КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/376/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2024 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Петренка В.С.

за участю секретаря - Торгонської В.М.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

представника третьої особи - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права спільної часткової власності,

ВСТАНОВИВ:

13.06.2023 року позивач ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Шимбарьова Олексія, звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_4 , в якій просить суд визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право спільної часткової власності на частину квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що він разом із ОСОБА_5 , з якою познайомився в жовтні 2004 року, з лютого 2005 року почали проживати разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу, за адресою: АДРЕСА_2 у комунальній квартирі.

У подальшому, влітку 2006 року вони вирішили придбати власне житло.

За спільної домовленості було оформлено кредит на ім`я ОСОБА_5 , також на неї було оформлено договір купівлі-продажу та договір іпотеки, оскільки остання працювала у банку і їй було зручніше оформити та отримати кошти в кредит.

Позивач зазначає, що 14.11.2006 року під час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на підставі договору купівлі-продажу ними була придбана однокімнатна квартира, загальною площею 20,9 кв.м., житловою площею 11,3 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

Вказана квартира була придбана на грошові кошти, які отримані в кредит, про що були укладені відповідний кредитний договір №2006/670/150 від 14.11.2006 та договір іпотеки.

Одразу після придбання вказаної квартири він разом з ОСОБА_5 переїхали у придбану квартиру та стали проживати разом, а також за спільні кошти сплачувати заборгованість по кредиту за житло.

06.06.2009 року він з ОСОБА_5 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серії НОМЕР_1 , після чого ОСОБА_5 змінила прізвище на ОСОБА_6 .

У подальшому, 14.10.2014 року, відповідно до договору про внесення змін до договору кредиту від 14.11.2006 року та іпотечного договору, внесені зміни, а саме його - позивача, зазначено майновим поручителем по вказаному кредиту.

При цьому, позивачем зазначено, що надати суду копії кредитного договору, договору іпотеки, договору про зміну умов кредитного договору, а також договору купівлі-продажу квартири він не має можливості, оскільки після смерті ОСОБА_7 , ці документи разом з іншими документами було викрадено відповідачкою по справі.

Також позивачем в позовній заяві зазначено, що у 2017 році його дружина почала тяжко хворіти, у зв`язку з чим 09.10.2017 року звільнилася з посади касира-економіста ПАТ «Укрсоцбанк», після чого за станом здоров`я не працювала, а їх родина не мала іншого доходу крім його заробітку, при цьому ними не припинялась виплата кредиту за придбану квартиру за адресою: АДРЕСА_3 .

Крім того, ним сплачувалися витрати по лікуванню дружини, у тому числі по операції, яку їй було зроблено у 2019 році, пов`язану з онкологічним захворюванням.

ІНФОРМАЦІЯ_1 його дружина ОСОБА_8 померла.

Після смерті дружини він продовжував сплачувати заборгованість по кредиту та повністю погасив його 18.10.2021 року, що підтверджується відповідними квитанціями.

Таким чином, позивач вказує, що наведені вище обставини свідчать про те, що все майно, набуте ним з ОСОБА_8 під час перебування у шлюбі, а також під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу є їх спільною сумісною власністю.

Також, позивач зазначає, що з листа державного нотаріуса Київської державної нотаріальної контори у м. Одесі №5251/02-14 від 27.07.2021 року на ім`я відповідачки ОСОБА_4 , яка є матір`ю його покійної дружини, вбачається, що остання подала заяву про прийняття спадщини щодо майна ОСОБА_8 та претендує на отримання у спадщину частину квартири АДРЕСА_1 .

Вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя, тобто спадкове майно, що залишилось у спадщину складається з частини квартири, оскільки інша частина квартири належить йому - позивачу на праві спільної сумісної власності.

Існування спору про склад спадкового майна зумовило необхідність звернення до суду з позовом про розподіл спільно набутого майна.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 15.06.2023 року позовну заяву попередньо визначено суму судового збору за подання позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права спільної часткової власності про визнання права власності у розмірі 2500 грн. Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права спільної часткової власності про визнання права власності залишено без руху. Повідомлено ОСОБА_1 про необхідність виправити зазначені недоліки позову протягом 10 (десяти) днів з дня отримання цієї ухвали, а саме: сплатити судовий збір за одну вимогу немайнового характеру у розмірі 1073 грн. 60 коп., та надати докази такої сплати; доплатити судовий збір за вимогу майнового характеру, відповідно до пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у розмірі 692 грн. 73 коп., з урахуванням вже сплаченої суми у розмірі 1807,27 грн., та надати докази такої сплати. Роз`яснено позивачу, що у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк позовна заява буде вважатися неподаною та повернута зі всіма доданими до неї документами, на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

20.06.2023 року до суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків позову.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 21.06.2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права спільної часткової власності. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання. Клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено. Витребувано з АТ «Альфа-Банк» копію кредитного договору № 2006/670/150 від 14.11.2006 з договором про зміну умов кредитного договору, виписку про рух коштів по вказаному договору.

25.09.2023 року від представника відповідача ОСОБА_4 - адвоката Лень Юлії Василівни надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якої вона просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, оскільки знайомство позивача з донькою відповідачки було обмежено періодичними зустрічами та не більше того, він інколи залишався у неї вдома на ніч, тому твердження позивача про те, що він з лютого 2005 року став проживати з ОСОБА_7 однією сім`єю, є неправдивими. Відносини між ними були не серйозними, кілька разів розходилися та протягом тривалого часу не зустрічалися, потім знов почали відносини. ОСОБА_1 на той час не працював, не мав постійного заробітку, ніяким чином не ніс та не міг нести обов`язки, як сімейна особа, спільне проживання однією сім`єю не має нічого спільного з його періодичним перебуванням в квартирі ОСОБА_7 до моменту їх одруження. Зазначає, що донька відповідачки - ОСОБА_7 , а момент їх знайомства з позивачем, мала власну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , в якій вона проживала з листопада 2006 року. Квартира була придбана нею особисто за власні грошові кошти, всі комунальні платежі вона сплачувала особисто. В листопаді 2006 року ОСОБА_7 вирішила продати свою комунальну квартиру та купити іншу квартиру в АДРЕСА_3 . При цьому, частина вартості нової квартири була сплачена ОСОБА_7 грошовими коштами, отриманими від продажу своєї комунальної квартири, а залишок був сплачений продавцеві за рахунок кредитних коштів в іноземній валюті, які вона отримала на підставі Кредитного договору №2006/670/150 від 14.11.2006 року, укладеного в ПАТ «Укрсоцбанк». На підставі вказаного кредитного договору нею була отримана сума кредиту в розмірі 30000,00 доларів США, зобов`язання щодо погашення кредиту були забезпечені Договором поруки №25-04/53 від 14.11.2006 року, поручителем за яким виступала ОСОБА_9 . Крім того, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, був укладений іпотечний договір, згідно якого донька відповідачки - ОСОБА_10 виступала іпотекодавцем. Отже, на момент підписання договору купівлі-продажу, кредитного договору, договору поруки та іпотечного договору позивач ОСОБА_1 не вважав себе співвласником придбаної квартири та до моменту одруження з померлою не підписав особисто жодного документу, в тому числі документи про внесення змін та доповнень в зазначені договори, ніякої інформації банку та/або нотаріусу ним не подавалось. Таким чином, відповідачка вважає, що позивачем не доведений факт проживання його з її донькою однією сім`єю та придбання спільного майна, не доведені спільні витрати на придбання квартири в 2006 році, витрати на оплату комунальних послуг, витрати на проведення ремонту помешкання, придбання спільних речей або меблів, побутової та іншої техніки, відсутні докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого, не доведено наявність власних доходів, направлених на спільне проживання та погашення кредиту, наявність спільного бюджету тощо.

04.12.2023 року від представника відповідача ОСОБА_4 - адвоката Лень Юлії Василівни надійшли додаткові пояснення, відповідно до яких відповідач додатково зазначає, що у зв`язку з тяжким станом здоров`я її донька ОСОБА_7 дійсно звільнилася з роботи, проте вказує, що на її ім`я був відкритий соціальний рахунок в ПАТ КБ «Приватбанк» на який вона отримувала матеріальну допомогу у вигляді пожертвувань (благодійної допомоги) весь останній період свого життя, всього за період з 02.04.2019 року по 11.05.2021 року було здійснено більше 100 переказів на загальну суму 148500,00 грн., крім того, на її ім`я був відкритий рахунок в ПАТ «Банк Восток» для отримання пенсії. Таким чином, починаючи з 20.11.2017 року до дня смерті донька щомісяця отримувала пенсію. Так її донькою ОСОБА_7 з вказаних грошових коштів було здійснено погашення кредиту. При цьому, позивач не надав суду жодних доказів наявності у нього систематичного отримання доходу, докази працевлаштування та отримання заробітної плати, вже не говорячи про сплату кредитної заборгованості. Так, вказана вище інформація підтверджує той факт, що у померлої ОСОБА_7 були наявні власні грошові кошти, а твердження позивача, що їх сім`я не мала іншого доходу, окрім як його заробітку, є недостовірною. Крім того, позивач зовсім не приймав фінансової участі в похованні ОСОБА_7 після її смерті, у зв`язку з відсутністю власних коштів. Як вбачається з матеріалів справи, доказів, які б підтверджували доводи позивача щодо існування між ним та ОСОБА_11 з лютого 2005 року відносин, притаманних подружжю, ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету та побуту, та придбання квартири за їх спільні кошти або спільною працею в матеріалах справи відсутні та позивачем не доведені.

У підготовчому засіданні 23.01.2024 року від представника позивача - адвоката Шимбарьова Олексія Валерійовича надійшло клопотання про витребування доказів, в якому представник позивача просить суд витребувати у Київській державній нотаріальній конторі міста Одеси належним чином засвідчену копію спадкової справи №542/2021 щодо майна ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до актового запису №7076 від 22.05.2021 року.

У підготовчому засіданні 23.01.2024 року позивач та представник позивача - адвокат Шимбарьов Олексій Валерійович підтримали клопотання, просили його задовольнити.

У підготовчому засіданні 23.01.2024 року представник відповідача заперечувала проти задоволення клопотання про витребування доказів.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 23.01.2024 року клопотання представника позивача - адвоката Шимбарьова О. про витребування доказів було задоволено. Витребувано з Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса належним чином засвідчену копію спадкової справи №542/2021 щодо майна ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до актового запису №7076 від 22.05.2021 року.

У підготовчому засіданні 04.04.2024 року закрито підготовче провадження у справ та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні 18.09.2024 року позивач підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

В судовому засіданні 18.09.2024 року представник відповідача у задоволенні позовних вимог просила відмовити.

Представник третьої особи в судовому засіданні просив ухвалити законне та справедливе рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та показання свідка, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, відповідно до договору кредиту №2006/670/150 від 14.11.2006 року, укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 , встановлено, що остання отримала кредит у сумі 30000,00 доларів США, зі сплатою 12,2 відсотків річних, на придбання нерухомого майна - однокімнатної квартири, загальною площею 20,9 кв.м., житловою площею 11,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно договору купівлі-продажу від 14.11.2006 року ОСОБА_12 продала ОСОБА_5 квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , яка складається з однієї кімнати, загальною площею 20,9 кв.м., житловою - 11,3 кв.м.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , 06.06.2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис №440.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, однокімнатна квартира, загальною площею 20,9 кв.м., житловою площею 11,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 на праві приватної власності належить ОСОБА_8 , на підставі договору купівлі-продажу №2647 від 14.11.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Трофімець В.В.

Відповідно до акту від 20.07.2021 року, складеного сусідами ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , останніми підтверджено, що ОСОБА_1 , починаючи з 2006 року і по теперішній час проживає за адресою: АДРЕСА_3 , за вказаною адресою ОСОБА_1 проживав сумісно з ОСОБА_8 з 2006 року по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 .

Відповідно до трудової книжки ОСОБА_11 прийнято на роботу до Київського філіалу м. Одеси АКБ «Укрсоцбанк», звільнено з посади 10.10.2017 року за угодою сторін, п.1 ст.36 КЗпП України.

Судом встановлено, що ОСОБА_11 та ОСОБА_1 сплачувалися грошові кошти на погашення заборгованості за Кредитним договором №2006/670/150 від 14.11.2006 року, що підтверджується квитанціями №1-1383К від 09.07.2019 року на суму 2320,00 грн., №3371131 від 09.12.2019 року на суму 3300,00 грн., №1-1414К від 09.07.2019 року на суму 700,00 грн., №5413834 від 15.10.2019 року на суму 3000,00 грн., FJB371 від 08.04.2019 року на суму 2900,00 грн., №3463354 від 10.02.2020 року на суму 3300,00 грн., №739975 від 10.01.2020 року на суму 3500,00 грн., №395727103 від 13.07.2021 року на суму 5000,00 грн., №376951165 від 05.07.2021 року на суму 5000,00 грн., №462818210 від 10.08.2021 року на суму 5000,00 грн., та від 13.09.2021 року на суму 1474,00 грн., №615428693 від 11.10.2021 року на суму 5000,00 грн., №631417530 від 18.10.2021 року на суму 105000,00 грн.

З пояснень ОСОБА_16 від 10.08.2021 року, відібраних адвокатом Шимбарьовим Олексієм Валерійовичем, вбачається, що з ОСОБА_5 вона познайомилася у 2000 році коли прийшла працювати до відділення банку «Укрсоцбанк». Приблизно у жовтні 2004 року вони разом з ОСОБА_7 та іншими подругами відпочивали у нічному клубі, де ОСОБА_7 познайомилася з ОСОБА_1 , після чого вони почали зустрічатися. На той момент ОСОБА_7 проживала у кімнаті в комунальній квартирі. У подальшому приблизно з кінця зими, початку весни 2005 року ОСОБА_7 та ОСОБА_17 почали проживати разом однією сім`єю, вели спільне господарство, проживали у вказаній вище комунальній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . У 2006 році ОСОБА_7 продала кімнату у комунальній квартирі та разом з ОСОБА_17 вони оформили кредит на придбали квартиру АДРЕСА_1 , куди разом переїхали жити, де жили та вели спільне господарство по день смерті ОСОБА_7 . Сплачували кредит вони разом, оскільки заробітної плати ОСОБА_7 не вистачало. 06.06.2009 року ОСОБА_7 та ОСОБА_17 одружилися. У подальшому, починаючи з 2017 року сім`ю повністю утримував ОСОБА_17 , у тому числі сплачував кредит за квартиру. У 2019 році ОСОБА_7 перенесла операцію, грошові кошти за яку повністю сплатив ОСОБА_17 , йому допомагали збирати гроші друзі по спорту.

У судовому засіданні була допитана в якості свідка ОСОБА_9 , яка працювала заступником голови правління в АКБ «Укрсоцбанк» (Одеська філія), та є тіткою ОСОБА_11 , яка пояснила, що в листопаді 2006 року ОСОБА_7 вирішила купити квартиру в АДРЕСА_3 , вона допомагала останній з оформленням кредиту, зобов`язання щодо погашення кредиту були забезпечені Договором поруки, за яким вона виступала поручителем. Зазначила, що ОСОБА_7 самостійно сплачувала грошові кошти за вказаним кредитом.

При цьому, вказані пояснення суд не бере до уваги, оскільки вони надані рідною тіткою ОСОБА_11 , яка є родичкою відповідачки та яка зацікавлена у наданні таких пояснень на користь відповідача ОСОБА_4 .

Відповідно до ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.

Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.

Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом».

Відповідно до частини першої статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Частиною другою статті 74 СК України передбачено, що на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже, до майна, що було набуте під час проживання осіб однією сім`єю, застосовуються положення сімейного законодавства, які регулюють правові відносини з приводу права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час перебування у шлюбі, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Верховний Суд у постанові від 14.02.2018 у справі №129/2115/15-ц, зазначив, що при застосуванні статті 74 СК України, слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують: 1) час придбання; 2) джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте); 3) мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі N 644/6274/16-ц (провадження N 14-283цс18) вказано, що "згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року N 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі N 554/8023/15-ц (провадження N 14-130цс19) міститься висновок, що "вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)".

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Як зазначає позивач він з ОСОБА_11 , з лютого 2005 року почали проживати разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу та під час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на підставі договору купівлі-продажу ними була придбана однокімнатна квартира, загальною площею 20,9 кв.м.. житловою площею 11,3 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

Вказана квартира була придбана на грошові кошти, які отримані в кредит, про що були укладені відповідний кредитний договір №2006/670/150 від 14.11.2006 та договір іпотеки.

Одразу після придбання вказаної квартири він разом з ОСОБА_11 переїхали у придбану квартиру та стали проживати разом, а також за спільні кошти сплачувати заборгованість по кредиту за житло, які він також продовжив сплачувати після смерті дружини.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

З викладених норм права вбачається, що кожна сторона сама обирає стратегію захисту своїх прав, а суд розглядає справи тільки в межах заявлених сторонами вимог та наданих ними доказів.

При цьому, позивачем не доведено належними та достатніми доказами обставин проживання його з ОСОБА_11 разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2005 року по 2009 рік, та обставин спільного придбання ними в цей період квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

Проте, судовим розглядом встановлено, що вказана квартира у 2006 році була придбана ОСОБА_11 в кредит, який після реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 у 2009 році, вони як подружжя сплачували разом за рахунок спільного та особистого доходу.

Крім того, з наявних в матеріалах справи квитанцій №395727103 від 13.07.2021 року, №376951165 від 05.07.2021 року, №462818210 від 10.08.2021 року та 13.09.2021 року, №615428693 від 11.10.2021 року вбачається, що позивачем ОСОБА_1 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 дружини ОСОБА_11 здійснювалися оплати на рахунок погашення кредитної заборгованості за кредитним договором №20026/670/150 від 14.11.2006 року та повністю погашено вказану кредитну заборгованість 18.10.2021 року, відповідно до квитанції №631417530 від 18.10.2021 року на суму 105000,00 грн.

Крім того, відповідно до пп.1.4.1 п.1 Договору про внесення змін до Іпотечного договору №2649 від 14.11.2006 року, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_11 від 14.10.2014 року зазначено, що заборгованість за кредитом, станом на дату укладення цього договору про внесення змін складає 26933,31 доларів США та 243,74 долара США заборгованість по процентах.

Відповідно до договору кредиту №2006/670/150 від 14.11.2006 року, ОСОБА_11 отримано кредит у сумі 30000,00 доларів США, зі сплатою 12,2 відсотків річних, на придбання нерухомого майна - однокімнатної квартири, загальною площею 20,9 кв.м., житловою площею 11,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

З зазначеного вище вбачається, що на день укладення Договору про внесення змін до Іпотечного договору №2649 від 14.11.2006 року, а саме станом на 14.10.2014 року ОСОБА_11 було сплачено незначну частину кредиту.

За таких обставин, судовим розглядом встановлено, що спірне майно однокімнатна квартира, загальною площею 20,9 кв.м.. житловою площею 11,3 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_11 , оскільки вона хоча і була придбана у 2006 році до укладення шлюбу, однак придбана була в кредит і значно більшу частину якого було погашено під час перебування у шлюбі, та в подальшому особисто позивачем ОСОБА_1 після втрати працезданості ОСОБА_11 у 2017 році та після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судом враховано, що частина вартості спірної квартири була сплачена ОСОБА_11 грошовими коштами, отриманими від продажу своєї кімнати у комунальній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , а залишок був сплачений за рахунок кредитних коштів в іноземній валюті в сумі 30000 доларів США, які вона отримала на підставі Кредитного договору №2006/670/150 від 14.11.2006 року, укладеного в ПАТ «Укрсоцбанк». При цьому суд виходить з того, що ринкова вартість квартири складала 35306,93 доларів США, та була визначена у п. 1.2 Іпотечного договору від 14.11.2006 року.

Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст.63, ч. 1 ст.65 СК.

Критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Право спільної сумісної власності подружжя врегульовано главою 8 СК України.

Таким чином, суд визнає, що об`єкт нерухомості, який є предметом розгляду позову, придбаний сторонами у період перебування у шлюбі.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України).

Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

Тобто, ст.60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ,2 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України.

Ч. 1ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Ч. ч. 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною 1, 2 ст.372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

При таких обставинах та враховуючи вищенаведене, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 є доведеними та такими, що підлягають задоволенню з визнанням за позивачем ОСОБА_1 права спільної часткової власності на частину квартири АДРЕСА_1 .

Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 267, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права спільної часткової власності - задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право спільної часткової власності на частину квартири АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повний текст рішення складено 30.09.2024 року.

Суддя В. С. Петренко