РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2024 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира в складі:

головуючого судді - Полонця С.М.,

секретаря с/з Лукасевич А.Є.,

за участю: позивача ОСОБА_1 , свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирської міської ради, про визнання права власності за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася в суд з позовом, в якому просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 61,5 кв.м., з них житлова площа 31,0 кв.м., допоміжна площа 30,5 кв.м., що складається з: веранди площею 9,2 кв.м., передпокою площею 11,5 кв.м., коридору площею 3,2 кв.м., кухні площею 6,6 кв.м., житлової кімнати площею 20,2 кв.м., кімнати площею 10,8 кв.м. При цьому посилається на те, що її мати за життя отримала у безстрокове користування земельну ділянку, на якій побудувала житловий будинок. Позивачу з сестрою після смерті матері було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтв у зв`язку з тим, що спадкодавець за життя не набула право власності на житловий будинок. Разом з цим, позивач продовжує проживати у квартирі АДРЕСА_2 вказаного вище будинку, добросовісно та безперервно володіти нею, доглядати та утримувати її та прилеглі приміщення і територію, сплачувати комунальні послуги.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 02.10.2024 року у даній цивільній справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін.

В судовому засіданні позивач підтримала позов та просила його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_2 пояснила, що позивач робила ремонт в хаті багато років, все життя вона живе тут, а свідок ОСОБА_3 пояснила, що вона є троюрідною сестрою позивача, яка живе з народження по АДРЕСА_3 та прописана там.

Вислухавши пояснення позивача, покази свідків та дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до договору №343 від 29.11.1957 року ОСОБА_4 надано у безстрокове користування земельну ділянку в АДРЕСА_4 загальною площею 600 кв.м. для будівництва індивідуального жилого будинку на праві особистої власності жилою площею 36,54 кв.м., кількістю кімнат три, зі строком забудови до 29.11.1960 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 05.05.2011 року у справі №2-2404/11 визнано за ОСОБА_6 право власності на житлову кімнату №2-3 площею 11,1 кв.м. в квартирі АДРЕСА_5 .

Постановою нотаріуса від 22.05.2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_7 відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заокном на житловий будинок АДРЕСА_6 частці кожній після смерті ОСОБА_5 , у зв`язку з тим, що спадкодавець за життя не набула права власності на вказане нерухоме майно.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 23.06.2022 року у справі №295/7580/21 у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_7 до Житомирської міської ради про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за законом, відмовлено.

Вищезазначеним рішенням суду встановлено, що на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 житловий будинок АДРЕСА_3 не був введений в експлуатацію, квартира АДРЕСА_2 в цьому будинку, яка є предметом спору, не була виділена в натурі, відповідна нумерація квартири не проведена, житлове приміщення не було узаконене та не внесено запису про право власності на нього за матір`ю позивачів у погосподарській книзі місцевої Ради, а отже, спірна нерухомість не належала спадкодавцю ОСОБА_5 на праві приватної власності на момент її смерті.

На ім`я позивача 09.05.2024 року виготовлено технічний паспорт на житловий будинок садибного типу по АДРЕСА_3 .

З 13.05.1975 року позивач зареєстрована за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, а рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

У пункті 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав роз`яснено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування, набувальна давність не переривається (ч.3 ст.344 ЦК).

Отже, позивач, як володілець майна, протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випадку при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності необхідно виходити з того, що задоволення таких позовних вимог можливе лише за умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

Крім того, за набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

У своїй постанові від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном, як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 не є добросовісним набувачем нерухомого майна, оскільки право власності на квартиру АДРЕСА_1 не зареєстровано у встановленому законом порядку, а проживання у відповідному приміщенні, яке не прийнято в експлуатацію і не є нерухомим майном та користування ним позивачем, не є достатньою підставою для набуття нею права власності за правилами статті 344 ЦК України.

Відсутність добросовісності у позивача під час заволодіння нею приміщенням звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 ЦК України.

Таким чином, позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення у повному обсязі.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 81, 82, 259, 263, 265, 279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Житомирської міської ради, про визнання права власності за набувальною давністю, залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне судове рішення складено 06.11.2024 року.

Позивач: ОСОБА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_7 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Житомирська міська рада; місце знаходження: 10014, м. Житомир, майдан ім. С.П. Корольова, 4/2; .

Суддя: С.М. Полонець