Провадження №2-о/592/279/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2024 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючої судді Титаренко В.В.,

за участю секретаря судового засідання Ляскевич М.О.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

представника заінтересованої особи Чхуна С.А.,

розглянув у порядку окремого провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Управління Державної міграційної служби України в Сумській області про встановлення факту, що має юридичне значення,

встановив:

ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_2 , звернувся до суду з вказаною заявою і просить встановити факт проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Суми Сумської області.

Заяву мотивує тим, що ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Суми, про що 19.04.1965 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було зроблено актовий запис № 34. З 1972 року по 1980 рік ОСОБА_1 навчався в Сумській середній школі № 27, а після її закінчення, 30.08.1980, вступив на навчання до Сумського МПТУ №16. 05.03.1982 був переведений до Сумського МПТУ №6, де навчався за професією столяр-тесляр по 24.03.1983 року. 03.05.1982 року був документований паспортом громадянина СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_1 , виданого Зарічним РВВС у місті Суми Сумської області. Однак, даний паспорт ОСОБА_1 був втрачений. Відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 14.05.1983 був призваний на строкову військову службу ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідно до інформації, наданої департаментом інформатизації МВС, 10.02.1986 ОСОБА_1 був засуджений Військовим трибуналом Ленінградського гарнізону за п. «в» ст. 244, ст. 243, ст. 40 КК ррфср до 6 років позбавлення волі. 28.03.1986 вибув до Шосткинської виправної колонії Сумської області (№66). 01.02.1991 звільнено умовно з Шосткинської виправної колонії Сумської області (№66) на підставі рішення Шосткинського районного суду Сумської області від 01.02.1991, ст. 52-2 КК України (у редакції 1960 року). Невідбута частина покарання - 9 місяців, 9 днів. 19.02.1991 вибув до СК Шосткинського МВВС Сумської області. 17.04.1991 на підставі рішення Шосткинського міського суду Сумської області направлено в місця позбавлення волі строком на 7 місяців. Початок строку рахується з 13.04.1991р. 29.04.1991 прибув до Шосткинської виправної колонії Сумської області (№66). 13.11.1991 звільнено з Шосткинської виправної колонії Сумської області (№66) у зв`язку з відбуттям строку покарання. Після відбуття покарання, ОСОБА_1 ще неодноразово був засуджений та відбував покарання. На цей час ОСОБА_1 ніде не працює та фактично проживає за адресою АДРЕСА_1 . Листом Управління державної міграційної служби України в Сумській області від 09.08.2024 за № Л-97/6/5901 - 24/5901.20/97-24 ОСОБА_1 було рекомендовано звернутися до суду для встановлення юридичного факту проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року. Оскільки відповідно до довідки ДУ «Шосткинська виправна колонія (№66)», ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відбував кримінальне покарання в установі УС-319/66 м. Шостка з 28.04.1986, а звільнений після відбуття строку покарання - 13.11.1991, можна зробити висновок, що ОСОБА_1 перебував на території України станом на 13 листопада 1991 року. В силу тяжкого фінансового становища та втрати паспорту громадянина колишнього ОСОБА_3 не мав можливості вчасно звернутись за отриманням паспортного документа та встановленням його належності до громадянства України, що у свою чергу призвело до неможливості отримувати своєчасну соціальну, медичну допомогу та до відстороненості від суспільства. Соціальні та родинні зв`язки ОСОБА_1 були розірвані, а тому немає можливості забезпечити до суду явку свідків, які б могли підтвердити викладені в заяві обставини. Рішення суду необхідне для звернення до територіального підрозділу Державної міграційної служби України з метою встановлення належності до громадянства України та оформлення, в подальшому, паспорта громадянина України.

Заявник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні заяву підтримали та просили задовольнити.

Представник заінтересованої особи - Управління Державної міграційної служби України в Сумській області в судовому засіданні повідомив, що він не заперечує, що громадянин ОСОБА_1 перебував на території України станом на 13 листопада 1991 року, проте зазначив, що заявник не довів, що саме він є громадянином ОСОБА_1 .

Суд, розглянувши матеріали справи та заслухавши осіб, які з`явилися в судове засідання, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Суми, про що 19.04.1965 відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було зроблено актовий запис № 34.

З 1972 року по 1980 рік ОСОБА_1 навчався в Сумській середній школі № 27, а після її закінчення, 30.08.1980, вступив на навчання до Сумського МПТУ №16. 05.03.1982 був переведений до Сумського МПТУ №6, де навчався за професією столяр-тесляр по 24.03.1983.

03.05.1982 року був документований паспортом громадянина СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_1 , виданого Зарічним РВВС у місті Суми Сумської області по досягненню особою 16-річного віку. Однак, цей паспорт ОСОБА_1 у подальшому втратив.

Відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 14.05.1983 був призваний на строкову військову службу ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до інформації, наданої департаментом інформатизації МВС України від 04.03.2024, 10.02.1986 ОСОБА_1 був засуджений Військовим трибуналом Ленінградського гарнізону за п. «в» ст. 244, ст. 243, ст. 40 КК ррфср до 6 років позбавлення волі.

28.03.1986 ОСОБА_1 вибув до Шосткинської виправної колонії Сумської області (№66).

01.02.1991 ОСОБА_1 звільнено умовно з Шосткинської виправної колонії Сумської області (№66) на підставі рішення Шосткинського районного суду Сумської області від 01.02.1991, ст. 52-2 КК України (у редакції 1960 року). Невідбута частина покарання - 9 місяців, 9 днів.

19.02.1991 ОСОБА_1 вибув до СК Шосткинського МВС Сумської області.

17.04.1991 на підставі рішення Шосткинського міського суду Сумської області ОСОБА_1 направлено в місця позбавлення волі строком на 7 місяців. Початок строку рахується з 13.04.1991.

ОСОБА_1 29.04.1991 прибув до Шосткинської виправної колонії Сумської області (№66).

13.11.1991 ОСОБА_1 звільнено з Шосткинської виправної колонії Сумської області (№66) у зв`язку з відбуттям строку покарання.

Після відбуття покарання, ОСОБА_1 ще неодноразово був засуджений та відбував покарання на території України, про що свідчать лист Департаменту інформаизаціїї від 23.02.2024 з додатками, довідки про звільнення.

На цей час ОСОБА_1 ніде не працює та фактично проживає за адресою АДРЕСА_1 .

Листом Управління державної міграційної служби України в Сумській області від 09.08.2024 за № Л-97/6/5901-24/5901.20/97-24 ОСОБА_1 було рекомендовано звернутися до суду для встановлення юридичного факту проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (ч. 2 ст. 3 Закону України «Про громадянство України»).

Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент набрання чинності Законом України від 08.10.1991 № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Відповідно до підпункту «а» пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215/2001, (далі - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону «Про громадянство України», що подає особа, яка за станом на 13 листопада 1991 року і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання в Україні на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України за станом на 13 листопада 1991 року (пп. «в» п. 9 Порядку).

Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Ураховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі ст. 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час, та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення.

Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24.02.2021 у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20), від 05.04.2021 у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116св20).

Зважаючи на те, що за встановленими судом обставинами ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відбував кримінальне покарання в установі УС-319/66 м. Шостка, Сумська область, Україна, з 28.04.1986, а звільнений після відбуття строку покарання - 13.11.1991, можна зробити висновок, що ОСОБА_1 перебував на території України станом на 13 листопада 1991 року.

На підставі викладеного, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт постійного проживання заявника, ОСОБА_1 , на території України станом на 13 листопада 1991 року.

Права особи, пов`язані з громадянством, виписані в ст. 25 Конституції України, віднесені до розділу ІІ «Права, свободи і обов`язки людини і громадянина» і пов`язані із фізичною особою, а отже встановлення факту постійного проживання на території України безпосередньо є пов`язаним з виникненням у неї права на набуття громадянства України.

З огляду на те, що встановлення факту постійного проживання на території України має для ОСОБА_1 юридичне значення та необхідне йому для підтвердження належності до громадянства України, отримання паспорта громадянина України, враховуючи наявність доказів на підтвердження постійного проживання на території України впродовж тривалого терміну та, зокрема, станом на 13 листопада 1991 року, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом, тому судові витрати слід залишити за заявником.

Керуючись статтями 1-13, 76-81, 83, 89, 293, 294, 315, 316, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, задовольнити.

Установити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Суми Сумської області, на території України станом на 13 листопада 1991 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Заявник: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Заінтересована особа: управління Державної Міграційної служби України в Сумській області, м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, 27, .

Повний текст складено 08.10.2024.

Суддя В.В. Титаренко