Справа № 385/1248/24
Провадження № 2/385/523/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.11.2024 року м. Гайворон

Гайворонський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого - судді Венгрина М. В.,

секретар судового засідання Шевченко Л. О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Коллект Центр» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 4207027 від 24.05.2021 в розмірі 39571,72 грн, а також позивач просив стягнути судові витрати у виді сплаченого судового збору в розмірі 3028,00 грн та 13000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Стислий виклад позиції сторін

Позивач позов обґрунтовує тим, що 24.05.2021 між ОСОБА_1 (позичальник) та ТОВ «Авентус Україна» було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 4207027, за умовами якого позичальнику було надано кредит у розмірі 12000,00 грн, стандартна процентна ставка 1,90% в день в межах строку кредиту та у випадку пролонгації чи авто пролонгації; сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутись пролонгація кредиту за ініціативою споживача відповідно до п. 4.2.2-4.2.4 договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання Договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, Кредитодавцем (ТОВ «Авентус Україна») було перераховано грошові кошти в розмірі 12000,00 грн. ТОВ «Авентус Україна» виконало свої зобов`язання за Кредитним договором. Відповідач умови договору належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.

04.02.2022 між ТОВ «Авентус Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 04-02-02/2022, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до позичальників, у тому числі за Договором про надання споживчого кредиту № 4207027, що укладений між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 . У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до Боржників Товариству з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023, у тому числі за вищевказаним Договором про надання споживчого кредиту, що укладений між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 . Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом грошової вимоги до відповідача.

Відповідач не надавав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, внаслідок чого станом на 10.08.2024 заборгованість відповідача за Договором № 4207027 про надання споживчого кредиту від 24.05.2021 становить 39571,72 грн, з яких: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) 12000,00 грн; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 27360,00 грн; інфляційні збитки 192,00 грн, 3 % річних 19,72 грн.

Відповідач правом подання відзиву не скористався, однак представником позивача адвокатом Савранчуком С. Л. було подано письмові пояснення, в яких він визнав позовні вимоги в розмірі 30468,00 грн, покликаючись на те, що згідно положеннями договору № 4207027 строк дії договору 30 днів (п. 4.1), пролонгація договору можлива не більш ніж на 90 днів (п. 4.3.1). Крім того заперечив щодо витрат на правничу допомогу, вказавши, що позов підписаний директором позивача, не долучено документів, що б підтверджували безпосередню участь адвоката в даній цивільній справі, відсутня квитанція про сплату 13000 грн за подання позову безпосередньо дол. ОСОБА_1 та в договорі про надання правничої допомоги відсутня інформація за подання позовної заяви безпосередньо до ОСОБА_1 .

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі

Ухвалою від 04.09.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В позовній заяві міститься клопотання позивача про розгляд справи за відсутності представника позивача та незаперечення проти проведення заочного розгляду справи.

21.10.2024 представником позивача подано заяву про відкладення судового розгляду.

Ухвалою від 21.10.2024 відкладено розгляд справи на 06.11.2024.

05.11.2024 представником відповідача адвокатом Савранчуком С. Л. подано письмові пояснення по справі.

Сторони в судове засідання не з`явились.

Позивач скористався своїм правом та подав заяву про проведення судового розгляду за його відсутності. Відповідач, був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання шляхом вручення судових повісток скерованих рекомендованим поштовим відправленням, однак в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Частиною 1 ст. 223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За наведених обставин суд не вбачає перешкод для проведення судового розгляду відповідно до положень ст. 223 ЦПК України.

Також суд з метою більш повного з`ясування обставин справи вважає можливим прийняти письмове пояснення, що подане стороною відповідача виходячи з положень п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України, за якою суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом та п. 3 ч. 1 ст. 43 ЦПК України, за якою учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб. При цьому суд бере до уваги, що пояснення не містить доказів та могло бути надане в судовому засіданні.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову

24.05.2021 між ОСОБА_1 (позичальник) та ТОВ «Авентус Україна» було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 4207027, за умовами якого позичальнику було надано кредит у розмірі 12000,00 грн; строк кредиту 30 днів; стандартна процентна ставка 1,90% в день в межах строку кредиту та у випадку пролонгації чи автопролонгації; сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутись пролонгація кредиту за ініціативою споживача відповідно до п. 4.2.2-4.2.4 договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту. Знижена процентна ставка 0,57 % в день, яка застосовується за умови, що якщо споживачу в межах строку, визначеного в п. 1.4 договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк (а.с. 6-10). Договір підписаний сторонами, зокрема відповідачем ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим цифровим ідентифікатором А332977.

При цьому суд виходить з того, що згідно із вимогами ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».

Кредитний договір у відповідності до норм ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Закону України "Про електронну комерцію".

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання,- в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Також, в матеріалах справи міститься Паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачем одноразовим цифровим ідентифікатором, та в якому містяться дані позичальника, основні умови кредитування, інформація щодо суми кредиту, реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача та інші умови, що відповідають умовам, вказаним в Договорі № 4207027 від 24.05.2021 (а.с. 11-13).

Факт надання відповідачу кредиту в розмірі 12000,00 грн підтверджується листом ТОВ «ФК «Контрактовий дім від 08.07.2024 вих. № 7/5316. (а.с. 13 зворот-15).

Факт укладення договору на таких умовах, отримання коштів відповідачем не заперечується.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Із наданих позивачем та досліджених судом документів (зокрема картки обліку Договору (розрахунок заборгованості за № 4207027 від 24.05.2021, позичальник ОСОБА_1 ), що підготована ТОВ «Авентус Україна» вбачається, що відповідач користувався наданими 24.05.2021 коштами, 02.07.2021 вніс кошти в розмірі 8892,00 грн на погашення кредиту, що були зараховані на погашення процентів (а.с. 16 зворот 23).

04.02.2022 між ТОВ «Авентус Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 04-02-02/2022 (а.с. 26-28), відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до позичальників, у тому числі за Договором про надання споживчого кредиту № 4207027, що укладений між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1

ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до Боржників Товариству з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 (а.с. 32-37), у тому числі за вищевказаним Договором про надання споживчого кредиту, що укладений між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 . Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом грошової вимоги до відповідача.

З розрахунку заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Вердикт Капітал» за договором 4207027 станом на 10.01.2023 вбачається, що додатково було нараховано з 04.02.2022 по 23.02.2022 - 19,72 грн відсотків за користування грошовими коштами та, за лютий 2022 року, 192,00 грн інфляційних збитків (а.с. 24).

Наведені докази суд вважає належними та допустимими.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ч. 1 ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи положення вказаних статей, ТОВ «Коллект Центр» є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем ОСОБА_1 .

Водночас, суд враховує, що згідно положення п. 4.3.1 договору сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до п.п. 4.2.2-4.2.4. договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.

Суд бере до уваги, що 30 денний строк кредитування, що визначений договором завершився 22.06.2021, оскільки в цей день, чи протягом наступних трьох днів, як це визначено в п. 1.5.2 Договору відповідач не погасив заборгованість, то відбулось застосування автопролонгації на один наступний день, але не більше 90 днів поспіль, на підставі п. 4.3.1 договору, та кожен такий день вважався новою датою повернення кредиту.

Кожен наступний день, але не більше 30 днів поспіль відбувалась автопролонгація, відповідно до умов договору (п. 4.3.1) та кожен наступний день визначався, як нова дата повернення кредиту.

Доказів того, що відбувалась пролонгація з ініціативи позичальника, відповідно до п. 4.2 договору суду не надано та сторони на таку не вказують.

Як вбачається з досліджених доказів розрахунку заборгованості, 02.07.2021 (в межах 90 днів) відповідач здійснив часткове погашення кредиту в сумі 8892,00 грн. Інших платежів ні до ні після цього за договором не здійснював.

Відповідно до умов договору, що вказані вище, з наступного дня 03.07.2021 слід відраховувати 90 днів поспіль, протягом яких відбувалась автопролонгація по 30.09.2021, включно.

Розмір заборгованості ОСОБА_1 на 30.09.2021 становив 32520,00 грн, з яких 12000,00 грн за тілом кредиту, а решта 20520,00 грн за процентами, що встановлені договором.

Тому саме цю суму слід стягнути з відповідача.

Судом перевірено розрахунок нарахування відсотків, що наданий позивачем та суд погоджується з таким. Відповідач свого контррозрахунку не надав, як вбачається з письмових пояснень представника відповідача він заперечень проти порядку нарахування процентів, що виконане позивачем не мав, заперечував лише строк кредитування.

Суд погоджується з тим, що проценти нараховані саме з врахуванням стандартної процентної ставки, оскільки умови для нарахування процентів за зниженою процентною ставкою згідно договору відповідачем не дотримані.

Таким чином суд дійшов висновку про часткове задоволення позову стягнення заборгованості за тілом кредиту в повному обсязі та частково за процентами в розмірі 20520,00 грн.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки судом встановлено, що ОСОБА_1 прострочив виконання грошового зобов`язання з нього слід стягнути суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

У зв`язку з цим суд вважає за можливе в цій частині позов задоволити, виходячи з наведеного стороною позивача розрахунку, який обчислювався від простроченого грошового зобов`язання в розмірі 12000,00 грн, що відповідає розміру тіла кредиту за даним договором, нараховане по час введення воєнного стану, та з яким суд погоджується.

У зв`язку з частковим задоволенням позову щодо вимоги по стягненню процентів позовна вимога про стягнення нарахованих інфляційних збитків за період з та 3 % річних може бути задоволена повністю.

Суд критично оцінює посилання представника відповідача про загальний строк кредитування тривалістю виключно 120 днів (30 + 90), оскільки таке спростовується дослідженими судом доказами, мотиви чого наведені судом вище.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на правову допомогу та судового збору суд виходить з наступного.

При зверненні до суду ТОВ «Коллект Центр» було сплачено 3028 грн судового збору, що підтверджується відповідним платіжним дорученням.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам, (розмір заявлених вимог 39571,72 грн (100 %), розмір вимог, що підлягають задоволенню 32520,00 грн (82,18%), розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача складає 2488,41 грн.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на оплату витрат на правничу допомогу в сумі 13000 грн. суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1-5 ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також, чи була їх сума обґрунтованою (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «Коллект Центр» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» 01.07.2024 було укладено Договір про надання правової допомоги № 01-07/2024. До позову додано копію прайс-листа АО «Лігал Ассістанс»; копію заявки на надання юридичної допомоги № 535 від 30.07.2024 про погодження наданих правових (юридичних) послуг на загальну суму 13000 грн по супроводу примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_1 ; копію витягу з акту № 1 про надання юридичної допомоги від 06.08.2024 на загальну суму 13000 грн по заявці № 535.

Також до матеріалів справи долучено копію платіжної інструкції № від 13.08.2024, згідно якого від імені ТОВ «Коллект Центр» на рахунок отримувача АО «Лігал Ассістанс» була проведена оплата, призначення платежу: оплата згідно договору про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024.

Вищенаведені документи судом можуть бути оцінені як належні та достатні у розумінні положень ст. 77-80 ЦПК України, оскільки підтверджують факт понесених (здійснених) позивачем ТОВ «Коллект Центр» витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідач не скористався своїм правом на подання клопотання про зменшення заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

Одночасно представник відповідача навів заперечення проти стягнення таких витрат, вказавши, що позов підписаний директором позивача, не долучено документів, що б підтверджували безпосередню участь адвоката в даній цивільній справі, відсутня квитанція про сплату 13000 грн за подання позову безпосередньо до ОСОБА_1 та в договорі про надання правничої допомоги відсутня інформація за подання позовної заяви безпосередньо до ОСОБА_1 .

Суд заперечення представника відповідача відхиляє, звертає увагу, що наданими доказами такі спростовуються, та з таких вбачається, що адвокатським об`єднанням надавалась правнича допомога позивачу в даній справі. Так обставина, що позовну заяву підписано не адвокатом не спростовує встановлених судом обставин.

В постанові ОП КГС ВС від 02 лютого 2024 року по cправі №910/9714/22 суд виснував, що

«У контексті доводів касаційної скарги та висновків суду апеляційної інстанції колегія суддів звертається до висновків Великої Палати Верховного Суду, які викладено в пунктах 33- 34, 37 додаткової постанови від 07.07.2021 у справі №910/12876/19, зокрема, що нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Також відповідно до усталеної практики Верховного Суду суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, повинен враховувати, що:

- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та від 16.11.2022 у справі №922/1964/21);

- при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц);

- суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова ВП ВС від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі №922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі №915/237/18).

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.11.2023 у справі №914/2355/21 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином у вирішенні заяви сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суд керуючись принципами пропорційності та справедливості, закріпленими у статтях 15 та 2 ГПК України має обов`язок дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

У контексті наведеного вище та висновків суду апеляційної інстанції у оскаржуваному судовому рішенні, колегія суддів наголошує на тому, що подані стороною докази на підтвердження її витрат підлягають оцінці як з точки зору відповідності цих дій вимогам законодавства (вимогам статей 123, 124, 126, 129 ГПК України), так і їх спрямованості на забезпечення права сторони (на користь якої ухвалене судове рішення) на відшкодування судових витрат.

Із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо.».

З урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин даної справи, ціни позову, беручи до уваги, що дана справа не є унікальною та не потребувала значного часу для вивчення та підготовки позовної заяви, колегія суддів вважає, що зазначені представником ТОВ «Коллект центр» витрати на правничу допомогу в розмірі 13000 грн 00 коп., що становить близько третини від ціни позову є завищеними та не достатньо обґрунтованими.

Отже, суд вважає, що з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект центр» підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 грн 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись статтями 258-259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (, місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Мечникова, буд. 3, оф. 306) заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 4207027 від 24.05.2021 станом на 10.08.2024 в розмірі 32520,00 грн, з яких: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) 12000,00 грн; заборгованість за процентами 20520,00 грн; інфляційні збитки 192,00 грн, 3 % річних 19,72 грн, 2488,41 грн сплаченого судового збору та 4000,00 грн витрат на надання правничої допомоги, а всього 39220 (тридцять дев`ять тисяч двісті двадцять) грн 13 коп.

В решті позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст судового рішення складено 06.11.2024.

Суддя: М. В. ВЕНГРИН

Дата документу 06.11.2024