КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/9629/23 Головуючий у І інстанції Машкевич К.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 листопада 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Слюсар Т.А., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Безуєвського Юрія Марковича на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» про стягнення страхового відшкодування,

УСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, який обґрунтований тим, що йому на праві власності належать автомобілі TOYOTA COROLA, р.н. НОМЕР_1 , та TOYOTA COROLA, р.н. НОМЕР_2 .

19 червня 2021 року водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем TOYOTA COROLA, р.н. НОМЕР_2 , по вул. Соборності в м. Полтаві, при виїзді на перехрестя з вул. Конституції не надав дорогу автомобілю TOYOTA COROLA, р.н. НОМЕР_1 , внаслідок чого сталося зіткнення транспортних засобів, які отримали механічні пошкодження.

Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 02 липня 2021 року водія ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу.

Цивільна відповідальність його, як власника транспортного засобу TOYOTA COROLA, р.н. НОМЕР_2 , відповідно до Поліса серії АР № 4716114 від 06 жовтня 2020 року, була застрахована в ПАТ`Страхова компанія» Євроінс Україна».

З метою отримання страхового відшкодування 25 липня 2021 року позивач звернувся до відповідача, однак листом від 07 вересня 2021 року йому було відмовлено у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з тим, що він є за даним випадком одночасно потерпілою особою, як власник транспортного засобу TOYOTA COROLA, р.н. НОМЕР_1 , і страхувальником за полісом обов`язково страхування цивільної відповідальності власника TOYOTA COROLA, р.н. НОМЕР_2 .

Рішенням Машівського районного суду Полтавської обл. від 25 лютого 2022 року з ОСОБА_2 стягнуто на його користь 75 136,71 грн, в решті вимог про стягнення відшкодування за пошкодження траспортного засобу - автомобіля TOYOTA COROLA, р.н. НОМЕР_1 відмовлено.

Підставою для відмови в позові в цій частині суд зазначив, що в даному випадку відповідач є страховиком і саме він має відшкодовувати завдану йому шкоду пошкодженням застрахованого транспортного засобу.

01 серпня 2023 року відповідачу був направлений лист з вимогою відновити розгляд страхової справи з урахуванням висновків суду, однак листом від 01 вересня 2023 року позивачу було відмовлено в перегляді рішення про відмову в виплаті страхового відшкодування.

Згідно Звіту №А10/01 від 05 жовтня 2021 року вартість завданого власнику транспортного засобу TOYOTA COROLA, р.н. НОМЕР_1 збитку дорівнює вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу і становить 62 541,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просив стягнути з ПрАТ «СК «Євроінс Україна» 62 541,00 грн страхового відшкодування та 43 617,63 грн пені в зв`язку з несвоєчасною виплатою страхового відшкодування на підставі п.36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073,60 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 23 квітня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Безуєвський Ю.М. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недотримання судом вимог процесуального законодавства, порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Зокрема, в апеляційній скарзі зазначено, що особою, винною у настанні 19 червня 2021 року ДТП, є водій ОСОБА_2 , що було встановлено постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 02 липня 2021 року по справі № 554/6096/21.

Разом із тим внаслідок зазначеної ДТП було спричинено шкоду майновим інтересам позивача, який є власником пошкодженого автомобілю TOYOTA COROLLA з реєстраційним номером НОМЕР_1 , і на момент ДТП 19 червня 2021 року не керував жодним з транспортних засобів, що були його учасниками.

Таким чином, представник ОСОБА_1 - адвокат Безуєвський Ю.М. вважає неправильним посилання на постанову Верховного Суду у справі № 910/14262/21 від 16 червня 2023 року, оскільки предметом розгляду цієї справи було стягнення страхового відшкодування за договором добровільного страхування цивільної відповідальності, відносини за яким регулюються нормами Цивільного кодексу України та Закону України «Про страхування».

У справі № 910/14262/21 розглядалися обставини ДТП за участі тракторів під керуванням працівників страхувальника, який є юридичною особою, тому правовідносини щодо відшкодування шкоди, завданої таким ДТП, регулюються нормою ст. 1172 ЦК України, згідно якої відшкодування покладається на відповідну юридичну особу.

У свою чергу у даній справі № 554/9629/23 розглядалися обставини ДТП, учасниками якої були фізичні особи, що не перебувають у трудових відносинах з позивачем, який надав право керування своїми транспортними засобами зазначеним особам шляхом передачі реєстраційних документів на такі транспортні засоби.

Враховуючи вищевикладене, представник ОСОБА_1 - адвокат Безуєвський Ю.М. вважає, що завдана внаслідок ДТП шкода за приписами ч.2 ст. 1187 ЦК України відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, а так як автомобіль TOYOTA COROLA, р.н. НОМЕР_2 є предметом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тому шкоду, завдану внаслідок ДТП, має відшкодувати відповідач у даній справі.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є власником транспортих засобів: TOYOTA COROLA, р.н. НОМЕР_1 , та TOYOTA COROLA, р.н. НОМЕР_2 .

Відповідно до полісів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/4716114 від 06 жовтня 2020 року та № АР/5126120 від 11 лютого 2021 року цивільно-правова відповідальність власника транспортних засобів застрахована ПрАТ» СК`Євроінс Україна».

19 червня 2021 року в м. Полтаві на вул. Соборній сталася дорожньо-транспортна пригода за участі вказаних транспортних засобів.

В момент дорожньо-транспортної пригоди автомобілем TOYOTA COROLA, р.н. НОМЕР_2 , керував водій ОСОБА_2 .

Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 02 липня 2021 року винним у дорожньо-транспортній пригоді визнаний водій ОСОБА_2 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди обидва автомобілі зазнали механічних пошкоджень.

Листом №886-ЮР від 07 вересня 2021 року відповідачем було відмовлено позивачу в виплаті страхового відшкодування з тих підстав, що він є власником обох транспортних засобів, а тому в даному випадку відсутня третя особа, якій нанесено матеріального збитку в результаті ДТП.

Рішенням Машівського районного суду Полтавської обл. від 25 лютого 2022 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь позивача 75 136,71 грн збитків, завданих пошкодженням транспортного засобу - автомобіля засобу TOYOTA COROLA, р.н. НОМЕР_2 .

В частині вимог про стягнення відшкодування за пошкодження траспортного засобу - автомобіля TOYOTA COROLA, р.н. НОМЕР_1 відмовлено.

Даним рішенням суд прийшов до висновку, що 11 лютого 2021 року автомобіль був застрахований відповідачем, а тому боржником у вказаному деліктному зобов`язанні в межах страхового відшкодування є ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна».

Підставою для відмови в позові в цій частині суд зазначив, що в даному випадку відповідач є страховиком і саме він має відшкодовувати завдану позивачу шкоду пошкодженням застрахованого транспортного засобу.

Відповідно до Звіту про оцінку майна А10/01 автомобіля TOYOTA COROLA р.н. НОМЕР_1 , сума матеріального збитку дорівнює вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу і становить 62 541,00 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що транспортні засоби, які є учасниками ДТП, належали одній особі, що не зумовлює виникнення цивільно-правової відповідальності внаслідок такого ДТП, наявність якого пов`язується із виникненням деліктного зобов`язанням, яке є обов`язковою передумовою договірного зобов`язання за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

З указаними висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

П. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

За змістом положень ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами ст. ст. 1187, 1188 ЦК України.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди.

Така особа, відповідно до ст. 1192 ЦК України, має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування (правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 28 вересня 2022 року в справі № 727/182/21, провадження № 61-11749св21, від 17 серпня 2022 року в справі № 761/15232/18 провадження № 61-19661св20 та інших).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18).

Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Наведене дає підстави для висновку, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ч. 2 ст. 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.

Зазначене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 02 вересня 2019 року у справі № 545/425/17, від 11 березня 2020 року у справі № 754/5129/15-ц та від 19 липня 2021 року у справі № 206/3219/15-ц (провадження № 61-19062св20).

Подібні за змістом висновки, зокрема щодо застосування положень ч. 2 ст. 1192 ЦК України, викладено у постановах Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 265/5388/20 (провадження № 61-14462св21), від 18 травня 2022 року у справі № 761/11792/16-ц (провадження № 61-42292св18), від 20 червня 2022 року у справі № 156/1162/20 (провадження № 61-19св22).

За змістом ст. ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Велика Палата Верховного Суду у постанові у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) від 04 липня 2018 року дійшла висновку, що уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України).

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно із ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з п. 3 ч.1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору

В порядку ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акту (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

З матеріалів справи вбачається, що 19 червня 2021 року в м. Полтаві на вул. Соборній сталася ДТП за участю автомобілів TOYOTA COROLA, р.н. НОМЕР_1 , та TOYOTA COROLA, р.н. НОМЕР_2 .

Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 02 липня 2021 року водія автомобіля TOYOTA COROLA, р.н. НОМЕР_2 , - ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільна відповідальність позивача, як власника транспортного засобу TOYOTA COROLA, р.н. НОМЕР_2 , відповідно до Поліса серії АР № 4716114 від 06 жовтня 2020 року, була застрахована в ПАТ «СК «Євроінс Україна».

Згідно Звіту №А10/01 від 05 жовтня 2021 року вартість завданого власнику транспортного засобу TOYOTA COROLA, р.н. НОМЕР_1 збитку дорівнює вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу і становить 62 541,00 грн.

В рішенні Машівського районного суду Полтавської області від 25 лютого 2022 року у справі №948/809/21, яке набрало законної сили, суд прийшов до наступних висновків, що 11 лютого 2021 року між страховою компанією та ОСОБА_1 був укладений договір № АР/4716114 за яким забезпеченим транспортним засобом виступив автомобіль TOYOTA COROLA днз НОМЕР_2 , і в результаті дій відповідача, які виразилися в порушення ПДР був пошкоджений інший належний позивачу автомобіль TOYOTA COROLA днз НОМЕР_1 , а тому боржником у вказаному деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди, в даному випадку ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна», яке за певних умов може набути право регресної вимоги до завдавача шкоди.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» була залучена до розгляду у справі №948/809/21, як третя особа.

Однак, після повторного звернення позивача до відповідача, як страховика, ОСОБА_1 знову отримав відмову у виплаті страхового відшкодування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц роз`яснено, що ст. 1191 ЦК України та ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом і в постановах від 30 січня 2019 року у справі № 755/9320/15-ц, від 24 лютого 2020 року у справі № 707/2727/18 та інших, що свідчить про усталену судову практику у таких правовідносинах.

У постанові від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21), Велика Палата Верховного Суду, у пунктах 136, 137 указаної постанови зазначила, що Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у п. 80 цієї постанови - винною особою.

Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц.

Судова колегія зазначає, що суд першої інстанції неправильно послався на постанову Верховного суду у справі № 910/14262/21 від 16 червня 2023 року, оскільки предметом розгляду цієї справи було стягнення страхового відшкодування за договором добровільного страхування цивільної відповідальності, учасниками ДТП у даній справі були працівники страхувальника, тому відшкодування шкоди покладається на відповідну юридичну особу, а у справі, що переглядається в суді апеляційної інстанції, учасниками ДТП є фізичні особи, що не перебувають у трудових відносинах з позивачем, який надав право керування своїми транспортними засобами зазначеним особам шляхом передачі реєстраційних документів на такі транспортні засоби.

Наведене вище дійсно залишилось поза увагою суду першої інстанції, а отже ним допущено неповне з`ясування обставин справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права та невірного вирішення позовних вимог про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування за шкоду заподіяну майну.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія доходить висновку, що позивач має право на отримання страхового відшкодування від ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна», так як останні взяли на себе зобов`язання відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільної відповідальності, у разі настання певної події, виплатити грошову суму (страхову виплату).

Крім того, при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Згідно із ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Відповідно до пункту 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

За частиною першою ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Тобто відповідальність страховика, передбачена пунктом 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настає виключно у випадку, якщо невиконання грошового зобов`язання відбулося з його вини як боржника у даних правовідносинах.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив стягнути пеню за прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі 43617,63 грн.

Позивач звертався до ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування, проте листом страхової компанії №886-ЮР від 07 вересня 2021 року представнику ОСОБА_1 - адвокату Безуєвському Ю.М. було відмовлено у виплаті страхового відшкодування за фактом зазначеної ДТП у зв`язку з тим, що хоча 11 лютого 2021 року між страховою компанією та ОСОБА_1 був укладений договір № АР/4716114 за яким забезпеченим транспортним засобом виступив автомобіль TOYOTA COROLA днз НОМЕР_2 , але у даному випадку він одночасно є потерпілою особою і страхувальником за полісом обов`язкового страхування цивільної відповідальності власника т/з.

Оскільки позивач звернувся до відповідача 23 червня 2021 року (про що зазначено в листі №886-ЮР від 07 вересня 2021 року) із необхідними документами про виплату страхового відшкодування з урахуванням п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у страховика виникло прострочене виконання грошового зобов`язання з 22 вересня 2021 року, тобто з 91 дня після звернення позивача із заявою про виплату страхового відшкодування).

Оцінюючи зазначені доводи позивача, апеляційний суд вважає, що вимоги позивача про стягнення пені за прострочення виконання грошового зобов`язання в загальному розмірі є обґрунтованими.

Сума розрахунку часу заборгованості починається з 22 вересня 2021 року (91-ий день після звернення позивача із заявою про виплату страхового відшкодування) по 09 жовтня 2023 року (день подання позовної заяви до суду).

Так як, з позовної заяви вбачається, що представник ОСОБА_1 - адвокат Безуєвський Ю.М. просив стягнути пеню за прострочення виплати страхового відшкодування за період з 30 березня 2022 року по день подання позовної заяви до суду, судова колегія вважає, що, виходячи з основної суми боргу, яка становить 62 541,00 грн стягненню підлягає пеня за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 43617,63 грн за вказаний позивачем період.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції не правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, не повно дослідив наявні у справі докази і дав їм не належну оцінку, не правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив не законне судове рішення, яке не відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до положень ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Ч. 1 ст. 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Враховуючи встановлені обставини справи апеляційний суд приходить висновку, що суд першої інстанції належним чином не перевірив наявні в матеріалах справи докази на які посилався у своєму позові ОСОБА_1 та прийшов до передчасних висновків про відмову в задоволенні позову.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду не відповідає вимогам закону та матеріалам справи, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно з ч. ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з ПрАТ «СК «Євроінс Україна» підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 сплачена сума судового збору за подачу позову та апеляційної скарги у розмірі 2684,00 грн.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Безуєвського Юрія Марковича задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 квітня 2024 року скасувати, ухвалити по справі нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» про стягнення страхового відшкодування задовольнити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_1 заборгованість зі сплати суми страхового відшкодування в розмірі 62541 (шістдесят дві тисячі п`ятсот сорок одна) гривня 00 копійок та пеню за прострочення виплати страховго відшкодування в розмірі 43617 (сорок три тисячі шістсот сімнадцять) гривень 63 копійки, а всього - 106158 (сто шість тисяч сто п`ятдесят вісім) гривень 63 копійки.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні 00 копійок.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна», .

Повний текст постанови складений 01 листопада 2024 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар