Житомирський апеляційний суд
Справа №278/1927/24 Головуючий у 1-й інст. Татуйко Є. О.
Категорія 69 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Борисюка Р.М., Павицької Т.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) в м. Житомирі цивільну справу № 278/1927/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 18 червня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Татуйка Є.О. у м.Житомирі

в с т а н о в и в:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом та просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання дружини ОСОБА_1 у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 трьох років, починаючи з дня подачі позову.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що 20.11.2020 між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Шлюб між cторонами офіційно не розірвано, проте вони проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть. Зауважувала, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, а соціальна допомога, яку отримує на дитину є незначною. Крім того, вона працювати поки не має можливості, у зв?язку з тим, що спільна донька потребує постійного догляду та піклування. Враховуючи те, що відповідач належним чином не виконує свого обов?язку щодо матеріального забезпечення родини, просила задовольнити позов.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 18 червня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на її утримання аліменти у розмірі 1/8 частини доходу відповідача, починаючи з дня набрання законної сили даним судовим рішенням і до 20 січня 2025 року, тобто до досягнення спільною дитиною ОСОБА_3 трирічного віку.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з відповідача на користь держави судові витрати за розгляд даної справи у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції змінити, а саме в частині щодо визначеного судом розміру аліментів та ухвалити в цій частині нове рішення, визначивши аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) на користь ОСОБА_1 .

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначила, що поза увагою суду першої інстанції залишилося те, що відповідач визнав себе матеріально спроможним сплачувати аліменти на утримання ОСОБА_1 , оскільки вона дійсно здійснює догляд за спільною дитиною. При цьому, навпаки, визначаючи розмір стягнутих аліментів на утримання позивача суд мав взяти до уваги та обгрунтувати наявність боргових зобов`язань подружжя, які змушена виконувати ОСОБА_1 , оскільки за час шлюбу саме на банківські картки ОСОБА_1 отримано кредитні кошти, які позивач, після припинення шлюбних відносин, змушена погашати одноособово, незважаючи на те, що кредитні кошти бралися у банку саме на потреби родини. В матеріалах справи містяться належні та допустимі докази щодо підтвердження наведених обставин, а саме виписки по банківських картах ОСОБА_1 , розписка про отримання коштів у борг та переписки з відповідачем у месенджері «Телеграм». Судом першої інстанції взагалі необгрунтовано висновок щодо неспроможності ОСОБА_2 сплачувати аліменти на утримання позивача в розмірі 1/6 частини від його заробітку. При цьому, відповідачем у справі не було надано до суду належних та допустимих доказів неможливості сплачувати аліменти на користь ОСОБА_1 в розмірі 1/6 частини заробітку, починаючи стягнення з часу звернення до суду з даним позовом. Матеріальний стан відповідача є задовільним, інших дітей та осіб, які перебувають на його утриманні немає.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначав, що боргові зобов?язання ОСОБА_1 не мають жодного відношення до вирішення даного спору, а те, що позивач користувалась кредитними коштами за своїми банківськими картками, а також нібито позичала гроші за борговою розпискою, йому стало відомо тільки в процесі розгляду цієї справи. Вирішуючи питання розміру аліментів, суд першої інстанції, врахував майновий стан, заявлені вимоги і фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про стягнення аліментів на утримання колишньої дружини у розмірі 1/8 частини заробітку (доходу) відповідача та правильно вважав, що такого обсягу буде достатньо для забезпечення потреб позивачки. Тим більше, що фактично визначений розмір аліментів перевищує розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений у 2024 році.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищенаведені норми, справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення із наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 20 листопада 2020 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 6).

ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася ОСОБА_3 , батьками вказані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 5).

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків , дохід ОСОБА_2 за 2023 рік становив 447 295,80 грн (а.с.10-11).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка просила стягувати аліменти на своє утримання у розмірі 1/6 частини заробітку відповідача. Відповідач просив визначити аліменти у розмірі 1/10 частини свого заробітку. Враховуючи майновий стан відповідача, заявлені вимоги і фактичні обставини справи, суд вирішив стягувати аліменти на утримання дружини у розмірі 1/8 частини заробітку (доходу) відповідача, починаючи з дня набрання законної сили цим рішенням і 20 січня 2023 року, вказуючи, що такого обсягу буде достатньо для забезпечення потреб позивачки і такий розмір здатен сплачувати відповідач.

З таким висновком колегія суддів погоджується не в повній мірі з огляду на наступне.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина 9 статті 7 СК України).

Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 79СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Згідно з частинами 1, 2 статті 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до частин 2, 4 статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Тлумачення частини 2 статті 84 свідчить про те, що для виникнення права на утримання потрібна сукупність таких умов: 1) проживання з жінкою (чоловіком) дитини, яка не досягла трьох років; 2) можливість другої сторони надавати матеріальну допомогу.

Вказана правова позиція підтверджена Верховним Судом у постанові від 27 травня 2020 у справі № 712/4702/19 (провадження 61-929св20).

При перевірці матеріалів справи, установлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 20.11.2020.

В шлюбі у сторін по справі народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 27.01.2022 року.

Сторонами не заперечується, що вони проживають окремо, малолітня донька проживає з матір`ю.

Враховуючи приписи законодавства, зокрема, положення статті 84 СК України, ОСОБА_1 має право на утримання від ОСОБА_2 до досягнення їх дитиною трирічного віку.

Також встановлено, що судовим наказом Житомирського районного суду Житомирської області від 10 квітня 2024 року (справа №278/1932/24) стягнуто щомісячно з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , номер НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , номер платника податків НОМЕР_4 ) аліменти на утримання однієї неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів дитини відповідного віку, починаючи з 4 квітня 2024 і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до частин 1, 4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Досліджуючи такий критерій як матеріальне становище платника аліментів, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Так, із довідки про доходи №543/29/02-2024 від 17.04.2024 вбачається, що ОСОБА_2 працює старшим оперуповноваженим ГУНП в Житомирський області, заробіток відповідача за місяць в період з 01.01.2024 по 31.03.2024 складає в середньому 27 221 грн (а.с.17).

Таким чином, розмір аліментів, присуджених судом першої інстанції, у грошовому виразі буде становити 3402 грн щомісяця.

Крім того, відповідач сплачує аліменти за судовим наказом Житомирського районного суду Житомирської області від 10 квітня 2024 року в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), що у грошовому виразі буде становити 6805,25 грн щомісяця.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» (в редакції чинній на момент розгляду апеляційної скарги), прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 3028 гривень.

Таким чином, визначений судом першої інстанції розмір аліментів перевищує прожитковий мінімум встановлений для працездатних осіб, в той час як доказів необхідності призначення більшого розміру аліментів до суду не надано.

Визначаючи розмір аліментів, виходячи з принципів розумності та справедливості, з урахуванням матеріального стану відповідача, знаходження його у працездатному віці, сплату аліментів на спільну доньку ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач має матеріальну можливість сплачувати аліменти на утримання позивача до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 1/8 частини заробітку (доходів) відповідача.

Апеляційний суд вважає, що такий розмір аліментів відповідає вимогам закону та принципам справедливості, не порушить інтереси відповідача і захистить права позивача на утримання.

Доводи апеляційної скарги про погашення заборгованості за борговою розпискою не заслуговують на увагу, оскільки доказів, що ця заборгованість виникла у результаті витрат позивача на потреби сім`ї матеріали справи не містять.

Таким чином доводи апеляційної скарги в частині стягнення аліментів в розмірі 1/6 частини, є безпідставними, оскільки належних та допустимих доказів, які б підтверджували необхідність стягнення аліментів саме в такому розмірі, позивачем не надано.

Разом з тим, апеляційний суд зауважує що у резолютивній частині рішення місцевим судом помилково зазначено період стягнення аліментів «починаючи з дня набрання законної сили даним судовим актом» , що суперечить положенням ст. 79 СК України, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є спроможними та підлягають задоволенню.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на вище наведене рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) (пункт 3 частини 6 статті 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-384, 390-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 18 червня 2024 року змінити, замінивши в абзаці другому словосполучення « починаючи з дня набрання законної сили даним судовим актом» на словосполучення « починаючи з 04 квітня 2024 року».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, визначених у пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Судді: