Справа № 522/8443/24-Е
Провадження № 2/522/5070/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Міщенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

29 травня 2024 року АТ «ПУМБ» звернулось до Приморського районного суду міста Одеси з позовом до відповідача, в якому просить стягнути ОСОБА_1 заборгованість за Договором № 701 від 02.11.2021 року, що становить 302 641,19 грн., а також судовий збір.

Позовні вимоги мотивує, тим що 02.11.2021 року між АТ «ПУМБ» та відповідачем укладено договір про надання кредиту № 701. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, перерахувавши на банківську картку відповідача грошові кошти в сумі 300 000,00 грн. Відповідач належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконував, внаслідок чого станом на 31.03.2024 року утворилася заборгованість в у розмірі 302 641,19 грн.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді Шенцевій О.П.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеса від 31.05.2024 року відкрито провадження у справі № 522/8443/24-Е та встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк на подання відзиву на позовну заяву з дня вручення ухвали.

24.06.2024 року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якій він заперечує проти задоволення позовних вимог, просить суд застосувати наслідки недійсності правочину.

17.07.2024 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якому просить задовольнити позовні вимоги в тому числі з підстав, наведених в позовній заяві.

13 серпня 2024 року представником відповідача подано до суду додаткові пояснення, в яких він заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача в позовній заяві зазначив про розгляд справи за відсутності представника банку.

25 вересня 2024 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Рахнянська С. В. звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності. Також, просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях. Крім того, просила суд застосувати наслідки недійсності правочину.

Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Судом встановлено, що 02.11.2021 року між Акціонерним товариством «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання заяви № 701 (далі договір № 701) про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (в редакції, що діяла з 01.11.2021, далі Публічна пропозиція). Даний факт сторонами не заперечується, окремого підтвердження не потребує.

Відповідно до умов Договору № 701, АТ «ПУМБ» надає відповідачу споживчий кредит у розмірі 300 000,00 грн. (далі - Кредит) банківським переказом на рахунок відповідача, а відповідач зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором № 701 рівними платежами у розмірі 18 471,30 грн. щомісяця та 18 471,22 грн. (останній платіж) згідно Графіку платежів.

Згідно з умовами Договору № 701, сторони визначили розмір процентної ставки у розмірі 0,01 % річних. Крім того, пунктом 5 розділу «Споживчий кредит» Договору № 701 визначено комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1,99%. Загальна вартість кредиту 443 311,12 грн. в т. ч. комісія за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 143 280,00 грн.

АТ «ПУМБ» свої зобов`язання за Договором № 701 виконало, та надало відповідачу грошові кошти в розмірі 300 000,00 грн. шляхом перерахування на банківський рахунок відповідача, відкритий АТ «ПУМБ», що підтверджується платіжною інструкцією від 02.11.2021 № TR.53332051.78016.8810 та не заперечується відповідачем.

Після перевірки Розрахунку заборгованості за Договором № 701, наданого позивачем та не спростованого відповідачем, між сторонами проведено наступні розрахунки:

1) позивачем нараховано заборгованість по кредиту у розмірі 299 971,00 грн., з яких:

- за період з 02.12.2021 по 31.03.2024 нараховано заборгованість у розмірі 124 514,96 грн.,

- за період з 02.04.2024 по 02.05.2024 нараховано заборгованість у розмірі 175 456,04 грн.

Відповідачем сплачено заборгованість по кредиту у розмірі 148 759, 74 грн., з яких :

- за період з 02.11.2021 р. по 31.03.2024 р. сплачено заборгованість у розмірі 120 759,74 грн.;

- після відкриття провадження у справі декількома платежами сплачено заборгованість у розмірі 28 000,00 грн.

Несплаченою залишається заборгованість за кредитом у розмірі 151 211,26 грн.

2) позивачем нараховано проценти за користування кредитом за період з 02.11.2021 по 31.03.2024 у розмірі 57,72 грн., з яких відповідачем сплачено 32,95 грн., непогашеною залишається заборгованість у розмірі 24,77 грн., а не 26,93 грн. як помилково зазначено позивачем (похибка через наявність від`ємного значення в графі «Залишок непогашених процентів на дату розрахунку»)»

3) позивачем нараховано заборгованість по комісії за обслуговування кредитної заборгованості за період з 02.12.2021 по 31.03.2024 у розмірі 161 190,00 грн., з яких відповідачем сплачено 37 815,70 грн., непогашеною залишилась заборгованість у розмірі 123 374,30 грн.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до п. 5.1.4. Розділу І Публічної пропозиції клієнт зобов`язаний своєчасно та повністю відшкодовувати Банку сплачені ним кошти.

Згідно з п. 5.1.7. Розділу І Публічної пропозиції клієнт зобов`язаний сплачувати заборгованість по договору, проценти за користування кредитними коштами, оплачувати комісії та неустойку, а також виконувати зобов`язання з повернення кредиту, в тому числі простроченої заборгованості, на умовах, в строки та в розмірі, що передбачені цим договором.

Пунктом 6.1 Розділу І Публічної пропозиції передбачено, що сторони несуть відповідальність, передбачену умовами цього договору та чинним законодавством України за невиконання, неналежне виконання своїх обов`язків, передбачених договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо за договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики.

За ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

З огляду на те, що ОСОБА_1 зобов`язання за Договором № 701 виконано не в повному обсязі, з урахуванням всіх наявних доказів у справі, підтвердженою є заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 151 236,03 грн., з яких 151 211,26 грн. заборгованість за кредитом та 24,77 грн. заборгованість за процентами.

Разом з тим, в ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.

Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.

Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso jure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 року у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21)).

Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах.

Тлумачення частини першої статті 203 ЦК України свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених в статті 4 ЦК України. Втім більшість законодавчих актів носять комплексний характер, і в них поряд із приватно-правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у приватно-правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року в справі № 613/1436/17 (провадження № 61-17583св20)).

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суд звертає увагу, що АТ «ПУМБ» надав відповідачу кредит на власні потреби, тобто у формі споживчого кредиту.

Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 11 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування»).

Тобто, споживчим є будь-який кредит наданий споживачу для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (частини перша та друга статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»).

Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (частина п`ята статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) зазначено, що: «згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1, 2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

У справі встановлено, що відповідно до п. 5.7.3 публічної пропозиції п. 5.7.3 Публічної пропозиції визначено, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості за споживчим кредитом встановлюється за послуги банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення споживчого кредиту, розрахунково-касові операції щодо споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості сплачується щомісячно в термін сплати процентів за користування Споживчим кредитом за відповідний розрахунковий період у розмірі, вказаному у заяві на приєднання до договору, від початкової (наданої) суми споживчого кредиту (база розрахунку комісії). Комісія за обслуговування кредитної заборгованості за наданим Споживчим кредитом розраховується за повний місяць у якому відбувається повернення заборгованості. Під повним місяцем, у цій Частині 5 Розділу ІІ цього Договору, розуміється період, який визначається від попереднього до наступного терміну (дати) платежу згідно з Графіком платежів.

Згідно з умовами Договору № 701, пунктом 5 розділу «Споживчий кредит» сторони визначили комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1,99%. Загальний розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості згідно умов Договору № 701 є фіксованим та становить 143 280,00 грн.

Суд звертає увагу, що в кредитному договорі не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, також АТ«ПУМБ» не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Таким чином, суд дійшов до переконання, що положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними, тому позовні вимоги в частині стягнення комісії в розмірі 123 374,30 грн. за обслуговування кредитної заборгованості по Договору № 701 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Статтею 216 ЦК України передбачено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

За період існування кредитних правовідносин між сторонами відповідач сплатив позивачу комісію на загальну суму 37 815,70 грн.

Якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19).

Оскільки банком без належних на те правових підстав була нарахована відповідачу комісія за кредитним договором на загальну суму 161 190,00 грн., з яких відповідачем сплачено 37 815,70 грн., що підтверджується встановленими обставинами та не спростовано сторонами, суд приходить до висновку, що сплачена відповідачем комісія підлягає зарахуванню до основної заборгованості відповідача в порядкуст.216ЦК України (151 211,26 грн. 37 815,70 грн.).

Враховуючи наведене, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість на загальну суму 113 420,33 грн., з яких по тілу кредиту 113 395,56 грн. (151 211,26 грн. 37 815,70 грн. сплаченої відповідачем комісії) + 24,77 грн. по процентах за користування кредитом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права,бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За таких обставин, після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку, щодо необхідності часткового задоволення позовних вимог, з мотивів, наведених вище.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 3631,69 грн., що підтверджується платіжною інструкцією.

В зв`язку з тим, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, то відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати за подання позовної заяви в сумі 1361,04 грн. (Розрахунок судового збору: 113 420,33 (сума заборгованості, яка підлягає стягненню): 302 641,19 (ціна позову) х 3 631,69 грн. (сума судового збору) = 1361,04 гривень).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 76-81,89,141,229,258,259,263-266,268,273,352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (, адреса: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 4) суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 113 420 гривень 33 копійки, з яких 113 395 гривень 56 копійок заборгованість за тілом кредиту та 24 гривні 77 копійок проценти за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (, адреса: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 4) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 361 гривень 04 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя