Номер провадження: 22-ц/813/2036/24
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю.Б.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

з участю секретаря Волкової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Гніздовської Ганни Михайлівни, представника ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 червня 2023 року, постановленого під головуванням судді Свяченої Ю.Б., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи державного реєстратора Одеської філії ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Кравця Олександра Володимировича про скасування запису про державну реєстрацію, припинення права власності та про зобов`язання усунення перешкод шляхом знесення самочинно побудованого об`єкту, -

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до державного реєстратора Одеської філії ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Кравця О.В., Снитко Л.В. про скасування запису про державну реєстрацію, припинення права власності, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просили:

- скасувати записи про державну реєстрацію права власності, здійснені державним реєстратором Одеської філії ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Кравцем О.Л. 03.05.2017 року за індексним номером 35026976 про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на квартиру загальною площею 50,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , та індексним номером 35027315 про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на квартиру загальною площею 66,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 ;

- припинити право власності ОСОБА_1 на квартиру загальною площею 50,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , та квартиру загальною площею 66,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 ;

- зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом знесення самочинно здійсненої надбудови другого поверху квартири АДРЕСА_4 ;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь позивачів судові витрати.

В обґрунтування свого позову позивачі зазначили, що позивачі є членами однієї сім`ї та фактично проживають за адресою: АДРЕСА_3 .

Власником суміжного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_5 ОСОБА_1 здійснено реконструкцію житлового будинку, яке проведено з порушеннями будівельних норм і правил.

За заявою ОСОБА_1 державний реєстратор Одеської філії ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Кравець О.В. вніс недостовірні відомості щодо об`єкту нерухомого майна до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Після звернення до повноважних органів Одеської міської ради у вересні 2019 року позивачам стало відомо, що проведені ОСОБА_1 роботи з будівництва є самочинними.

Позивачі зазначають, що на стіні другого поверху незаконно здійсненої надбудови будинку, яка проходить по межі ділянки, ОСОБА_1 було влаштовано три вікна на сторону ділянки позивачів, а також встановлено відеокамери, обсяг дії яких направлений виключно на територію належної позивачам земельної ділянки та житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 .

В результаті здійсненої самочинної реконструкції, ОСОБА_1 безперешкодно, через вікна свого будинку без дозволу позивачів потрапляє на належну позивачам територію, збирає інформацію шляхом цілодобової відеозйомки, що має своїм наслідком порушення недоторканості житла позивачів, втручання в їх особисте і сімейне життя.

Позивачі вважають, що вказаними діями відповідачів порушено законні права та інтереси позивачів.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20 березня 2023 року виключено з числа відповідачів державного реєстратора Одеської філії ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Кравця О.В. та залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача державного реєстратора Одеської філії ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Кравця О.В.

ОСОБА_1 звернулася до суду до суду з заявою про застосування позовної давності, в якій просила застосувати позовну давність до позовних вимог позивачів.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 червня 2023 року позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задоволений.

Скасовані записи про державну реєстрацію права власності, здійснені державним реєстратором Одеської філії ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Кравцем О.Л. 03.05.2017 року за індексним номером 35026976 про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на квартиру загальною площею 50,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , та індексним номером 35027315 про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на квартиру загальною площею 66,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 .

Припинено право власності ОСОБА_1 на квартиру загальною площею 50,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , та квартиру загальною площею 66,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 .

Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом знесення самочинно здійсненої надбудови другого поверху - квартири АДРЕСА_4 .

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з рішенням суду, адвокат Гніздовська Г.М., представник ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивачі при зверненні до суду взяли на себе повноваження органу державного архітектурно-будівельного контролю, оскільки саме управлінню державного архітектурно-будівельного контролю належить право звернення до суду з відповідними позовними вимогами про знесення чи перебудову самочинного збудованого об`єкту нерухомості.

Апелянт вважає, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не є належними співпозивачами у справі, оскільки не є власниками нерухомого майна, права яких нібито порушено з боку відповідачки.

Також апелянт вважає, що позивачами обрано неефективний спосіб захисту своїх порушених прав та законних інтересів, оскільки відповідно до чинного законодавства не передбачено способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію.

У відзиві на апеляційну скаргу, адвокат Кукало О.М., представник ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення без змін, оскільки рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не містять підстав для його скасування.

В судове засідання, призначене на 15 жовтня 2024 року державний реєстратор Одеської філії ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Кравець О.В. не з`явився, був сповіщений належним чином (а.с. 125-126 т. 4).

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників, які не з`явилися в судове засідання.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Гніздовської Г.М., представника ОСОБА_1 , адвоката Кукало О.М., представника ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом встановлено, що 11.12.2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , з одного боку та ОСОБА_2 укладено договори дарування житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 , посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. (а.с. 21, 22 т. 1).

Власником 7/50 часток в будинку АДРЕСА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину є ОСОБА_1 (а.с. 37 т. 1).

Відповідно до свідоцтва про спадщину за законом від 29.09.2006 року, ОСОБА_1 отримала 7/50 часток в будинку АДРЕСА_5 , який в цілому складається з п`яти житлових черепашникових будинків, житловою площею 207,9 кв.м. (а.с. 38 т. 1).

У висновку, проведеному ФОП ОСОБА_5 за № 04-26 від 31.01.2017 року, встановлено технічні можливості поділу майна за адресою по АДРЕСА_5 , шляхом виділення в одиницю (а.с. 40 т. 1).

З витягу з Державного реєстру речових прав, вбачається, що 21.04.2017 року ОСОБА_1 зареєструвала право власності на будинок АДРЕСА_6 загальною площею 117 кв.м., житловою 88,5 кв.м. (а.с. 39 т. 1).

Відповідно до технічного паспорту будинок АДРЕСА_7 має два поверхи площею по 1 поверху 50,5 кв.м., по 2 поверху 66,5 кв.м. (а.с. 41-44 т. 1).

Висновком ФОП ОСОБА_5 за № 01-15 від 26.04.2017 року, встановлено технічні можливості поділу майна за адресою по АДРЕСА_7 на квартири АДРЕСА_8 та АДРЕСА_9 , площею 50,5 кв.м. та 66,5 кв.м., кожна з яких складає одиницю (а.с. 45 т. 1).

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав 27.04.2017 року за ОСОБА_1 зареєстроване право власності на кв. АДРЕСА_10 (а.с. 47-54 т. 1).

До укладання договору дарування з ОСОБА_2 , позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , від свого імені, як власники на той час будинку АДРЕСА_3 , зверталися до управлінь та департаментів Одеської міської ради з питання проведення самочинних будівельних робіт власником житлового будинку по АДРЕСА_5 ОСОБА_1 , щодо проведення незаконної реєстрації права власності із зміною адреси нерухомого майна.

На підставі звернень органами місцевого самоврядування були проведені перевірки, в результаті яких встановлено факт проведення ОСОБА_1 самочинних будівельних робіт.

Відповідно до листів Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради №01-13/Г-275/0 від 27.09.2019 року, №01-13/291/0 від 07.10.2019 року вбачається, що дані щодо видачі містобудівних умов та обмежень на проектування або будівельного паспорту за адресою: АДРЕСА_5 , а також за адресою: АДРЕСА_5 не значаться (а.с. 28-30, 31-33 т. 1).

Приморською районною адміністрацією не приймалось розпоряджень про присвоєння адрес кв. АДРЕСА_8 та кв. АДРЕСА_4 (а.с. 35 т. 1).

В адресному реєстрі м. Одеси відсутні адреси: АДРЕСА_5 та АДРЕСА_11 , довідки не видавались, що підтверджується листом на ім`я ОСОБА_4 наданим Директором юридичного департаменту ОМР (а.с. 34 т. 1).

У листі № 01-5/4-ОГ від 10.03.2020 року управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради зазначено, що за результатами позапланової перевірки управлінням встановлено, що ОСОБА_1 експлуатується раніше самочинно реконструйований об`єкт (частина домоволодіння) з добудовою додаткового поверху з подальшим поділом на дві самостійні квартири за адресою: АДРЕСА_5 , який не прийнятий в експлуатацію, чим порушено вимоги ч.8 ст.39 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» (а.с. 23-25 т. 1).

Відповідно до листа управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради № 01-10/455-3Г від 22.10.19 року, за даними Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомості про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, інформація щодо реєстрації дозвільних документів за адресою: АДРЕСА_5 відсутня (а.с. 26-27 т. 1).

Департамент комунальної власності Одеської міської ради у листі №01-26/1527 від 07.08.2020 року повідомив, що за наявною у Департаменті інформацією, Одеською міською радою не приймалось рішення щодо передачі у власність (користування) земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_5 (а.с. 111 т. 1).

Департаментом архітектури та містобудування ОМР від 31.03.2020 року за № 01-13/95/О, надано відповідь ОСОБА_2 про те, що інформація щодо містобудівних умов та обмежень, будівельного паспорту, висновку по проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_5 , в департаменті відсутня (а.с. 112 т. 1).

З витребуваної в Управлінні державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради копії реєстраційної справи щодо реєстрації за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок загальною площею 117 кв.м., за адресою: АДРЕСА_5 , проведену за рішенням ОСОБА_6 від 25 квітня 2017 року за індексним номером 34932440 вбачається, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 29.09.2006 року ОСОБА_1 належало 7/50 частин домоволодіння по АДРЕСА_5 , що в цілому складається з п`яти житлових будинків літ. «А, Б, В, Г, З» площею 207,9 кв.м. (а.с. 149-210 т. 1).

25.04.2017 року державним реєстратором Одеської філії ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Кравцем О.В. прийнято рішення за індексним номером 34932440 про реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок загальною площею 117 кв.м. за адресою: АДРЕСА_5 .

Підстава виникнення права власності: технічний паспорт б/н, виданий 31.01.2017, видавник: ФОП ОСОБА_5 , висновок 04-26 ФОП ОСОБА_5 від 31.01.2017 року.

З копій реєстраційної справи щодо реєстрації за ОСОБА_1 права власності на квартиру загальною площею 50,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , та копії реєстраційної справи щодо реєстрації за ОСОБА_1 права власності на квартиру загальною площею 66,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , вбачається, що на підставі рішення державного реєстратора Одеської філії ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Кравця О.В. за індексним номером 35026976 від 03 травня 2017 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру загальною площею 50,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Також 03 травня 2017 року державним реєстратором Одеської філії ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Кравцем О.В. прийнято рішення індексний номер 35027315 про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на квартиру зальною площею 66,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 .

Підстава реєстрації: технічні паспорти, висновок ФОП ОСОБА_5 від 26.04.2017 року (а.с. 149-210 т. 1).

З висновку судової будівельно-технічної експертизи №22-1713 від 30.12.2022 року Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства Юстиції України, вбачається, що будівельні роботи по об`єктам дослідження, а саме: квартир АДРЕСА_8 та АДРЕСА_4 , виконувались без проектної документації, що є порушенням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності та вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва, зокрема: відсутність дозвільних документів на виконання підготовчих та будівельних робіт, відсутність проектного рішення на підставі містобудівних умов і обмежень земельної ділянки; існують порушення, які мають негативний вплив на можливість використання земельної ділянки та експлуатацію житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , а саме: відсутність протипожежної відстані від торцевої стіни житлового будинку, у якому розташовані квартири АДРЕСА_8 та АДРЕСА_12 , що не відповідає вимогам п.3.1. ДБН В.2.2-15-2005, п.1* та табл..1 ДБН 360-92**, п.6.1.41 ДБН В.2.2-15:2019, з урахуванням розташування будівлі з квартирами АДРЕСА_8 та АДРЕСА_4 впритул до будівлі по АДРЕСА_3 буде порушено нормативний рівень інсоляції та природного освітлення; на об`єктах за адресою: АДРЕСА_1 та квартира АДРЕСА_9 проводились будівельні роботи, які класифікуються як реконструкція.

Щодо позовних вимог про скасування запису та припинення права власності.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , про скасування запису у держаному реєстрі, суд виходив з того, що належними та допустимими доказами підтверджено, що під час проведення державної реєстрації права за ОСОБА_1 державний реєстратор Одеської філії ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Кравець О.В. вніс недостовірні відомості щодо об`єкту нерухомого майна до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а тому суд прийшов висновку про те, що записи про державну реєстрацію прав на вказане майно підлягають скасуванню з одночасним припиненням права власності.

Однак, з таким висновком суду, колегія суддів не погоджується, за наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону.

Відповідно до частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції 16 січня 2020 року на момент винесення судового рішення) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

За змістом наведеної правової норми в редакції, яка діяла на час ухвалення оскаржуваного судового рішення, на відміну від положень статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в попередній редакції (до 16 січня 2020 року), яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, на даний час способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є: судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

За наведених підстав, колегія суддів приходить висновку, що позовна вимога про скасування запису не підлягає задоволенню, оскільки реєстратор зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження, з залишенням попереднього запису.

Судом встановлено, що позовні вимоги про скасування рішення державного реєстратора заявлені позивачами не були.

За таких підстав, колегія суддів приходить висновку про те, що скасування запису державного реєстратора не відновлять права позивачів, а тому не є ефективними способами захисту.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Оскільки, відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 24 січня 2020 року у справі №910/10987/18 і у постанові ВСУ від 03 червня 2020 року у справі №363/4852/17.

Згідно зі статтею 346 ЦКУ право власності припиняється у разі: 1) відчуження власником свого майна; 2) відмови власника від права власності; 3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; 4) знищення майна; 5) викупу пам`яток культурної спадщини; 6) примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; 8) звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; 9) реквізиції; 10) конфіскації; 11) припинення юридичної особи чи смерті власника; 12) визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.

Припинення права власності це припинення права володіння, користування та розпорядження майном та воно відбувається на підставах, передбачених 346 статтею ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( в редакції чинній на час розгляду справи), у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

З матеріалів справи вбачається, що підставою виникнення права власності є технічний паспорт б/н та висновок ФОП ОСОБА_5 від 31.01.2017 року, що у відповідності до норм матеріального права не відноситься до правовстановлюючих документів, які підтверджують виникнення права власності, а тому колегія суддів приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині припинення права власності за ОСОБА_1 .

Щодо позовних вимог про знесення самочинного будівництва.

Задовольняючи позовні вимоги в частині зобов`язання здійснити знесення самочинно здійсненої надбудови другого поверху - квартири АДРЕСА_4 , суд першої інстанції виходив з того, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_5 , на якій ОСОБА_1 здійснила будівництво, належить територіальній громаді м. Одеси, та у оренду або у власність громадянці ОСОБА_1 . Одеською міською радою не відводилася.

Однак, з таким висновком суду, колегія суддів не погоджується за наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно із частиною 2 статті 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Частиною 4 статті 376 ЦК України передбачено, що, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Відповідно до частини 7 статті 376 ЦК України, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 здійснено реконструкцію шляхом проведення надбудови, що стосується добудови на земельній ділянці, яка не була їй відведена.

Колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять доказів побудови на самовільно захопленої ділянці, а навпаки містять докази саме прибудови, здійсненою над майном, отриманим нею у спадок, а тому у суду були відсутні підстави для висновку про самовільне захоплення земельної ділянки.

Також колегія суддів зазначає, що якщо право власності на самочинно побудоване нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_1 без дотримання визначеного ст. 376 ЦК України порядку, задоволення вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на таке майно, або вимоги про скасування державної реєстрації прав, або вимоги про припинення права власності тощо у встановленому законом порядку не вирішить юридичної долі самочинно побудованого майна й не приведе до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна.

Аналогічна правова позиція викладена у постанова ВП ВС від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22.

За змістом частини 7 статті 376 ЦК України зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову можливе лише у разі: (1) істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, (2) істотного порушення будівельних норм і правил.

Позовні вимоги про приведення перебудови у первинний стан позивачами заявлено не було.

У цих випадках з позовом про зобов`язання особи до проведення перебудови є належним способом захисту. Таке рішення суд може ухвалити і за позовом про знесення самочинного будівництва, якщо за наслідками розгляду справи дійде висновку, що можливість перебудови і усунення наслідків самочинного будівництва не втрачено і відповідач згоден виконати перебудову. У разі невиконання особою судового рішення про здійснення перебудови, суд може постановити рішення про знесення самочинного будівництва.

Аналогічна правова позиція міститься у постанова ВС від 29.01.2020 у справі № 822/2149/18.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є неналежними позивачами, з підстав того, що власником суміжної ділянки є ОСОБА_2 , який набув власність за договором дарування 11.12.2019 року, звернувшись з позовом у липні 2020 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що реконструкція будинку проведена до реєстрації права власності ОСОБА_1 , колегія суддів вважає такими, що не підлягають задоволенню з підстав того, що спростовуються матеріалами справи, а саме зі свідоцтва про право власності отримане 29.09.2006 року вбачається, що ОСОБА_1 отримала 7/50 частин домоволодіння загальною площею 207,9 кв.м., що складає 29,1 кв.м., а зареєструвала у 2017 році будинок житловою площею 88,5 кв.м.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки, висновки суду першої інстанції зроблені при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального та матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню, з постановленням нового рішення про залишення позовних вимог без задоволення.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Гніздовської Ганни Михайлівни, представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 червня 2023 року скасувати.

Прийняти постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи державного реєстратора Одеської філії ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Кравця Олександра Володимировича про скасування запису про державну реєстрацію, припинення права власності та про зобов`язання усунення перешкод шляхом знесення самочинно побудованого об`єкту залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 05 листопада 2024 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ Є.С. Сєвєрова