Справа № 466/8965/23 Головуючий у 1 інстанції: Луців-Шумська Н.Л.
Провадження № 22-ц/811/1893/24 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

при секретарі: О.В. Псярук

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на ухвалу Шевченківського районного суду міста Львова від 28 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

30.08.2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики.

25.09.2023 ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на все майно, належне ОСОБА_3 , в межах суми позову, що становить 230000 доларів США, та відповідно до офіційного курсу НБУ на даний час еквівалентно 8 408 800 грн.

Оскаржуваною ухвалою в порядку забезпечення позову накладено арешт на належне ОСОБА_3 на праві власності майно в межах суми позову - 230 000 доларів США, що відповідно до курсу НБУ на 22.09.2023 року становить 8 408 800,00 грн.

Ухвалу суду оскаржило АТ «Державний експортно-імпортний банк України», особа, яка не брала у часті у справі.

Вважає ухвалу суду незаконною, необґрунтованою, такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що суд першої інстанції, забезпечуючи виконання можливого рішення суду про стягнення боргу у даній справі, не врахував, що постановлення оскаржуваної ухвали про забезпечення позову унеможливило виконання рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 05 грудня 2012 року у справі №1519/15866/2012 про стягнення боргу з ОСОБА_3 в користь АТ «Укрексімбанк», яке набрало законної сили, що є порушенням принципу обов`язковості виконання судового рішення, встановленого п.9 ч.1 ст.129 Конституції України, п.7 ч.3 ст.2 ЦПК України та ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів». При цьому, оскаржуваною ухвалою суд вирішив питання про права та інтереси АТ «Укрексімбанку» щодо виконання судового рішення у справі №1519/15866/2012, а відтак банк має право на її апеляційне оскарження. Вважає, що наведені позивачем доводи на обгрунтування поданої ним заяви не відповідають фактичним обставинам справи. Так, згідно наданої позивачем Інформаційної довідки квартира за адресою АДРЕСА_1 , починаючи з 26.03.2016 року належить ОСОБА_4 , а не ОСОБА_3 . Крім того, у матеріалах справи відсутні докази належності на праві власності відповідачу ОСОБА_3 автомобіля марки Опель Інсігнія. Відсутність у відповідача права власності на зазначений автомобіль підтверджується відповіддю Міністерства внутрішніх справ України на запит № 164856379 від 07.06.2023 року щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів. Враховуючи, що ОСОБА_3 є боржником у ВП №71978063 з виконання виконавчого листа №1519/15866/2012 про стягнення з ОСОБА_3 в користь АТ «Укрексімбанк» заборгованості за кредитним договором вважає, що уся надана ним інформація щодо наявності у власності рухомого та нерухомого майна свідчить про змову позивача та ОСОБА_3 , спрямовану на ініціювання судового спору не для захисту порушених прав позивача, а для зупинення звернення стягнення на єдиний актив, що належить ОСОБА_3 у статутному капіталі ТОВ «ЗУБР-2000, співвласником якого є позивач.

Вважає, що позивач не підтвердив належними та допустимими доказами обставини, які б вказували на існування реальної загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у даній справі, а судом в оскаржуваній ухвалі не наведено фактичних обставин, які б свідчили про реальну ймовірність ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту порушених прав позивача.

Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності по наявних матеріалах справи, зважаючи на тривалість розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положеннями п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При цьому, співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У відповідності до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України в постанові № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забепечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог; пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушенні у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605цс16 від 25.05.2016 року, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Таким чином, забезпечення позову покликане забезпечити належне виконання можливого рішення суду про задоволення позову, тобто вплинути на можливе утруднення його виконання чи сприяти уникненню можливості його невиконання. Вказані заходи не стосуються інших можливих подальших наслідків, що можуть виникнути внаслідок задоволення позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просив стягнути солідарно з відповідачів в свою користь заборгованість за договором позики від 02.03.2020 року в розмірі 230 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ становить 8 411 100,00 грн.

25.09.2023 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на все майно, належне ОСОБА_3 , в межах суми позовних вимог, яка становить 230000 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ на даний час еквівалентно 8 408 800 грн.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 посилався на те, що 02 березня 2019 року між ним та відповідачами ОСОБА_5 , ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до умов якого він передав позичальникам грошові кошти у розмірі 230 000,00 доларів США. Відповідачі зобов`язувалися повернути позикодавцю суму позики до 02 березня 2023 року, однак станом на час звернення до суду з даним позовом відповідачі своїх зобов`язань за договором позики не виконали.

З огляду на те, що предметом позову є стягнення значної суми грошових коштів у розмірі 230 000, 00 доларів США, застосування заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне відповідачу ОСОБА_3 майно в межах ціни позову є саме тим заходом, який унеможливить ускладнення чи невиконання рішення суду у разі задоволення позову, забезпечить можливість ефективного захисту його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, районний суд виходив з того, щоміж сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду по задоволення позову, а тому слід забезпечити такий шляхом накладення арешту на все майно відповідача ОСОБА_3 в межах заявленої суми - 230 000,00 доларів США, що відповідно до курсу НБУ на 22.09.2023 становить 8 408 800,00 грн.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погоджується повністю, оскільки враховуючи, що предметом даного спору є стягнення з відповідачів заборгованості за договором позики в сумі 230 000,00 доларів США, застосований судом вид забезпечення позову у виді накладення арешту на все майно ОСОБА_3 в межах заявленої суми є співмірним із пред`явленими позовними вимогами.

При цьому, суд в повній мірі дав оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо вжиття відповідного заходу забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та предметом спору.

Крім того, оскаржуваною ухвалою не накладено арешт на конкретне майно відповідача ОСОБА_3 , а відтак доводи апеляційної скарги про те, що таке на даний час належить не йому, а іншим особам, на увагу не заслуговують.

Інші доводи скарги правильних висновків суду не спростовують, підстав для задоволення скарги та скасування ухвали суду колегія суддів не вбачає.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст постанови складено - 04 листопада 2024 року.

Керуючись ч. 5 ст. 268, ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Львова від 28 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 04 листопада 2024 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: Я.А. Левик

М.М. Шандра