Справа № 303/5404/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

31 січня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.,

суддів: Собослоя Г.Г., Мацунича М.В.

з участю секретаря судового засідання: Чичкало М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 серпня 2023 року у складі судді Полянчука Б.І., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,-

встановив :

У серпні 2022 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Позов мотивовано тим, що 10.10.2009 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було зареєструвано шлюб. 18.03.2022 до Мукачівського міськрайонного суду позивачем подано позовну заяву про розірвання шлюбу. На час подання позовної заяви жодних питань щодо поділу спільного майна не вирішувалося, не укладалось жодних договорів про поділ майна.

Зважаючи на те, що між сторонами не досягнуто згоди щодо поділу майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та оскільки відповідач відмовляється добровільно визнати належну їй частку спільного майна, вона вирішила звернутися до суду щодо вирішення зазначеного спору.

Під час шлюбу сторонами за спільні кошти подружжя було придбано майно на загальну суму 962855,48 грн. (дев`ятсот шістдесят дві тисячі вісімсот п`ятдесят п`ять гривень, сорок вісім копійок).

Так, на підставі договору купівлі-продажу від 08.02.2019 ними придбано квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вартість якої відповідно до висновку про оцінку від 21.07.2022 становить 718061,00 грн. Також у шлюбі придбано автомобіль марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак: НОМЕР_1 , вартість якого відповідно до відповіді на адвокатський запит з територіального сервісного центру МВС №21425 складає 244794,48 грн. (двісті сорок чотири тисячі сімсот дев`яносто чотири гривні, сорок вісім копійок). Таким чином, квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіль марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак: НОМЕР_1 є спільною сумісною власністю подружжя, частки якого у спільному майні є рівними.

За вказаних обставин позивач просила визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіль марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак: НОМЕР_1 , визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , стягнути з ОСОБА_1 1/2 вартості автомобіля марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак: НОМЕР_1 , що еквівалентно сумі у розмірі 122397,00 грн. (сто двадцять дві тисячі триста дев`яносто сім гривень, 00 копійок).

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 серпня 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частину вартості автомобіля марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак: НОМЕР_1 в сумі 122397 гривень (сто двадцять дві тисячі триста дев`яносто сім гривень) та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 9628,60 грн. (дев`ять тисяч шістсот двадцять вісім гривень, шістдесят копійок). В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні заявленого позову відмовити. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд не врахував, що спірна квартира придбана за його особисті кошти, які набуті від продажу його квартири, що отримана у спадок та продана напередодні придбання спірної квартири. Суд також не врахував, що спірний автомобіль був проданий під час перебування із позивачем у шлюбі за 160 000 грн., а кошти від продажу автомобіля були витрачені на ремонт квартири.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 , його представник адвокат Стегура Н.Р. підтримали подану апеляційну скаргу, просять її задовольнити.

Представник позивачки адвокат Біловар Б.Ю. заперечив подану апеляційну скаргу просить залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторони, представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково заявлений позов суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира та автомобіль придбані сторонами в період шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя, і позивачка має право на частину даної квартири та на грошову компенсацію за 1/2 частку вартості автомобіля, який відчужено відповідачем без згоди позивача з використанням грошових коштів на свій розсуд і не в інтересах сім`ї.

З даними висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки такі відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Матеріалами справи встановлено, що сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 10.10.2009р., що стверджено копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_2 . Сторони в суді першої інстанції визнали, що ними 18.03.2022р. подано позов про розірвання шлюбу.

Із копії договору-купівлі продажу квартири від 08.02.2019 посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Чорі О.Ю. вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 купив від ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 квартиру, що розташована на першому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку в АДРЕСА_1 .

Згідно висновку про вартість майна, який виготовлено суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 (кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МФ №5872 від 05.04.2008), ринкова вартість двокімнатної житлової квартири загальною площею 55,80 м. кв., що розташована на першому поверсі багатоквартирного житлового будинку групи капітальності ІІ за адресою: АДРЕСА_1 становить 718061 гривень (без ПДВ).

Із відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Закарпатській області територіального сервісного центру МВС № 2142 від 28.07.2022 №31/7/2- 8а/з вбачається, що за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 26.11.2021 на підставі договору купівлі-продажу зареєстровано право власності на транспортний засіб марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак: НОМЕР_1 . Зазначений транспортний засіб 16.04.2022 перереєстровано на нового власника ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на підставі договору дарування укладеного в ТСЦ №2142/2022/2141948 від 16.04.2022.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.02.2018 ОСОБА_1 набув право власності на квартиру АДРЕСА_2 . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.02.2018 зазначене право зареєстровано за ОСОБА_1 13.02.2018.

Згідно договору купівлі-продажу від 14.09.2018 ОСОБА_1 продав ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_2 за 378160,00 грн.

Таким чином судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_1 в період шлюбу з ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 08.02.2019 набув право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та 26.11.2021 придбав автомобіль марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак: НОМЕР_1 , який ним було відчужено за договором дарування 16.04.2022.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка закріплені у статті 57 СК України.

Відповідно до частини першої статті 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18), положення ст. ст. 60 та 70 СК України, ст. 368 ЦК України, свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Незважаючи на те, що спірна квартира була зареєстровано лише за відповідачем ОСОБА_1 , однак факт реєстрації спірного нерухомого майна на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише цій особі. Майно в цьому разі є спільною сумісною власністю подружжя та належить чоловікові та дружині в рівних частках з моменту реєстрації права власності на нього.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилається на те, що спірна квартира придбана ним за особисті кошти, які він отримав у результаті продажу спадкового майна, а саме квартири, що розташована у АДРЕСА_3 , тому спірна квартира є його особистою приватною власністю. В підтвердження даних обставин відповідач посилається на показання допитаних судом першої інстанції свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 . Однак, як правильно встановлено судом першої інстанції, поясненнями даних свідків не підтверджено, що відповідач придбав спірну квартиру саме за ті грошові кошти, які він отримав від продажу квартири АДРЕСА_2 , дані свідки пояснили підготовку та укладення договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 та купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 . Інших доказів, які б безперечно підтверджували, що позивач витратив на придбання квартири АДРЕСА_4 саме грошові кошти від продажу квартири АДРЕСА_2 суду не надано і матеріали справи не містять.

Доказуання не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Таким чином, відповідачем ОСОБА_1 належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на спірну квартиру, яка набута ними в період шлюбу, та не доведно, що спріна квартира придбана за його особисті кошти та є його особистою приватною власністю.

З врахуванням навденого, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про наявність правових підстав для визнання за позивачкою ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину спірної квартири. Доводи апеляційної скарги в цій частині висновків суду не спростовують, а тому не заслугову.ть на увагу.

Матеріалами справи доведено, що відповідач ОСОБА_1 , після подання позивачкою 18.03.2022 року позову до суду про розірвання шлюбу, згідно з договором дарування №2142/2022/2141948 від 16.04.2022 подарував ОСОБА_5 транспортний засіб марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак: НОМЕР_1 вартістю 244 794 грн. Однак, в судовому засіданні в суді першої інстанції відповідач визнав, що він отримав за автомобіль від ОСОБА_5 грошові кошти. Таким чином, судом правильно встановлено, що зазначений правочин має ознаки фіктивності, оскільки його вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Позивач у судовому засіданні в суді першої інстанції пояснив, що від ОСОБА_5 він отримав за вищевказаним договором відчуження автомобіля 160 000 грн., питання відчуження автомобіля з дружиною не узгоджував, отримані грошові кошти від продажу автомобіля він потратив на ремонт та облаштування квартири.

У п.30 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007, роз`яснено рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК (2947-14). У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Суд першої інстанції правильно не взяв до уваги вартість автомобіля у розмірі 160 000 грн. при його відчуженні, на яку вказує відповідач, оскільки відповідно до договору дарування №2142/2022/2141948 від 16.04.2022 вартість транспортного засобу марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак: НОМЕР_1 на момент укладення правочину складала 244 794 грн., і саме з цієї вартості слід виходити при поділі спільно нажитого подружжям даного транспортного засобу.

Судом першої інстанції також правильно не взято до уваги заперечення відповідача щодо стягнення з нього на користь позивачки 1/2 вартості проданого ним автомобіля, з посиланням на те, що кошти від його продажу були витрачені на ремонт квартири за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки відповідачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів, які підтверджують факт проведення ремонту в квартирі, а також, що саме за ці грошові кошти зроблено ремонт спірної квартири. Також, згідно пояснень відповідача у судовому засіданні в суді першої інстанції ремонт квартири розпочався через два тижні після її купівлі і проводився протягом трьох місяців з квітня 2019 року до кінця літа 2019 року, а відчуження автомобіля ОСОБА_5 відбулося 16.04.2022 року, що унеможливлює використання коштів на ремонт квартири у 2019 році.

Оскільки автомобіль марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак: НОМЕР_1 відповідачем ОСОБА_1 відчужено в порушення ст. 63 та ч. 3 ст. 65 СК України без письмової згоди на це ОСОБА_2 , відповідач використав отримані ним грошові кошти на свій розсуд та проти волі ОСОБА_2 , жодних доказів, які б підтверджували укладення договору дарування спірного автомобіля в інтересах сім`ї або використання отриманих грошових коштів за відчуження автомобіля в інтересах сім`ї відповідачем ОСОБА_1 не надано, суд першої інстанції дійшов правомірних висновків про стягнення з відповідача на користь позивача 1/2 частки вартості спірного автомобіля у розмірі 122 397 грн., та обґрунтовано в цій частині задовольнив заявлений позов. Доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними і не заслуговують на увагу.

Таким чином рішення судом першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування чи зміни не має.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 16 лютого 2024 року.

Головуючий:

Судді: