Справа № 203/480/24
Провадження № 2/0203/660/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2024 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючого-судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Потаповій В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Маріуполі Донецької області померла її мати ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді частини квартири АДРЕСА_1 , а також частини житлового будинку з земельною ділянкою по АДРЕСА_2 . В травні 2023 року позивачка звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пахниць Н.В. з питанням щодо подачі заяви про прийняття спадщини після померлої матері та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, нотаріуса пояснила, що нотаріальні дії не можуть бути вчинені, оскільки вона пропустила строк для прийняття спадщини. Також позивачка зазначила, що після смерті матері вона мала намір подати заяву про прийняття спадщини у встановлений строк та звернутись до нотаріуса до 19.04.2022 року, однак не змогла цього зробити через збройну агресію РФ на території України, зокрема в м.Маріуполі. Активні бойові дії в м.Маріуполі почались наприкінці лютого 2022 року та тривали до середини травня 2022 року. В середині березні 2022 року позивачка з родиною змогли виїхати з міста та звісно про майно та спадкові справи в той період не думали. З м.Маріуполя вона виїхала за межі України до Нідерландів, де знаходилась до травня 2023 року. В неї не було можливості та слушної нагоди, щоб подати документи про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Вказані обставини, на її думку є поважними причинами пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову. В обгрунтування заперечень посилався на те, що позивачкою не надано доказів її перебування у Нідерландах, а також доказів та інформації (наприклад довідки ВПО) щодо часу її перебування в Україні. Навіть якщо припустити, що позивачка дійсно перебувала у Нідерландах, то за кордоном нотаріальні дії здійснюють консульські установи та дипломатичні представництва. У такому випадку заяви про прийняття спадщини подаються до вказаних установ. Також заява могла бути поштою нотаріусу на підконтрольній території України. Відповідно до змісту позовної заяви позивачка пропустила строк для прийняття спадщини з підстав, які не передбачені встановленим вимогам діючого законодавства України щодо поновлення такого строку у судових органах.

У відповіді на відзив представник позивачки зазначив, що збройна агресія РФ на території України, зокрема активні бойові дії у м.Маріуполі, які призвели до практично повного руйнування міста та суттєво вплинули на життя, здоров`я та психологічний стан його мешканців, беззаперечно є об`єктивною і істотною обставиною, яка завадила позивачці своєчасно виконати певні дії щодо свого спадкового майна. В Нідерландах позивачка мешкала з 14.04.2022 року, а з 26.04.2022 року зареєстрована в цій країні за постійною адресою та має тимчасовий паспорт і дозвіл на проживання. В травні 2023 року вона повернулась до України для вирішення питання із спадковим майном та звернулась до приватного нотаріуса Пахниць Н.В., яка, в зв`язку із пропуском строку для подачі заяви про прийняття спадщини, рекомендувала звернутись до суду для встановлення додаткового строку для подачі заяви. Наприкінці травня позивачка повернулась до Нідерландів, де проживає до теперішнього часу. Під час дії воєнного стану були внесені зміни щодо строків оформлення спадщини згідно постанови Кабінету Міністрів України №719 від 24.06.2022 року «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату та державної реєстрації в умовах воєнного стану» та постанови Кабінету Міністрів України №164 від 28.02.2022 року «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану». Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 25.01.2023 року у справі №676/47/21, на час воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від прийняття спадщини зупиняється. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. В листопаді 2023 року до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (п.п.20,21) було внесено зміни, відповідно до яких у період дії воєнного стану в Україні та протягом двох років з дня його припинення або скасування у випадку, якщо смерть фізичної особи зареєстрована пізніше ніж через один місяць з дня смерті такої особи або дня, з якого її оголошено померлою, строки обчислюються з дня державної реєстрації смерті. Але, з урахуванням того, що реєстрація смерті матері позивачки проведена 21.10.2021 року, вона не має можливості скористатись вищезазначеною нормою. За висновками Верховного Суду, при вирішенні спорів щодо спадкового майна і встановлення додаткового строку для подання заяви, потрібно враховувати принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав позивача в аспекті ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримуючись загальних засад цивільного судочинства, таких як справедливість, добросовісність і розумність. Таким чином, збройна агресія РФ, введення на території України воєнного стану, воєнні дії, внаслідок чого у позивачки було порушено звичайний уклад її життя, вона разом із родиною була змушена виїхати з рідного міста, покинути свою домівку через обставини непереборної сили, унеможливили своєчасне, протягом шести місяців після смерті спадкодавця, звернення позивачки із заявою про прийняття спадщини.

В запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача посилався на те, що відповідь на відзив подана з пропуском встановленого судом строку. Крім того, у відповіді не наведено жодного контраргументу, який би спростовував позицію відповідача; надано документи, викладені іноземною мовою, без засвідченого належним чином перекладу. Також зазначив, що діючим законодавством не передбачено продовження строку для подачі заяви про прийняття спадщини на підставах перебування спадкоємця за кордоном.

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 29.01.2024 року було відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні.

Протокольною ухвалою від 05.12.2023 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено останню до розгляду по суті.

В призначене судове засідання позивачка та її представник не з`явились. В наданих заявах просили розглядасти справу за їх відсутності, зазначивши про підтримання позову.

Представник відповідача в наданій заяві також просив розглядати справу без його участі.

За вказаних обставин, враховуючи положення ст.ст.211,223,247 ЦПК України, суд визнав за можливе провести подальший розгляд справи по суті за відсутності сторін, за наявними у справі матеріалами та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Перевіривши доводи, викладені сторонами в заявах по суті справи та дослідивши матеріали останньої, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивачка ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4 ) є рідною донькою ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Маріуполі.

Вказане підтверджується долученими до позову копіями свідоцтва про народження, витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження, про шлюб, про смерть.

Позивачка до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пахниць Н.В. подала заяву про прийняття спадщини після померлої матері, яка зареєстрована нотаріусом 17.05.2023 року за реєстровим №399.

Листом-роз`ясненням приватного нотаріуса Пахниць Н.В. від 25.05.2023 року позивачці було повідомлено про пропуск встановленого законом шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини та рекомендовано звернутись до суду.

Згідно зі ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Згідно ч.ч.1,3 ст.1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Частиною 1 ст.1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правила частини третьої ст.1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, незнання приписів закону тощо, то немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду України від 04.11.2015 року у справі №6-1486цс15 та від 23.08.2017 року у справі №6-1320цс17, а також у постановах Верховного Суду від 17.10.2019 року у справі №766/14595/16 (провадження №61-6700св19), від 30.01.2020 року у справі №487/2375/18 (провадження №61-10136св19), від 31.01.2020 року у справі №450/1383/18 (провадження №61-21447св19).

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Подібний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 17.03.2021 року у справі №638/17145/17 (провадження №61-17764св20).

Процедура подання заяви про прийняття спадщини визначена п.3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595 (далі - Порядок №296/5), відповідно до п.3.5 глави 10 якого визначено, що якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним способом (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини.

Згідно з пп.3.11.3, 3.11.6 п. 3.11 глави 3 Положення про порядок вчинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України, затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України, Міністерства закордонних справ України від 27.12.2004 року №142/5/310, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2004 року за №1649/10248, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати консулу заяву про прийняття спадщини. Письмова заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто консулу. Справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається консулом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю пропонується надіслати заяву, оформлену належним способом, або прибути особисто до консула.

У постанові від 13.04.2023 року у справі №607/13549/21 (провадження №61-562св23) Верховний Суд вказав, що в екстрених випадках, коли існує ризик пропущення строку для прийняття спадщини, спадкоємець має право направити нотаріусу за місцем відкриття спадщини електронне повідомлення (аналог телеграми), в якому зазначити про прийняття спадщини, що узгоджується з пунктом 2.1 глави 10 Порядку N 296/5. Відтак законодавство України передбачає альтернативні варіанти процедури прийняття спадщини, що спрощує процес реалізації прав спадкоємців.

Оскільки на час відкриття спадщини (19.10.2021 року) позивачка не проживала разом із спадкодавцем, у відповідності до наведених вище положень ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України вона мала подати заяву про прийняття спадщини в строк до 19.04.2022 року.

Перевіряючи обставини на які позивачка та її представник посилались в обгрунтування поважності причин пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини у позовній заяві та відповіді на відзив, суд вважає, що останні не свідчать про наявність у неї обєктивних та непереборних обставин, які б виключали можливість своєчасної подачі заяви.

Так, суд враховує, що за наведеними позивачкою обставинами вона була обізнана про смерть спадкодавця та час відкриття спадщини, а також строки для її прийняття. В середині березня 2022 року вона виїхала на підконтрольну територію України, а з 14.04.2022 року по травень 2023 року проживала у Нідерландах.

Отже, починаючи з середини березня та до 14.04.2022 року, тобто на протязі місяця, позивачка не була позбавлена можливості звернутися із відповідною заявою про прийняття спадщини до нотаріуса на підконтрольній Україні території, а в період перебування за кордоном з 14.04.2023 року по травень 2023 року звернутись до посольства України в іноземній країні, яке виконує консульські функції, або подати заяву про прийняття спадщини до нотаріуса через засоби поштового чи електронного зв`язку.

Доказів, які б об`єктивно свідчили про наявність перешкод для подання такої заяви, позивачка суду не представила.

Також суд не приймає до уваги посилання позивачки на постанову Кабінету Міністрів України №719 від 24.06.2022 року «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату та державної реєстрації в умовах воєнного стану» та постанову Кабінету Міністрів України №164 від 28.02.2022 року «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», оскільки останні в частині встановлення інших правил щодо строку прийняття спадщини суперечили положенням ст.ст.1270,1272 ЦК України та не підлягали застосуванню, про що зазначив і Верховний Суду у постанові від 25.01.2023 року по справі №676/47/21, на яку посилався представник позивачки у відповіді на відзив.

Тому, позивачка мала враховувати діючи норми закону щодо строків прийняття спадщини, які мають вищу юридичну силу, а саме: положення ст.ст.1269,1270 ЦК України.

Таким чином, враховуючи, що тривалість пропуску строку для прийняття спадщини становить більше одного року, а також встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позивачка не довела існування об`єктивних та неподоланних перешкод для прийняття спадщини у встановлений законом строк, а отже, не довела, що пропуск строку відбувся з поважних причин.

Безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента верховенства права та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у випадку відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою.

З урахуванням вищенаведеного, в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Понесені позивачкою по справі судові витрати покласти на останню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1216,1220,1268-1270,1272 ЦК України, ст.ст.2,4,5,10-13,76-81,211,223,247,258,259,263-265 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити повністю.

Понесені позивачкою по справі судові витрати покласти на останню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 30 травня 2024 року.

Суддя С.Ю.Казак