ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/142/24 Номер провадження 22-ц/814/2702/24Головуючий у 1-й інстанції Фадєєва С.О. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Одринської Т.В.,

суддів: Панченка О.О., Пікуля В.П.,

за участю секретаря: Сальної Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 21 травня 2024 року,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із вказаним позовом, у якому просив стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України на його користь моральну шкоду в розмірі 1 000 000 грн. внаслідок системної бездіяльності відділу поліції №1 Кременчуцького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області.

В обґрунтування позову вказував, що факт системної бездіяльності ВП №1 КРУП ГУНП в Полтавській області, як структурного підрозділу ГУНП в Полтавській області, встановлений судовими рішеннями, які набрали законної сили та мають преюдиційне значення.

Вказував, що ухвалою Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 04.01.2024 у справі №537/1409/23 задоволено скаргу його на постанову дізнавача про закриття кримінального провадження №0000284 від 02.07.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст.358 КК України, та скасовано незаконну постанову начальника сектору дізнання ВП №1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області від 22.11.2023.

Зазначав, що 20.03.2023 дізнавачем СДВП №1 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області винесена постанова про закриття кримінального провадження №0000284 від 02.07.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

19.04.2023 ухвалою слідчого судді Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області постанова дізнавача про закриття кримінального провадження №0000284 від 02.07.2022 була скасована.

22.11.2023 начальником СДВП №1КВП ГУНП в Полтавській області винесено постанову, якою кримінальне провадження №0000284 від 02.07.2022 закрите у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, обґрунтовуючи закриття тим, що не встановлено суб`єктивної сторони та об`єктивної сторони складу злочину. Судовим рішенням констатовано, що під час проведення досудового розслідування не було проведене повне, всебічне та неупереджене дослідження обставин кримінального правопорушення.

Зазначив, що ухвалою Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 29.06.2022, справа 537/1345/22, було зобов`язано ВП №1 КРУП ГУНП внести відомості, що викладені у його заяві від 19.06.2022, до ЄРДР у порядку ст.214 КПК України.

З метою виконання ухвали, ним направлено ряд заяв до Президента України, Кабінету Міністрів України, Національної поліції України, МВС України, ГУНП в Полтавській області, через урядовий контактний центр щодо негайного забезпечення виконання ухвали суду. Окремо ним вимагалося ініціювання проведення службової перевірки за фактом невнесення відомостей до ЄРДР. Проте відомості за його заявою від 16.01.2022 за ч.3 ст.358 КК України не внесено, а внесено дізнавачем відомості за ч.1 ст.358 КК України, що є, на думку позивача, штучним заниженням кваліфікації вчиненого злочину та свідчить про створення «статистичного благополуччя».

Також зазначав, що він направив більше 50 звернень через урядову гарячу лінію. Станом на 09.01.2024 повідомлення про підозру представникам Українського товариства сліпих не оголошено, обвинувальний акт до суду не скеровано, що є порушенням розумних строків, також не проведено ряду слідчих дій, а саме не отримано тимчасовий дозвіл на вилучення оригіналу акту від 18.10.2021, не проведені експертизи по принтеру, на якому надруковано акт та комп`ютеру, не отримані роздруківки по номерам телефонів осіб, які склали та підписали акт, з метою встановлення їх точного місцезнаходження, не встановлено хто саме та при яких обставинах складав та друкував акт від 18.10.2021, де саме перебували всі вказані особи у акті працівники УТОС, не допитані всі працівники УТОС та не допитано всіх працівників Президії ЦП УТОС, не проведені очні ставки, не використано поліграф тощо.

Про необхідність проведення ряду слідчих дій ним повідомлялося органу дізнання, як усно, так і письмово, але його вимоги проігноровано.

Вважає, що він має право вимагати від держави компенсацію за незаконне закриття кримінального провадження, порушення розумних строків досудового розслідування та взагалі неякісне проведення досудового розслідування.

Вказував, що внаслідок незаконних дій працівників ВП №1 КРУП ГУНП в Полтавській області він був вимушений відстоювати свої права у судових засіданнях, направляти певну кількість звернень (понад 100 штук), а відтак йому завдано моральних збитків на суму 1 000 000 грн, адже ряд кримінальних проваджень незаконно було закрито без встановлення всіх обставин справи, що буде предметом дослідження у Європейському суді з прав людини.

Зазначив, що моральні збитки полягають у стресах, моральних стражданнях (змушений був направляти ряд звернень до різних інстанцій, самостійно готувати матеріали до суду та відстоювати свої права, відчував душевні страждання внаслідок відсутності належного процесуального керівництва, відсутності правового захисту з боку держави та незаконного винесення постанов про закриття кримінального провадження) та психоемоційних навантаженнях від протиправної бездіяльності ВП №1 КРУП ГУНП в Полтавській області, адже він, будучи інвалідом по зору з дитинства, витратив безліч особистого часу на написання заяв до державних органів та направлення скарг до суду з метою поновлення своїх прав.

Також він втратив свої соціальні зв`язки, отримав неприпустиме відчуття страху у зв`язку з помстою, хвилювання за своє життя та здоров`я, думки, що поліція буде його переслідувати, тиснути на нього та залякувати.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 21 травня 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами неправомірності дій чи бездіяльності органу досудового розслідування чи посадових осіб відповідачів, не доведено доказами наявності моральної шкоди та наявності причинного зв`язку між неправомірними діями чи бездіяльністю та заподіяною шкодою.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що факт системної бездіяльності ВП №1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області, як структурного підрозділу Головного управління Національної поліції в Полтавській області, встановлений судовими рішеннями, які набрали законної сили та мають преюдиційне значення.

Вказував, що з матеріалів кримінального провадження №0000284 вбачається, що під час проведення досудового розслідування не було проведено повне, всебічне та неупереджене дослідження обставин даного кримінального правопорушення.

Судом першої інстанції під час винесення рішення, не взяв до уваги обставини викладені у сталій практиці Європейського суду з прав людини, що є прямим порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Від ГУНП в Полтавській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому представник просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення - без змін.

Відзив обґрунтовано тим, що доводи, викладені у позовній заяві, щодо спричинення моральної шкоди є безпідставними і нічим не доведеними як і визначений розмір шкоди, яка на думку позивача підлягає відшкодуванню.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження спричинення їм рішеннями чи бездіяльністю посадовими особами ГУНП в Полтавській області моральної шкоди.

Вважає, що Крюківський районний суд м. Кременчука дійшов вірного висновку щодо відмови у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Полтавській області про стягнення моральної шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача, представника Головного управління Національної поліції в Полтавській області, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 29.06.2022 у справі № 537/1345/22 задоволено частково скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, зобов`язано ВП № 1 Кременчуцького РУП ГУНП внести відомості, що викладені в заяві ОСОБА_1 від 19.06.2022, до Єдиного реєстру досудових розслідувань в порядку ст. 214 КПК України. В іншій частині скарги відмовлено.

Як вбачається з копії витягу з ЄРДР 02.07.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000284 внесено відомості наступного змісту: «02.07.2022 до чергової частини ВП №1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області надійшла ухвала судді Крюківського РС м. Кременчука про внесення відомостей до ЄРДР по заяві ОСОБА_1 з приводу підроблення акту УТОС 18.10.2021 року.». Правова кваліфікація - за ч.1 ст. 358 КК України. Досудове розслідування здійснюється підрозділом дізнання ВП №1 КРУП ГУНП в Полтавській області.

Як вбачається з ЄДРСР, ухвалою слідчого судді Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19.04.2023 скаргу ОСОБА_1 на постанову про закриття кримінального провадження задоволено, скасовано постанову дізнавача СД ВП №1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області Слюсар В.О. від 20.03.2023 про закриття кримінального провадження № 0000284 від 02.07.2022.

Ухвалою слідчого судді Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04.01.2024 у справі № 537/1409/23, копію якої позивачем долучено до справи на обґрунтування своїх вимог, задоволено скаргу ОСОБА_1 на постанову дізнавача про закриття кримінального провадження № 0000284 від 02.07.2022 року, подану у порядку, передбаченому ст. 303-304 КПК України, скасовано постанову начальника сектору дізнання ВП №1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області Котелевського С.О. від 22.11.2023 року про закриття кримінального провадження № 0000284 від 02.07.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 358 Кримінального кодексу України.

Письмовими доказами підтверджується, що позивач неодноразово звертався до різних установ зі скаргами та зверненнями щодо неналежного досудового розслідування у кількох кримінальних провадженнях, у тому числі у кримінальному провадженні №0000284, проте такі скарги не можуть свідчити про незаконність дій органу досудового слідства, його бездіяльність, наявність у позивача моральних страждань, а лише свідчать про реалізацію його права на звернення.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини першої статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ст. 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною 1 статті 1176 ЦК України встановлені підстави відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, у випадках вчинення незаконних діянь, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою цієї статті: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди вказаними органами діють правила частини шостої цієї статті, згідно з якою шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

За загальним правилом, встановленим ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті, яка визначає вичерпні випадки відшкодування моральної шкоди, незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

В силу ч.2, 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах:від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження № 61-21982св19), від 20 січня 2021 року у справі № 686/27885/19 (провадження № 61-8240св20), від 11.01.2023 у справі № 591/8842/21провадження № 61-9658 св 22.

Велика Палата Верховного у постанові від 12 березня 2019 року в справі № 920/715/17 вказала, що необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов, які підлягають доведенню позивачем у межах розгляду цивільної справи: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Відповідно до п.п. 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», особа має право на відшкодування моральної шкоди лише у випадках прямо передбачених законодавством. Умовами для покладення на особу відповідальності за шкоду, заподіяну іншій особі, є протиправна дія чи бездіяльність, наявність шкоди, причинний зв`язок між дією (бездіяльністю) і негативними наслідками та вина заподіювача.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що сам факт реалізації ОСОБА_1 свого процесуального права на оскарження рішень, дій, бездіяльності дізнавача під час досудового розслідування, не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди. Оскарження до суду постанов дізнавача є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування. Скасування ухвалами слідчих суддів процесуальних рішень дізнавача, слідчого, прокурора не є безумовним доказом неправомірності таких процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Позивачем не надано будь-яких доказів, які б свідчили про його моральні страждання, наявність стресового стану, психоемоційних навантажень, втрати своїх соціальних зв`язків, які були б спричинені протиправною бездіяльністю ВП №1 КРУП ГУНП в Полтавській області.

Порядок оскарження рішення, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування, слідчого чи прокурора підчас досудового розслідування визначено приписами глави 26 КПК України.

Частиною 1 ст.303 КПК України визначено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені на досудовому провадженні. Цією частиною ст..303 КПК України встановлено у тому числі право оскарження на досудовому провадженні зокрема заявником, потерпілим, його представником чи законним представником бездіяльності слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає в невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання відповідної заяви чи повідомлення, оскарження рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження, оскарження рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову у задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником, а також у нездійсненні інших процесуальних дій у визначений цим кодексом строк. Частиною 2 ст. 303 КПК встановлено, що скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Пунктом 17 ст. 7 КПК України до загальних засад кримінального провадження віднесено забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності. Статтею 24 КПК України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Отже, вимоги про визнання незаконними дій органів досудового розслідування у кримінальних провадженнях має вирішуватися за правилами КПК України (постанови ВП ВС від 21.11.2018 року у справі № 826/2004/18, від 30.01.2019 року у справі № 234/19443/16-ц, від 22.04.2019 у справі №236/893/17).

За правилом частини другої статті 307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування виносить ухвалу про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунення недоліків у такій діяльності.

При цьому, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення моральної або майнової шкоди.

Такий висновок суду викладений у постанові Верховного Суду від 30 березня 2022 року у справі № 638/1923/20.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції встановлено всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Ураховуючи наведене колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про скасування рішення місцевого суду.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 383, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 21 травня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 жовтня 2024 року.

Головуючий Т.В. Одринська

Судді О.О. Панченко

В.П. Пікуль