Справа № 344/226/24
Провадження № 22-ц/4808/1259/24
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.

суддів: Луганської В.М., Фединяка В.Д.,

секретар Струтинська Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ «Івано-Франківськгаз збут» про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

05 січня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТзОВ «Івано-Франківськгаз збут» про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії. Позов обгрунтовувала тим, що одержує послугу з постачання природного газу на підставі Постанови НКРЕКП «Про затвердження Правил постачання природного газу» від 30.09.2015 №2496.

09.09.2023 року ОСОБА_1 отримала з ТОВ «Івано-Франківськгаззбут» часткову інформацію про розрахунки з 05.2021 р. по 04.2022 р., не завірені належним чином, та часткову інформацію за період з 07.2015 р. по 12.2018 р. за підписом ОСОБА_2 .. При цьому позивач станом на березень 2016 року має переплату в сумі 1261,14 грн., але на 05.05.2023 року відповідачем їй нарахований борг в сумі 10130,51 грн. .

Неправомірність внесених змін полягає в наступному: 1) у графі «борг»; підтверджено у Витягу з фінансового стану звірки ЕІС - код 56ХМ16Б611216952 за о/р № НОМЕР_1 зміни переплати позивача зазначені як борг, а саме: - станом на 07.2015 р. неправомірний борг в сумі 84,68 грн.: - станом на 08 2015 р. неправдивий борг в сумі 227,70 грн, і взагалі за кожний місяць з 07.2015 р. по 12.2018 року всі суми змінені повністю у графі «борг», що грубо суперечить Закону та Конституції України. 2) у графі «облік лічильника» обсяг спожитого мною газу за кожний місяць з 07.2015 р. по 12.2018 року містяться істотні суперечності, а саме у виписці від 26.01.2017 року, від 04.10.2018 р. по особовому рахунку № НОМЕР_1 вказано станом на 09.2015 р.- 146 куб/м спожитого газу; на 10.2015 р.23 м/куб спожитого газу; на 11.2015 р.12 м/куб спожитого газу; на 12.2015 р.53 м/куб спожитого газу.

Такі зміни позивач вважає неправомірними.

Так, у Витягу з фінансового стану ОСОБА_1 по о/р № НОМЕР_1 ЕІС - код 56ХМ16Б611216952 містяться зовсім протилежні зміни щодо обсягів лічильника нібито спожитого позивачем газу з 07.2015 p. пo 12.2018 року, а саме: станом на 9.2015 р .-31,62 куб/м спожитого газу; на 10.2015 р.83, 66 м/куб спожитого газу; на 11.2015 р.83, 66 м/куб спожитого газу; на 12.2015 р.83, 66 м/куб спожитого газу; на 01.2016 р.83, 66 м/куб спожитого газу; на 02.2016 р.86, 31 м/куб спожитого газу, і до кінця 2018 р. повністю внесені зміни в обсягу спожитого ОСОБА_1 газу.

Таким чином, за наявності переплати за спожитий газ в сумі 1261, 14 гривень, у відповідача були відсутні підстави для визначення наявності боргу в розмірі 10 130, 51 гривень.

Тому позивач просила суд визнати нарахування їй відповідачем боргу за спожитий газ в сумі 10 130,51 гривень необгрунтованим, зобов`язати відповідача ТОВ «Івано-Франківськ газ збут» змінити внесені зміни в облікові відомості спожитого нею газу у графі «борг» та внесені зміни у графі «облікування лічильника» при здійснені обліку об`єму природного газу, вказавши про відсутність заборгованості.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 травня 2024 року в задовленні позову ОСОБА_1 до ТзОВ «Івано-Франківськгаз збут» про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, вважає оскаржене рішення незаконним. Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не встановлено обставини, які мають значення для справи, а також порушено норми процесуального та матеріального права.

Позивач вважає, що надала суду достатньо доказів на підтвердження її вимог, але суд не дав їм оцінки і не встановив обставини спору.

Доводами щодо порушень норм процесуального права є наступні. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 02 квітня 2024 року було задоволено клопотання представника відповідача про проведення розгляду справи в режимі відеконференції. Однак, як зазначає ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, відеконференція проведена не була. Також вказує, що судом першої інстанції було порушено строки розгляду заяви про витребування доказів, яка подана скаржником 11.03.2024 року, а розглянута судом 15.05.2024 року під час розгляду справи. ОСОБА_1 зазначає, що необгрунтована відмова суду досліджувати докази призвела до порушення ч.1, 5 ст.ст. 81, 84 ЦПК України та унеможливила реалізацію учасниками судового процессу наданих їм процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Адже, як стверджує скаржник, своїми незаконним дями ТзОВ «Івано-Франківськгаз збут» порушили її право про надання 15% субсидії №511384 для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг інвалідам згідно з постановою КМУ №1156.

Позивач просить скасувати рішення Івано-Франкського міського суду від 15 травня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Визнати нарахування відповідачем ТзОВ «Івано-Франківськгаз збут» боргу за спожитий газ по о/р № НОМЕР_1 в сумі 10130,51 грн. необгрунтованим. Зобов?язати відповідача внести зміни в облікові відомості спожитого нею газу при здійснені обліку об?єму природного газу, вказавши про відсутність заборгованості.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду не явився.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, позивача ОСОБА_1 , яка підтримала доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Згідно з положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що позивач проживає в АДРЕСА_1 та є абонентом по споживанню природного газу з особовим рахунком № НОМЕР_1 .

Внаслідок невиконання позивачем договірних зобов`язань утворилась заборгованість за спожитий природний газ в сумі 10130,51 грн (станом на 01.05.2022), яка складається з боргу в сумі 5903,52грн., визначеного рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03.02.2020 у справі 345/5388/19 (а.с.27-29), а також боргу в сумі 4226,99грн., який стягнуто з ОСОБА_1 на користь відповідача судовим наказом Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10.01.2023 у справі №345/69/23 провадження 2н/345/55/2023 (а.с.23). Борг в сумі 10130,51грн., розрахований на 01.05.2022 року, не погашений на 17.01.2024 року .(а.с.24).

Позивач звернулася до суду з позовом про перерахунок заборгованості, посилаючись на невідповідність визначеного їй відповідачем обсягу спожитого фактичному об`єму газу, який вона споживає.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, вказав, що позивачем не доведені вимоги про неправомірність нарахування їй боргу за газ в розмірі 10 130,51 грн, за умови існування судових рішень, якими визначено цей самий розмір і правові підстави заборгованості позивача перед відповідачем.

З таким висновком суду колегія погоджується.

Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво-чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Між сторонами у даному випадку виникли договірні відносини з приводу постачання природного газу, адже сторонами не заперечується, що позивач є споживачем послуг, які надаються відповідачем. Зокрема, відповідач надавав ці послуги, позивач у свою чергу їх приймав, користуючись природним газом (прийняв оферту), приєднавшись таким чином до Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30 вересня 2015 року № 2500.

Так, Правилами постачання природного газу визначено, що договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України шляхом заочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

Відповідно до ч.1 ст.714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Тобто борг (факт його нарахування позивачу) не є окремим правочином, а лише частиною договірних відносин між сторонами. Юридичними наслідками порушення умов договору, до яких відноситься неправильний розрахунок заборгованості (неналежне виконання зобов`язання), можуть бути припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України), а не визнання боргу недійсним.

Відтак, борг не є правочином і норми, що передбачають недійсність правочину до питання щодо скасування боргу не можуть бути застосовані.

У випадку незгоди із правильністю нарахування розміру плати за певні види житлово-комунальних послуг (заборгованості за такими) споживачі вправі у випадку пред`явлення до них вимог про стягнення таких нарахувань заперечувати стосовно них з наданням відповідних доказів.

Зазначений розрахунок може бути визнаний як доказ (із наданням йому відповідної оцінки судом під час вирішення іншого спору), зокрема щодо стягнення з позивача заборгованості за послуги з постачання природного газу, при вирішенні якого суд зобов`язаний дати оцінку такому доказу.

Вказаний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 462/5889/16-ц, провадження №61-909св17.

Взаємовідносини між газопостачальником, газорозподільним підприємством, газотранспортним підприємством та споживачами природного газу регулюютьсяЗаконом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРМ), затвердженим Постановою національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2494 від 30 вересня 2015 рокута зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1379/2782, Правилами постачання природного газу, затвердженими Постановою НКРЕКП № 2496 від 30 вересня 2015року та іншими нормативно-правовими актами України.

Згідно з п. 17 ч. 3ст. 4 Закону України «Про ринок природного газу» Постановою НКРЕКП №2496 від 30 вересня 2015року затверджено Правила постачання природного газу, якими врегульовано відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи.

Згідно з пунктами 23, 37 частини першої статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» побутовий споживач - фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність. В свою чергу, споживачем визнається фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини.

Відповідно до частин першої, другої статті 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із нормативно-правовими актами.

Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку.

Постачання природного газу здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частинами першою - третьою статті 18 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, що приладовий облік природного газу здійснюється з метою отримання та реєстрації достовірної інформації про обсяги і якість природного газу під час його транспортування, розподілу, постачання, зберігання та споживання.

Приладовий облік природного газу здійснюється з метою визначення за допомогою вузла обліку природного газу обсягів його споживання та/або реалізації, на підставі яких проводяться взаєморозрахунки суб`єктів ринку природного газу.

Постачання природного газу споживачам здійснюється за умови наявності вузла обліку природного газу. Побутові споживачі у разі відсутності приладів обліку природного газу споживають природний газ за нормами, встановленими законодавством, до термінів, передбачених у частині першій статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

У пунктах 1, 2, 3 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ вказано, що цей Кодекс розроблений відповідно до Закону України «Про ринок природного газу».

Цей Кодекс визначає взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем.

Дія цього Кодексу поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем, та на їх постачальників.

Відповідно до пункту 2 глави 1 розділу VI Кодексу ГРМ доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору № 2498, в порядку, визначеному цим розділом.

Пунктом 1 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ передбачено, що договір розподілу природного газу має бути укладений оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні оператора ГРМ.

Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт.

Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається.

Пунктом 1 глави 5 розділу VI Кодексу ГРМ визначено, що споживання (відбір) природного газу з газорозподільної системи за наявності укладеного договору розподілу природного газу між споживачем та оператором ГРМ здійснюється за умови: включення споживача до Реєстру споживачів будь-якого постачальника на відповідний розрахунковий період; забезпечення споживачем своєчасних розрахунків з оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.

У пунктах 3, 4 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ визначено, що періодом для здійснення розрахунків за договором розподілу природного газу є календарний місяць.

Оплата вартості послуг за договором розподілу природного газу здійснюється споживачем на підставі відповідного рахунка оператора ГРМ на умовах договору розподілу природного газу. Оплата здійснюється виключно грошовими коштами. Дата оплати визначається датою, на яку були зараховані кошти на рахунок оператора ГРМ.

Главою 4 розділу ІХ Кодексу ГРМ врегульовано порядок комерційного обліку газу по об`єктах побутових споживачів (населення).

У пункті 1 цієї глави вказано, що визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору.

Для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу приймаються дані лічильника газу оператора ГРМ.

У пункті 4 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРМ вказано, що побутовий споживач, який за умовами договору розподілу природного газу розраховується за лічильником газу, зобов`язаний щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти діб (до 05 числа включно) надавати їх оператору ГРМ у спосіб, визначений договором розподілу природного газу.

Оператор ГРМ має право здійснювати контрольні зняття показів лічильника природного газу споживача та зобов`язаний не рідше одного разу на шість місяців здійснювати контрольне зняття показань лічильника газу (з урахуванням встановленого строку для контрольного огляду вузла обліку) та формувати об`єм розподілу і споживання природного газу по об`єкту споживача за розрахунковий місяць, в якому було здійснено контрольне зняття показань лічильника газу, з урахуванням його фактичних показань.

Якщо у споживача, який використовує природний газ комплексно (для опалення, приготування їжі та/або підігріву води), на дату контрольного зняття показань ЗВТ показання лічильника газу будуть менші, ніж надані споживачем за попередній місяць в опалювальний період, то ці контрольні показання вважаються фактичними показаннями лічильника природного газу станом на 01 число місяця, в якому провадиться таке контрольне зняття показань ЗВТ.

Аналогічне правило про обов`язок споживача щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти календарних днів (до 05 числа включно) надавати їх Оператору ГРМ закріплений в пункті 5.5 розділу V Типового договору № 2498.

Таким чином, за загальним правилом фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу по об`єкту споживача визначається на основі даних, які надаються самим споживачем станом на 01 число місяця. Якщо ж споживач не надав цих даних, фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу за розрахунковий період визначається оператором ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період з подальшим корегуванням цих даних після того, як в наступному розрахунковому періоді споживач своєчасно надасть показники лічильника або якщо буде проведено контрольне зняття показань ЗВТ.

Оператором ГРМ на території Івано-Франківської області, який здійснює облік та розподіл природного газу є Акціонерне товариство «Івано-Франківськгаз». З урахуванням вищевказаних положень чинного законодавства, що регулюють спірні відносини, оператор ГРМ є відповідальним за облік природного газу у побутових споживачів та визначені ним обсяги природного газу є обов`язковими для постачальника, тобто для ТОВ «Івано-Франківськгаз збут».

Як встановлено рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03.02.2020 у справі 345/5388/19, з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за спожитий газ на користь ТОВ «Івано-Франківськгаззбут» у сумі 5903,52 грн , визначену за період з квітня 2018 року по 17.12.2019 року, при цьому судом перевірявся стан оплат за спожитий газ з квітня 2016 року. Рішення залишено без змін апеляційним судом 14.07.2020 року.

Судовим наказом Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10.01.2023 у справі №345/69/23 з ОСОБА_1 стягнутий боргу в сумі 4226,99 грн.

Судові рішення на підставі яких стягнуто заборгованість є чинними, доказів сплати вказаного боргу позивач не надала.

Принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Відповідно до статей 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звертаючись до суду, позивач вказувала, що їй відповідач неправомірно нараховує оплату за спожитий газ у зв`язку із невідповідними фактичним даними про обсяг спожитого газу. Вказувала, що вона оплачувала постачання газу належно до спожитого обсягу, але постачальником газу їй нараховано заборгованість. Спірний період, за який має бути зробленний перерахунок боргу 10 130,51 грн із визначенням іншого обсягу спожитого газу, позивач визначила з липня 2015 року до кінця 2018 року.

Згідно з матеріалами справи, спір про борг за спожитий газ ОСОБА_1 за період з квітня 2018 року по 17.12.2019 року вирішений рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03.02.2020 року, яким з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за спожитий газ на користь ТОВ «Івано-Франківськгаззбут» у сумі 5903,52 грн . Під час розгляду справи судом було встановлено, що заборгованість відповідача виникла у квітні 2016 року, однак до квітня 2018 року була погашена. З квітня 2018 року по 17.12.2019 року заборгованість за спожитий газ становила 5903,52 грн, з урахуванням часткових оплат газу протягом цього періоду.

Таким чином, безпідставними є позовні вимоги про необхідність перерахунку за спожитий газ за період з липня 2015 року до кінця 2018 року, оскільки підстави нарахування заборгованості встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили.

Також судовим наказом Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10.01.2023 з відповідача стягнутий борг за газ в сумі 4226,99 грн., що разом із сумою 5903,52 грн, стягнутою судовим рішенням, становить суму боргу 10 130,51 грн., який вочевидь утворився за період після квітня 2018 року.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що позивач не надав доказів порушення свого права, яке підлягає захисту.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого висновку суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для скаржника, що має за мету фактичний перегляд інших судових рішень, що набрали законної сили, і якими вже встановлений розмір заборгованості за спожитий газ.

Твердження ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції не було проведено судове засідання в режимі відеконференції, суперечать матеріалам судової справи. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 квітня 2024 року клопотання про проведення розгляду цивільної справи в режимі відеконференції задоволено (а.с. 71-72) та протоколом судового засідання від 15 травня 2024 року підтверджується участь представника відповідача у судовому засідання шляхом відеоконференцзв`язку(а.с.89-91), і позивач приймала в ньому участь. Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції порядку розгляду заяви про забезпечення доказів, тому що скаржником ОСОБА_1 було подано клопотання про витребування доказів (а.с.40), вирішення якого регулюється ст.ст.83, 84 ЦПК України, при цьому позивач не довела відсутність можливості отримати такі докази, тому судом їй було відмовлено в задоволенні клопотання. Крім того, колегія суддів, перевіряючи справу, також не встановила підстав для задоволення клопотання позивача про витребування у відповідача інформації про сплату позивачем послуг по її особовому рахунку та акт звірки споживання газу за період з 2015 року по 31.04.2022 року, оскільки такі дані є в матеріалах справи встановлені судовими рішеннями, також в матеріалах справи наявні виписки з її рахунку за період, визначений позивачем в позовній заяві, під час якого на її думку проводилися неправильні нарахування. Щодо актів звірки, то ОСОБА_1 апеляційному суду пояснила, що таких не існує, оскільки вона не зверталася з такими пропозиціями до відповідача, а направляла заяви про надання їй письмової інформації про обсяг спожитого газу, оплату і порядок нарахування боргу (а.с.50-52). Власних розрахунків розміру заборгованості або її відсутності, конкретної, належно підтвердженої інформації щодо обсягу спожитого нею газу позивач суду не надала, отже, доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди із рішенням суду.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення. При вирішенні даної справи судом повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, переглядаючи справу відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає апеляційних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями ст.374, 367, 375, 381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 06 листопада 2024 року.

Судді Є.Є. Мальцева

В.М. Луганська

В.Д. Фединяк