боржником своїх боргових зобовязань за договором позики, суд вважає, що до стягнення із відповідача ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 підлягає заборгованість за договором позики від 02.12.2023 року в загальній сумі 70 000 доларів США.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
На підставі вищевказаного та керуючись положеннями Цивільного Кодексу України, проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та про можливість їх задоволення.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду з вказаним позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 15 140 грн., а тому на підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі, а саме: сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок відповідачки.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12,13,76, 81, 133, 280 ЦПК України , ст. ст. 625,1049,1050 ЦК України, суд, -
Уточнені позовні вимоги задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_13 , зареєстрованого АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_14 , зареєстрованого АДРЕСА_2 заборгованість в сумі 70 000 (сімдесят тисяч доларів) США та судовий збір за подання позовної заяви до суду в розмірі 15 140 (п`ятнадцять тисяч сто сорок) гривень, судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в сумі 650 (шістсот п`ятдесят) грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду через Доманівський районний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя Доманівського районного суду Миколаївської області О. В. Кривенко