ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/191/24 Справа № 183/2196/16 Суддя у 1-й інстанції - Дубовенко І. Г. Суддя у 2-й інстанції - Лопатіна М. Ю.
УХВАЛА

21 лютого 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - Лопатіної М.Ю.,

суддів: - Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.,

за участю секретаря - Ніколиної А.П.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційної скаргою Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, до якої приєднався ОСОБА_1 , правонаступником якого виступає ОСОБА_2 , на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Територіальної громади в особі Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, треті особи: Українська товарна біржа, Новомосковська державна нотаріальна контора, ОСОБА_6 , про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И ЛА:

У квітні 2016 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до територіальної громади в особі Новомосковської міської ради Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7 , яка була дружиною ОСОБА_3 та матір`ю ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , після смерті якої відкрилася спадщина, що складалась в тому числі з житлового будинку АДРЕСА_1 . У встановлений законом строк позивачі звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначений житловий будинок їм було відмовлено з тих підстав, що договір купівлі-продажу, оформлений на товарній біржі, за яким спадкодавиця придбала цей будинок, не був нотаріально посвідчений.

У зв`язку з чим, позивачі, з урахуванням уточнень, просили суд визнати за ними право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на домоволодіння розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку, загальною площею 16,5 кв.м., в тому числі житловою площею 5,2 кв.м., по 1/3 частині за кожним.

Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволено. Визнано за позивачами право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , по 1/3 частині домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку, під літерою А, загальною площею 16,5 кв.м., в тому числі житловою площею 5,2 кв.м.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов виходив із того, що спірне домоволодіння, власником якого була ОСОБА_7 , увійшло до складу спадкової маси після її смерті, а тому, оскільки позивачі є спадкоємцями першої черги за законом та їх частки у спадщині є рівними, визнав за позивачами право власності на нього в порядку спадкування за законом.

Не погодившись з таким рішенням, Новомосковська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила його скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Крім того, до апеляційного суду від особи, яка не брала участі у справі - ОСОБА_1 надійшла заява про приєднання до апеляційної скарги Новомосковської міської ради на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2016 року, у якій заявник просив скасувати зазначене судове рішення і ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2018 року прийнято заяву ОСОБА_1 про приєднання до апеляційної скарги Новомосковської міської ради Дніпропетровської області на заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Територіальної громади в особі Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, треті особи: Українська товарна біржа, Новомосковська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Під час розгляду справи в апеляційному суді, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 помер та ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 09 лютого 2022 року була залучена до участі у справі в якості його правонаступника ОСОБА_2 .

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 червня 2022 року апеляційну скаргу Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, до якої приєднався ОСОБА_1 , та правонаступником якого є ОСОБА_2 залишено без задоволення, заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2016 року залишено без змін.

Згідно постанови Верховного Суду від 31 травня 2023 року, касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 червня 2022 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи постанову апеляційного суду, касаційний суд зазначив, що дійшовши висновку про те, що права ОСОБА_1 рішенням суду першої інстанції не порушені, апеляційний суд не врахував, що у разі подання заяви про приєднання до апеляційної скарги особою, яка не брала участі у справі і судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, думку представника позивачок ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України встановлено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частинами першою та другою статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року вказав на те, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (рішення ЄСПЛ «Дія 97» проти України» від 21 жовтня 2010 року).

Відповідно до статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У статті 18 ЦПК України зазначено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Згідно з частиною першою статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Одночасно вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення прийнято щодо їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок.

Пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Отже процесуальним законодавством передбаченим обов`язок суду апеляційної інстанції з`ясувати наявність правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, чи вирішено судом першої інстанції питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи оскаржуваним судовим рішенням.

Якщо скаржник лише зазначає про те, що оскаржуване рішення може вплинути на його права та/або інтереси, та/або обов`язки, або лише зазначає (констатує), що рішенням вирішено його права та/або обов`язки чи інтереси, то такі посилання, виходячи з вищенаведеного, не можуть бути достатньою та належною підставою для розгляду апеляційної скарги.

Особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку статей 17, 352 ЦПК України, повинна довести, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов`язки, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним, що означає, що скаржник в апеляційній скарзі має чітко зазначити, в якій частині оскаржуваного ним судового рішення (в мотивувальній та/або резолютивній) прямо вказано про його права, інтереси та (або) обов`язки, та про які саме.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що варто враховувати, що рішення є таким, що прийняте про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, лише тоді, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги (постанови Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/18705/17, від 03 червня 2019 у справі № 910/6767/17, від 25 жовтня 2019 у справі № 910/16430/14, від 05 травня 2020 року у справі № 910/9254/18, від 13 січня 2021 року у справі № 466/5766/13-ц від 20 березня 2023 року у справі № 914/3080/20 та інших).

Звертаючись до суду з заявою про приєднання до апеляційної скарги, ОСОБА_1 зазначав, що ухваленим 14 червня 2016 року заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області були вирішені його права, свободи і інтереси, зокрема порушено його право користувача та володільця спірним домоволодінням. При цьому таке право користування житловим будинком АДРЕСА_1 йому було надано в усній формі попереднім власником будинку ОСОБА_8 , яка була його сусідкою і яка влітку 1982 року виїхала на постійне проживання до Хабаровського краю РФ.

Апеляційний суд вважає, що такі посилання заявника ОСОБА_1 не є достатньою та належною підставою для розгляду його заяви про приєднання до апеляційної скарги.

Отже, судом апеляційної інстанції, після відкриття апеляційного провадження у справі було встановлено, що ні мотивувальна, ні резолютивна частини заочного рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2016 року не містять жодних суджень чи висновків суду про права та обов`язки ОСОБА_1 , а тому є підстави для закриття апеляційного провадження за його заявою про приєднання до апеляційної скарги Новомосковської міської ради Дніпропетровської області.

Керуючись ст.ст. 362, 363 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Закрити апеляційне провадження за заявою ОСОБА_1 , правонаступником якого виступає ОСОБА_2 , який приєднався до апеляційної скарги Новомосковської міської ради Дніпропетровської області на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2016 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: