КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2024 року м. Київ

Унікальний номер справи № 369/12821/23

Апеляційне провадження № 22-ц/824/14272/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 червня 2024 року, постановлену під головуванням судді Янченка А.В., в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення авансу за попереднім договором та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2023 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 16 351 доларів США 98 центів суми авансу з урахуванням трьох відсотків річних, що за курсом НБУ станом на момент звернення з позовом складає 597 828 грн. 38 коп. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди 60 000 грн. та судові витрати у справі (а.с. 1-6).

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 червня 2024 року цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення авансу за попереднім договором та відшкодування моральної шкоди передано на розгляд до Господарського суду Київської області (01032, м. Київ, вул.. Симона Петлюри), де перебуває справа № 911/2308/23 за заявою фізичної особи ОСОБА_1 про неплатоспроможність (а.с. 113-116).

Не погодившись з ухвалою районного суду, 03 липня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Козир С.В. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу, покласти судові витрати на позивача (а.с. 130-134).

На обґрунтування скарги зазначав, що оскаржуване судове рішення є незаконним, адже воно ухвалене з порушенням норм процесуального права, а саме ч. 2 ст. ст. 2, ч. 1ст. 13, ст. 31, ст. 263 ЦПК України.

Звертав увагу, що ЦПК України не містить норму процесуального права, яка наділяє суд першої інстанції правом направляти справу до іншого суду, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Разом з тим, суд першої інстанції, не будучи наділений цивільним процесуальним законом повноваженнями на передачу справи за підвідомчістю до іншого суду, помилково передав справу до Господарського суду Київської області. Суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень, наданих йому законом, і перебрав на себе повноваження суду апеляційної інстанції, що є неприпустимим.

Крім того, характер правовідносин, який склався у справі № 607/6254/15-ц, і на яку послався суд першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, не є подібним до справи №369/12821/23, а відтак висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц щодо застосування норми права, не міг бути застосований судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення (а.с. 130-134).

16 вересня 2024 року до суду надійшов відзив від позивача ОСОБА_2 , в якому останній просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 червня 2024 року залишити без змін (а.с. 185-190).

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідноз ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вказане, розгляд справи здійснювався без виклику сторін у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції послався на висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 607/6254/15-ц та вказав, що оскільки спір у цій справі виник з правовідносин, що відповідають ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, відтак не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та належить до господарської юрисдикції. Суд дійшов висновку про передачу справи до Господарського суду Київської області, з огляду на те, що справа № 911/2308/23 за заявою фізичної особи ОСОБА_1 про неплатоспроможність перебуває на розгляді у Господарському суді Київської області.

Колегія суддів погодилась з висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства від 18 жовтня 2018 року спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (частина перша).

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справи про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними буд-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори одо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною, в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення. У разі якщо відповідачем у такому спорі є суб`єкт владних повноважень, суд керується принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі та вживає визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів, з власної ініціативи ( частина друга статті 7).

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи.

Судом встановлено, що на розгляді в Господарському суду Київської області перебуває справа № 911/2308/23 про неплатоспроможність боржника фізичної особи ОСОБА_1 .

Провадження у справі № 911/2308/23 про неплатоспроможність боржника фізичної особи ОСОБА_1 відкрито Господарським судом Київської області 14 лютого 2024 року.

При цьому, провадження у даній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення авансу за попереднім договором та відшкодування моральної шкоди, відкрито 11 вересня 2023 року.

Встановивши, що предметом спору у цій справі є майнові вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , відносно якої господарським судом розглядається справа про банкрутство, при цьому, провадження у цій справі відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про передачу справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення авансу за попереднім договором та відшкодування моральної шкоди на розгляд до Господарського суду Київської області.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції, не будучи наділений цивільним процесуальним законом повноваженнями на передачу справи за підвідомчістю до іншого суду, помилково вирішив передати справу до Господарського суду Київської області, колегія суддів відхиляє, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Кодекс України з процедур банкрутства передбачає особливості розгляду справ про банкрутство, що підтверджено у статті 7 цього Кодексу (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц виснувала, що законодавець захищає не лише права банкрута, а й права інших осіб, які мають вимоги до банкрута. Захист таких осіб полягає у тому, що інші суду, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за позовами до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство після відкриття провадження в інших справах, не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті. При цьому, таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство відповідача. Таке урегулювання процедури розгляду спорів до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, встановлює зрозумілу і справедливу процедуру закінчення розгляду справи належним судом, дотримання принципу визначення юрисдикції справи та підсудності спорів одному господарському суду, який акумулює усі вимоги до відповідача, щодо якого порушено процедуру банкрутства.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання передачі справи на розгляд до Господарського суду, правильно застосував норми Кодексу України з процедур банкрутства, і прийняв відповідне судове рішення.

Також, доводи апеляційної скарги про те, що характер правовідносин у справі № 607/6254/15-ц та у справі, що переглядається апеляційним судом, не є подібними, апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.

Спір у справі № 607/6254/15-ц є трудовим спором, натомість у справі, що переглядається апеляційним судом, предметом спору є стягнення боргу (авансу). Проте в межах розгляду справи № 607/6254/15-ц судом першої інстанції установлено, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 15 червня 2016 року порушене провадження у справі № 910/6968/16 про банкрутство відповідача.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 607/6254/15-ц виснувала про особливий правовий режим правовідносин, стороною яких є боржник, щодо якого відкрито в порядку господарського судочинства провадження про банкрутство, відтак усі правовідносин, які існують за участі такої особи, набувають особливого правового режиму та на які поширюється спеціальний закон, який нараз є Кодекс України з процедур банкрутства.

Крім того, закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України) створює перешкоди позивачу у доступі до правосуддя та унеможливить захист його прав у господарському процесі у повному обсязі, з урахуванням визначених строків звернення, встановлених статтею 45 Кодексу України з процедур банкрутства.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року у справі № 234/11607/20 (провадження № 61-15126св21) зроблено висновок, що: «при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

Враховуючи наведене, з огляду на положення законодавства та правові висновки Великої Палати Верховного Суду, які суд першої інстанції правильно застосував, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про передачу справи на розгляд до Господарського суду Київської області, на розгляді якого перебуває справа № 911/2308/23 за заявою ОСОБА_1 про неплатоспроможність, незважаючи на те, що норми ЦПК України правом передачі справи за встановленою юрисдикцією наділяють лише суд апеляційної та касаційної інстанції.

Інші доводи апелянта цих висновків не спростовують, не можуть бути визнані підставою для задоволення скарги і скасування оскаржуваної ухвали районного суду, тому колегія суддів їх відхилила.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вище викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 389 ЦПК України постанова апеляційного суду за наслідками перегляду ухвали суду першої інстанції про передачу справи на розгляд іншому суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 червня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Г.М. Кирилюк

І.М. Рейнарт