Провадження № 22-ц/801/49/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бессараб Н. М.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 рокуСправа № 127/14986/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Матківської М. В., Сопруна В. В.,

розглянув у судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Огородник Олег Миколайович, на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 19 жовтня 2023 року, постановлену під головуванням судді Бессарад Н. М. в м. Вінниця, дата складення повного тексту ухвали 23.10.2023,

в цивільній справі № 127/14986/23, за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованих осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Міністерства оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, про встановлення факту перебування на утриманні трьох дітей віком до 18 років,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, у якій просив встановити факт на його утриманні перебуває троє дітей віком до 18 років, а саме: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Зава мотивована тим, що в зв`язку з військовим станом в країні, що оголошений через вторгнення рф на територію України, ОСОБА_1 26.02.2022 на підставі Указів Президента України призваний на військову службу за призовом по мобілізації та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 Національної Гвардії України та надалі проходить військову службу.

ОСОБА_1 вказує, що 30.06.2022 зареєстрував шлюб з ОСОБА_8 , від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася дитина ОСОБА_7 , яка перебуває на утриманні заявника. Також у дружини ОСОБА_2 є дитина від попереднього шлюбу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка живе в їхній родині та перебуває на утриманні заявника. Батько дитини, ОСОБА_4 , участі у вихованні та утриманні своєї дитини не приймає, аліментів не сплачує, у зв`язку з чим утворилася заборгованість зі сплати аліментів. Дружина заявника ОСОБА_2 на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років і самостійно не може утримувати та виховувати двох малолітніх дітей, тому потребує допомоги заявника.

Крім того, у заявника ОСОБА_1 від попереднього шлюбу є дитина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка на даний час проживає та зареєстрована за адресою батька ОСОБА_1 та перебуває на його повному утриманні. Порядок утримання та прийняття участі у вихованні заявником дитини, здійснено у спосіб, погоджений із ОСОБА_3 , про прийняття участі заявником у спілкуванні, проживанні та у вихованні дитини ОСОБА_6 і таке утримання здійснюється у виді стягнення щомісячно із заробітної плати заявника та додатково, у разі потреби, грошових коштів матері дитини для покриття потреб доньки, придбання для неї необхідних речей та предметів, продуктів харчування, оплати навчання, тощо.

Заявник зазначає, що на його утриманні перебуває троє малолітніх дітей, зокрема, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проте заявник у зв`язку з військовою службою не може брати участь у вихованні дітей. В зв`язку з наявністю підстав для звільнення з військової служби відповідно до п.п. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виникла необхідність у встановлені факту, що має юридичне значення.

З урахуванням вказаних обставин заявник просить встановити факт утримання трьох неповнолітніх дітей віком до 18 років з метою звільнення з військової служби під час воєнного стану на підставі п.п. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19 жовтня 2023 року на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України провадження у справі закрито.

Роз`яснено заявнику ОСОБА_1 право подати позовну заяву до суду адміністративної юрисдикції.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що вимоги ОСОБА_1 пов`язані з доведенням наявності підстав для звільнення його з військової служби як особи, на утриманні якої перебуває троє і більше дітей до 18 років, передбаченого ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Відповідно, за своїм предметом та можливими правовими наслідками вимоги заяви пов`язані з публічно-правовими відносинами заявника з державою, а отже не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У жовтні 2023 року адвокат Огородник О. М., який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 30 жовтня 2023 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий - суддя Войтко Ю. Б., судді: Матківська М. В., Сопруна В. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 03 листопада 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, у зв`язку з не зазначенням всіх учасників справи.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 10 листопада 2023 року, після усунення недоліків апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження у справі, надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали цивільної справи з місцевого суду.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 22 листопада 2023 року справу призначено до розгляду в залі судових засідань Вінницького апеляційного суду на 05 грудня 2023 року о 11:40 год.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 05 грудня 2023 року зупинено апеляційне провадження у справі № 127/14986/23 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду цивільної справи № 201/5972/22.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 01 жовтня 2024 року поновлено провадження у вказаній справі та призначено до розгляду в залі судових засідань Вінницького апеляційного суду на 05 листопада 2024 року о 11 год. 00 хв., також продовжено строк розгляду справи на п`ятнадцять днів.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою. Вважає, що закриваючи провадження, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що вимоги заяви пов`язані з публічно-правовими відносинами заявника з державною, оскільки спору що стосується факту звільнення на даний час не має, так як не має кінцевого рішення про встановлення факту перебування на утриманні заявника трьох дітей віком до 18 років. Вказує, що не маючи рішення суду про встановлення факту перебування на утриманні трьох дітей, немає можливості довести територіальному центру комплектування та соціальної підтримки підставу для звільнення від мобілізації.

Доводи особи, яка подала відзив апеляційну скаргу

Представник Міністерства оборони України Літвін С. М. надіслав до суду відзив на апеляційну скаргу в якому просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі. Вказав, що заява про встановлення факту не пов`язана з будь-якими заявника цивільними правами та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням, а метою є виникнення підстави для звільнення заявника з військової служби. Вказані обставини заявником підтверджуються в апеляційній скарзі. За своїм предметом та можливими наслідками вимоги про встановлення факту перебування дітей на утриманні заявника пов`язана з публічно-правовими відносинами заявника з державою щодо права на звільнення з військової служби, тому ця вимога не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Відзив від інших учасників справи на апеляційну скаргу впродовж встановленого судом строку не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позиція учасників справи у судовому засіданні

Заявник ОСОБА_1 та його адвокат Огородник О.М. в судове засідання не з`явилися, однак надали суду заяву, в якій просили розглянути справу в їх відсутність. Вказали, що апеляційну справу підтримують і просять її задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до судового засідання не з`явилися, надали суду заяви, відповідно до яких просили розглянути справу в їх відсутність та задовольнити вимоги апеляційної скарги.

Заінтересована особа представник Міністерства оборони України Літвін С.М. до судового засідання не з`явився, однак на адресу суду надав заяву, відповідно до якої просив провести судове засідання без його участі.

Заінтересовані особи представник військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та представник ІНФОРМАЦІЯ_1 до судового засідання не з`явилися по невідомій суду причині, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Відповідно до положень частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки, учасники справи про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд вирішив розглядати справу без участі осіб, що не з`явились, що відповідає положенням ст. 372 ЦПК України.

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою статті 5 ЦПК України визначено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. При цьому суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України).

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у ч. 1 ст. 315 ЦПК України, однак не є вичерпним.

Частинами 1, 2 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов:

- згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Схожі за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 10.04.2019 року у справі №320/948/18, від 18.01.2024 року у справі №560/17953/21.

Закриваючи провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що встановлення вказаного факту перебування трьох дітей на утриманні заявника безпосередньо стосується проходження військової служби, зокрема реалізації права на звільнення його з військової служби. Суд прийшов до висновку, що встановлення факту перебування дітей на утриманні заявника за своїми правовими наслідками призведе до публічно-правових відносин заявника з державою і не пов`язано з виникненням чи реалізацією цивільних прав та обов`язків заявника, їх виникненням, існуванням та припиненням, тому такий спір не підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, а підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Суд апеляційної інстанції не погоджується із таким висновком суду, враховуючи таке.

Абзацом 4 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» 3543-XII від 21 жовтня 1993 року, передбачено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, зокрема, жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років.

Таким чином, визначальним фактом є не батьківство, а саме утримання трьох і більше дітей.

З огляду на викладене, для отримання правової підстави для звільнення з військової служби заявник повинен довести факт перебування на його утриманні трьох дітей віком до 18 років.

Частиною 1 статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (ч.1 ст. 14, ч.1 ст. 15 СК України).

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені ст.ст. 150-151 СК України.

За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток дитини.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22 вказує, що правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.

При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).

Так, у силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки), яка припиняється у момент її смерті (стаття 25 ЦК України), а з підстав, установлених цим Кодексом, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 30 ЦК України).

Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

З цього слідує, що підставою встановлення факту утримання неповнолітньої дитини особою, яка не має з нею кровного споріднення (як заявник у цій справі), є доведеність існування обставин, в силу яких обсяг прав матері та/або біологічного батька дитини обмежується або припиняється.

Звертаючись до суду із заявою у порядку окремого провадження, заявник ОСОБА_1 обґрунтовував її тим, що встановлення факту утримання ним трьох малолітніх дітей, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є необхідним для подальшого вирішення питання щодо звільнення його з військової служби під час воєнного стану та його оформленні на підставі п.п. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Заявник стверджує про те, що з моменту перебування у шлюбних стосунках з ОСОБА_2 її неповнолітня дитина від попередніх відносин проживає разом з ними та знаходяться на його утриманні.

Як вбачається із матеріалів справи, дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є донькою дружини заявника від попереднього шлюбу, а заявник не є її батьком.

Колегія суддів вважає, що саме по собі встановлення судом факту утримання дитини своєї дружини від попереднього шлюбу не породжує для заявника юридичних наслідків, тобто від встановлення вказаного факту не буде залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав останнього.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22 виснувала, що оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням будь-якого спору про право.

У порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо вони не пов`язані з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

У справі, яка переглядається, заявник просить установити факт утримання ним неповнолітньої дитини своєї дружини, проте встановлення такого факту може мати негативні наслідки як для матері дитини, так і для її батька, який не позбавлений батьківських прав.

З огляду на зазначене, вбачається, що у справі, яка розглядається, наявний спір про право - зокрема, спір щодо участі одного з батьків у вихованні та утриманні дітей та/або ухилення від участі у вихованні, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження з обов`язковим залученням органу опіки та піклування (частини четверта, п`ята статті 19 СК України) .

Велика Палата Верховного суду у постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22 вказувала, що доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Такий факт одноосібного виховання дитини одним із батьків не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.

Інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право.

Зазначені заявником обставини дають суду підстави вважати, що його вимога щодо встановлення факту перебування на його утриманні дитини дружини, фактично пов`язана з виникненням, зміною або припиненням особистих майнових прав, як особи, яка замінює батьків дітей, які закріплені в Сімейному кодексі України. Такими до прикладу можуть бути право матері чи батька, особи в сім`ї якої проживає дитина на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав у випадку, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, тощо.

Таким чином, факт, про встановлення якого просить ОСОБА_1 , не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження, оскільки з поданої заяви вбачається спір про право, який не може розглядатися в судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника та дітей заінтересованих осіб.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції вважав встановленим, що у заявника може виникнути спір, пов`язаний з доведенням наявності підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації і не пов`язаний з виникненням чи реалізацією цивільних прав та обов`язків заявника, їх виникненням, існуванням та припиненням, за предметом та можливими правовими наслідками цей спір може стосуватися лише сфери публічно-правових відносин, тому такий спір не підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства. Також суд роз`яснив заявникові, що у випадку виникнення спору, який пов`язаний з доведенням наявності у нього підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, він має право звернутись до суду із відповідним позовом в порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин суд першої інстанції на підставі п. 1 ч.1 ст. 255 ЦПК України закрив провадження у справі, застосувавши висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 08 червня 2022 року у справі № 362/643/21.

Разом з тим суд першої інстанцій не звернув уваги на те, що подана заява про встановлення факту, що має юридичне значення підлягає розгляду в порядку позовного провадження з обов`язковим залученням органу опіки та піклування, оскільки за встановлених у цій справі обставин існує спір про право щодо участі батьків у вихованні й утриманні дітей. З урахуванням закріпленого в сімейному законодавстві принципу невідчужуваності сімейних обов`язків, неможливості відмови від них, у тому числі від обов`язків утриманні та виховання дитини, то питання, заявлене ОСОБА_1 у цій справі, не може з`ясовуватись безвідносно до дій батьків та може вирішуватись у межах спору про право між батьками дитини за загальним правилом у позовному провадженні.

Частиною шостою статті 294 ЦПК України встановлено, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Зазначене відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2024 у справі № 201/5972/22.

Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

За установлених у цій справі конкретних обставин факт утримання дитини вітчимом не може бути встановлений за правилами окремого провадження, у зв`язку із чим заяву ОСОБА_1 слід залишити без розгляду.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, ухвалу суду скасувати із залишенням без розгляду заяви про встановлення факту утримання дітей.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки заявник звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на підставі ч.13 п.5 ЗУ «Про судовий збір», тому підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ч. 6 ст. 294, ст. 367, ст. 368, п. 4 ч. 1 ст. 374, ст. 377, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Огородник Олег Миколайович задовольнити частково.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 19 жовтня 2023 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 , за участю заінтересованих осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Міністерства оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про встановлення факту перебування на утриманні трьох дітей віком до 18 років - залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: М. В. Матківська

В. В. Сопрун