ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22ц/821/1470/24 Справа № 711/2842/24 Категорія: 305010300 Головуючий по 1 інстанції Кондрацька Н.М. Доповідач в апеляційній інстанції Гончар Н.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

секретар Широкова Г.К.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

представник позивача ОСОБА_2

відповідач Головне управління Національної поліції в Черкаській області;

особа, яка подала апеляційну скаргу Головне управління Національної поліції в Черкаській області;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Стратілатов Костянтин Геннадійович до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення,

в с т а н о в и в:

09.04.2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 12.03.2014 року до Управління МВС України в Черкаській області було подано заяву ОСОБА_1 про вчинене кримінальне правопорушення за фактом неправомірних дій ОСОБА_3 , що містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України (шахрайство, що завдало значної шкоди потерпілому).

У зв`язку з відсутністю у потерпілої ОСОБА_1 інформації про внесення відомостей до ЄРДР та початок досудового розслідування, 04.04.2014 року до прокуратури Черкаської області було подано скаргу про бездіяльність міліції при розгляді заяви про кримінальне правопорушення.

30.04.2014 року прокуратурою міста Черкаси було повідомлено, що скарга потерпілої розглянута, встановлено, що за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 , слідчим відділом Соснівського РВ в м. Черкаси УМВС України в Черкаській області складено висновок від 28.03.2014 року про відсутність ознак кримінального правопорушення (а.с.9). Вказаний висновок є необґрунтованим та незаконним, тому прокуратурою міста Черкаси внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 1 ст. 190 КК України, а матеріали кримінального провадження № 0000031 від 28.04.2014 року передані до СВ Соснівського РВ в м. Черкаси УМВС України в Черкаській області для проведення досудового розслідування (а.с.9).

В подальшому ОСОБА_1 неодноразово зверталась до органу досудового розслідування та прокуратури щодо тяганини та бездіяльності при проведенні досудового розслідування. В результаті вказаних звернень прокуратурою надавались відповідні вказівки органу досудового розслідування.

01.03.2016 року постановою слідчого Черкаського відділу поліції ГУ НП в Черкаській області Небилиця Я.С. кримінальне провадження № 0000031 від 28.04.2014 року було закрито у зв`язку з відсутністю ознак кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 09.08.2018 року у справі № 712/8572/18 скаргу потерпілої ОСОБА_1 було задоволено, а вказану постанову слідчого скасовано.

21.08.2018 року потерпілою було подано клопотання до Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області про поновлення розслідування, до якого було додано вказану вище ухвалу слідчого судді, яке було в подальшому поновлено.

23.06.2020 року постановою слідчого Черкаського відділу поліції ГУ НП в Черкаській області Шевченко В.В. вказане кримінальне провадження було вдруге закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення).

Ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.04.2024 року у справі № 712/3368/24 скаргу потерпілої ОСОБА_1 було задоволено, а вказану постанову слідчого скасовано.

Тобто досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває вже більше 10 років.

Вказує, що слідчі спочатку неправомірно відмовили потерпілій у внесенні відомостей до ЄРДР, а після відкриття кримінального провадження прокуратурою, неодноразово (двічі) приймали незаконні рішення про закриття кримінального провадження, які потім скасовувались слідчими суддями.

Внаслідок цього позивач була змушена неодноразово оскаржувати неправомірні дії та рішення відповідача, витрачати свій час, нерви, здоров`я та зусилля на те, щоб змусити службових осіб відповідача виконувати вимоги закону та належно здійснювати розслідування.

Такі дії та бездіяльність посадових осіб відповідача, вочевидь для позивача, демонструє ігнорування її доводів та заподіяли позивачу страждання та приниження (біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність та інші негативні переживання).

Позивач вказує, що вона є людиною похилого віку ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), тобто на момент звернення із заявою їй було 59 року, а на сьогодні вже 69 років. З 1996 року позивач є людиною з інвалідністю ІІІ групи, яка була підтверджена в 2017 року, а з 04.07.2023 року людиною з інвалідністю ІІ групи. Має численні захворювання, які загострюються на фоні тривалих неправомірних дій та бездіяльності відповідача.

Кошти в сумі 25000 доларів США, яких вона позбулась внаслідок неправомірних дій ОСОБА_3 , були всіма її заощадженнями, зробленими протягом працездатного віку, а через неправомірну поведінку відповідача заподіяні позивачу збитки і досі не відшкодовані.

У зв`язку з викладеним ОСОБА_1 з урахуванням заяви від 07.05.2024 року просить стягнути з державного бюджету України на її користь моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 липня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 5000 (п`ять тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю органу досудового розслідування.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині задоволених позовних вимог Головне управління Національної поліції в Черкаській області подало апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01.07.2024 року в частині задоволених позовних вимог та в цій частині ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при винесенні рішення порушив основний принцип розгляду цивільних справ, визначений ст. 2 ЦПК України. Суд не врахував, що позивач не довів належними та допустимими доказами факту завдання йому внаслідок дій відповідача моральної шкоди.

Вказує, що матеріали справи не містять доказів, що позивач скористалася своїм правом на оскарження бездіяльності органу досудового розслідування та що ухвалами слідчих суддів була констатована бездіяльність органу досудового розслідування при здійсненні досудового розслідування кримінального провадження № 0000031.

Суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень та самостійно встановив обставини тривалої бездіяльності уповноважених осіб правоохоронних органів при здійсненні досудового розслідування вказаного кримінального провадження та не проведенні комплексу дій передбачених КПК України.

Вважає, що сам по собі факт тривалого досудового розслідування кримінального провадження № 0000031 без встановлення порушень кримінального законодавства ухвалою слідчого судді не спричиняє наслідок цивільно-правового характеру і не може бути безумовним доказом того, що дії/або бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральну шкоду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначається, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача та моральною шкодою, яка за твердженням позивача їй заподіяна.

22 серпня 2024 року від ДКС України надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу ГУНП в Черкаській області задовольнити, рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01.07.2024 року в частині задоволених позовних вимог скасувати, постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

ДКС України з вимогами апеляційної скарги ГУНП в Черкаській області погоджується у повному обсязі та вважає рішення суду першої інстанції винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповно з`ясованих обставинах справи, без врахування правової позиції Верховного Суду в подібних правовідносинах.

Вказує, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України.

Вказує, що доводи відповідача, що виключно на позивача покладається обов`язок доведення неправомірності дій працівників поліції, наявності шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою є обґрунтованими.

ДКС України погоджується із твердженням ГУНП в Черкаській області, що позивачем не доведено факту наявності шкоди, а також її виникнення внаслідок дій працівників органів Національної поліції та підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою та відповідними діями працівників органів поліції.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вказане судове рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

При розгляді справи судом встановлено, що 12.03.2014 року до органів національної поліції в Черкаській області надійшла заява від гр. ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 , у якій зазначалось, що ОСОБА_3 шляхом обману заволоділа коштами ОСОБА_1 у сумі 232437, 50 грн. (в еквіваленті 25000 доларів США), що є злочином, у розумінні ч. 2 ст. 190 КК України. У заяві просив провести перевірку та внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

04.04.2014 року представником подавалась скарга щодо бездіяльності в указаному кримінальному провадженні.

Листом від 30.04.2014 року заступником прокурора м. Черкаси повідомлено ОСОБА_2 про те, що 12.03.2014 року складено висновок про відсутність ознак кримінального правопорушення. Такий висновок визнано необгрунтованим та незаконним і тому прокуратурою внесені відмості до ЄРДР за ч. 1 ст. 190 КК України.

28.04.2014 року слідчим СВ Соснівського РВ УМВС України в Черкаській області ОСОБА_4 було повідомлено про початок досудового розслідування (відповідно до ч.6 ст.214 КПК України).

15.01.2015 року слідчим СВ Соснівського РВ УМВС України в Черкаській області Я.С. Котляр було допитано свідка ОСОБА_5 , а 09.04.2015 року слідчим допитано потерпілу ОСОБА_1 .

09.06.2015 року слідчим СВ Соснівського РВ УМВС України в Черкаській області Я.С. Котляр було надано доручення N?1 про проведення слідчих (розшукових) дій у порядку ст. 40 КПК України.

18.06.2015 року слідчим СВ Соснівського РВ УМВС України в Черкаській області Я.С. Котляр було надано доручення N?2 про проведення слідчих (розшукових) дій у порядку ст. 40 КПК України, а саме забезпечити явкою до слідчого відділу Соснівського РВ м. Черкаси, для проведення слідчих дій гр. ОСОБА_3

01.03.2016 року слідчим СВ Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області лейтенантом поліції Небилицею Я.С. було винесено постанову про закриття кримінального провадження N? 0000031 від 28.04.2014 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 09.08.2018 року, постанову слідчого СВ Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області Небилиці Я.С. про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за N? 0000031 від 28.04.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України від 01.03.2016 року - скасовано.

12.05.2020 року прокурором Черкаської місцевої прокуратури було надано вказівки в порядку ст. 36 КПК України по матеріалам кримінального провадження № 0000031 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, слідчому Шевченку В.В.

23.06.2020 року слідчим Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області майором поліції Шевченком В.В. було винесено постанову про закриття кримінального провадження за N? 0000031 від 28.04.2014 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Відповідно до ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.04.2024 року, постанову слідчого СВ Черкаського відділу ГУНП в Черкаській області майора поліції Шевченка В.В. від 23 червня 2020 року про закриття кримінального провадження за № 0000031 від 28.04.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, - скасовано.

У вказаній ухвалі слідчим суддею зроблено висновки, що слідчим не проведено детального аналізу на встановлення обставин справи, відсутні посилання на докази, які отримані під час досудового розслідування, їм не надано оцінка. По справі не в повній мірі виконані вказівки прокурора, не виконані доручення слідчого, не допитані свідки, не перевірені факти на які вказує потерпілий. Крім того, встановлено, що досудове розслідування є не повним та всебічним.

12.04.2024 року кримінальне провадження за №? 0000031 від 28.04.2014 року було відновлено та 18.04.2024 року прийнято до свого провадження дізнавачем СД Черкаського РУП рядовим поліції Макогін І.В.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні N? 0000031 від 28.04.2014 року на час розгляду даної цивільної справи триває.

Отже, судом безпосередньо встановлено, що позивач ОСОБА_1 неодноразово подавала скарги, заяви, клопотання службовим особам, скарги на постанову слідчого СВ Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області Небелиці Я.С. від 01.03.2016 року про закриття кримінального провадження № 0000031, на постанову від 23 червня 2020 року про закриття кримінального провадження за № 0000031 суду.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 як на підставу для відшкодування моральної шкоди, яку вона оцінила в сумі 100 000 грн. посилається на неефективність досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000031 від 28.04.2014 року та протиправну тривалу бездіяльність посадових осіб Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведений факт заподіяння шкоди позивачу діями відповідача ГУНП в Черкаській області, а саме: тривалої бездіяльності посадових осіб, пов`язаних з невиконанням своїх обов`язків, не проведенні комплексу дій передбачених КПК України. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з принципу розумності та справедливості, врахувавши характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди.

Надаючи оцінку виниклим між сторонами правовідносинам, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із частиною 1 статті 15, частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Статтею 11 ЦК України регламентовано підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, серед яких, зокрема, є завдання моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені статтею 1167 ЦК України.

Відповідно до частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Предметом позову у цій справі є відшкодування моральної шкоди, спричиненої неправомірними діями та бездіяльністю органу державної влади, що здійснює досудове розслідування, то, відповідно до частини 6 статті 1176 ЦК України така шкода відшкодовується на загальних підставах.

Загальні підстави відшкодування шкоди, завданої органом державної влади та посадовою або службовою особою органу державної влади передбачені статтями 1173, 1174 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17).

Відповідно до частини 1 статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи, відповідно, їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим, орган державної влади або орган місцевого самоврядування (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17).

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та статті 10 ЦПК України зазначено, що суди застосовують при розгляді справ (далі-Конвенцію) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ як джерела права.

Відповідно до статті 1 Конвенції Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

За змістом зазначеної статті поряд із негативним обов`язком, на порушення Україною якого позивач не скаржився, держава має позитивні обов`язки гарантувати ефективне використання визначених Конвенцією прав кожному, хто перебуває під її юрисдикцією.

Порушення кожного з цих обов`язків є самостійною підставою відповідальності держави.

Ефективність національного засобу правового захисту за змістом статті 13 Конвенції не залежить від упевненості в сприятливому результаті провадження. Ефективність має оцінюватися за можливістю виправлення порушення права, гарантованого Конвенцією, через поєднання наявних засобів правового захисту.

У своїх рішеннях ЄСПЛ неодноразово наголошував, що розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, зокрема, складність справи, поведінку заявника. А також органів влади, пов`язаних зі справою (див. рішення ЄСПЛ від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France); рішення ЄСПЛ від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (Philis v. Greece), заява № 19773/92).

Стаття 13 Конвенції не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови, наприклад, про встановлення позадоговірної відповідальності з боку держави.

Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю відвідування органів досудового розслідування, неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність тощо.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Аналіз положень статей 23, 1174 ЦК України свідчить про те, що моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою і при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Колегія суддів зазначає, що однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір.

Висновок про можливість відшкодування моральної шкоди, завданої особі надмірною тривалістю досудового розслідування кримінального провадження викладений у постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року в справі № 646/7015/19, який підтриманий Верховним Судом у постановах від 01 грудня 2021 року в справі № 308/14232/18, від 23 лютого 2022 року в справі № 646/5368/19.

У рішенні ЄСПЛ від 12 липня 2007 року в справі «Stankov v. Bulgaria» (заява № 68490/01) оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звертаючись в суд із позовом про відшкодування моральної шкоди зазначила правову підставу для відшкодування такої шкоди неправомірність органів досудового розслідування, очевидно надмірну тривалість (понад 10 років) та неефективність досудового розслідування кримінального провадження, яке на момент розгляду справи досі триває.

Судом першої інстанції установлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000031 від 28.04.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України триває на момент розгляду справи та ухвалення рішення по суті.

З моменту звернення ОСОБА_1 з заявою про вчинення кримінального правопорушення, остання неодноразово була вимушена звертатися з заявами, запитами, скаргами про бездіяльність міліції при розгляді заяви про кримінальне правопорушення, з клопотанням про поновлення розслідування у кримінальному провадженні № 0000031 від 28.04.2014 року, у тому числі зі неодноразовими скаргами на постанови слідчого про закриття кримінального провадження № 0000031, скарги слідчими суддями задовольнялися, постанови були скасовані.

Протиправність дій органів досудового розслідування підтверджується листом заступника прокурора м. Черкаси А. Шляхова, згідно якого зазначено, що висновок СВ Соснівського РВ в м. Черкаси УМВС України в Черкаській області про відсутність ознак кримінального правопорушення від 28.03.2014 року є необґрунтований та незаконним, тому прокуратурою м. Черкаси внесені відомості до ЄРДР за ч. 1 ст. 190 КК України, ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 09.08.2018 року якою було скасовано постанову слідчого СВ Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області Небелиці Я.С. про закриття кримінального провадження № 0000031, ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 квітня 2024 року, якою постанову слідчого СВ Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області майора поліції Шевченка В.В. від 23 червня 2020 року про закриття кримінального провадження № 0000031 від 28 квітня 2014 року також було скасовано.

Так, згідно мотивувальної частини ухвали слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 квітня 2024 року слідчий суддя дійшов висновку, що зміст постанови слідчого про закриття провадження не повністю відповідає вимогам ст. 110 КПК України, оскільки не містить перелік всіх слідчих дій які були проведені, та не проведено їх детального аналізу на встановлення обставин по справі. Також відсутні посилання на докази, які отримані під час досудового розслідування справи та не надана їм оцінка, яка послужила на прийняття рішення про закриття кримінального провадження у справі.

Саме факт необхідності неодноразового оскарження таких дій, доказування своєї правоти, і свідчить про наявність спричинення ОСОБА_1 моральних та душевних страждань та причинно-наслідкового зв`язку між цими протиправними діями (бездіяльністю) органів державної влади та заподіяною шкодою.

Така бездіяльність органів слідства знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з завданими позивачеві моральними стражданнями. Неправомірні рішення органів досудового слідства завдали моральних страждань позивачці, які виразилися у зміні її нормального життєвого ритму та вимагають від неї додаткових зусиль щодо відновлення своїх прав.

Відтак, оскільки такі порушення права позивача були неодноразовими, тривали значний проміжок часу, то колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо доведення позивачем наявності спричинення її моральної шкоди.

З урахуванням вище зазначеного, доводи апеляційної скарги ГУНП в Черкаській області про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт завдання йому внаслідок дій відповідача моральної шкоди не підлягають до задоволення, так як протиправність дій органів досудового розслідування встановлена вище переліченими доказами.

Посилання в апеляційній скарзі ГУНП в Черкаській області, що сам по собі факт винесення слідчим суддею процесуальних ухвал не свідчить про завдання позивачу органами досудового розслідування моральної шкоди не можуть бути прийняті до уваги, оскільки наведеними вище ухвалами слідчих суддів установлено неодноразове безпідставне закриття кримінального провадження № 0000031 і такі відповідні дії органів досудового розслідування були оцінені слідчим суддею.

Колегія суддів зазначає, що у цій справі правовою підставою для відшкодування моральної шкоди є не факт скасування процесуальних рішень, а саме систематичне неправомірне прийняття відповідних рішень в супереч вимогам КПК України та надмірне тривале досудове розслідування кримінального провадження, що свідчить про неправомірність дій відповідних посадових осіб, та має наслідком наявність у позивача права на відшкодування моральної шкоди. Так, за вищевказаний час (з 04.04.2014 року по день ухвалення оскаржуваного рішення) відповідно до вимог КПК України, орган досудового розслідування мав би прийняти відповідне процесуальне рішення).

У зв`язку з такою тривалістю розслідування кримінального провадження ОСОБА_1 змушена відвідувати органи досудового розслідування та суду, звертатися з відповідними клопотаннями, заяви, скаргами, що не входить до її звичайної діяльності та призводить до моральних страждань, відволікаючи від інших потреб.

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження з нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставини справи, повинен установити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, установити причинно-наслідковий зв`язок і визначити сумірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (постанова Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 464/3789/17).

Згідно з практикою ЄСПЛ, порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа Науменко проти України).

Встановивши доведеними факти незаконності дій відповідних посадових осіб щодо надмірної тривалості досудового розслідування у кримінальному провадженні за заявою ОСОБА_1 , неодноразове прийняття про закриття кримінального провадження у спосіб, який вочевидь для заявника демонструє ігнорування його доводів, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та зробив обґрунтований висновок про заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди, визначивши її розмір відповідно до характеру та розміру душевних страждань, завданих потерпілому, враховуючи вимоги розумності і справедливості.

Колегія суддів враховує, що наразі відсутній законодавчо встановлений алгоритм визначення розміру відшкодування моральної шкоди, тому її сума повинна бути визначена з урахуванням конкретних обставин справи, залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

За змістом ч. ч. 1, 5 і 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що розмір відшкодування моральної шкоди залежить від глибини фізичного болю та страждань, які були заподіяні особі.

Визначаючи розмір моральної шкоди, відшкодування якої підлягає на користь позивача ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з характеру та тривалості завданої шкоди, глибини душевних страждань позивача, переживань, час, витрачений на захист своїх прав, а також вимоги розумності та справедливості, з чим і погоджується колегія суддів та вважає, що визначений розмір моральної шкоди у сумі 5000 грн. судом першої інстанції є справедливим. Стягнення у такому розмірі не є надто мізерним та надто надмірним, враховує інтереси держави, не призведе до порушення балансу прав та інтересів конкретного громадянина і суспільного інтересу.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ГУНП в Черкаській області слід залишити без задоволення, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 липня 2024 року без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 30 вересня 2024 року.

Судді