Справа № 346/1600/24
Провадження № 22-ц/4808/1139/24
Головуючий у 1 інстанції Васильковський В. В.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Бойчука І.В., Максюти І.О.

секретаря Кузнєцова В.В.

з участю представника ОСОБА_1 адвоката Дикуна І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника АТ «ТАСКОМБАНК» адвоката Лавріва Віталія Павловича на рішення Коломийського міськрайонного суду від 04 липня 2024 року, ухвалене в складі судді Васильковського В.В. у м. Коломия Івано-Франківської області, у справі за позовом Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року АТ «ТАСКОМБАНК» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 18.12.2018 року між ТОВ ФК «Центр фінансових рішень», правонаступником якого є AT «ТАСКОМБАНК», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №. Відповідно до Заяви на отримання кредиту позичальник погодився з тим, що підписаний нею паспорт кредиту №3407310 від 18.12.2018 року містить умови укладеного кредитного договору, а заява разом з паспортом кредиту становлять кредитний договір між ТОВ «ФК «ЦФР», як кредитодавцем та ним як позичальником. Згідно кредитного договору ОСОБА_1 надано грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту - 44 718,90 грн; строк користування - 24 місяці; річні проценти - 0,01 % від суми боргу за договором; щомісячні проценти - 3,00 % від суми кредиту. Позичальник повідомлений кредитодавцем у відповідності до вимог чинного законодавства, у чіткій та зрозумілій формі з інформацією, вказаною в ст. 11 закону України «Про захист прав споживачів», ст. 6, 9 Закону України «Про споживче кредитування», ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та іншою інформацією, необхідною для свідомого та добровільного вибору фінансової послуги. Окрім того, за рахунок кредитних коштів було сплачено первісні відсотки в розмірі 720 грн, що передбачено кредитним договором. 20.12.2018 року право вимоги за Кредитним договором відступлені АТ «ТАСКОМБАНК» на підставі Договору факторингу № ТАСЦФр-10-2016 від 07.10.2016 р., відповідно до п. 2.2 якого сторони погодили, що первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов?язаний набувати такі права шляхом підписання відповідних реєстрів прав вимог. У зв`язку з невиконанням зобов`язань станом на 13.02.2024 року заборгованість позичальника за кредитним договором, становить 50 434,36 грн, в т.ч.: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) - 21 229,91 грн; заборгованість по річним процентам (в т. ч. прострочена) - 4,95 грн заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена) - 29 199,50 грн, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості по кредитному договору та виписками (надаються в додатку). Просить стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «ТАСКОМБАНК» заборгованість за Кредитним договором № від 18.12.2018 року, в розмірі 50 434, 36 грн, та судові витрати.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 04 липня 2024 року в задоволенні позову АТ «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено за спливом позовної давності.

Не погоджуючись з рішенням суду представник АТ «ТАСКОМБАНК» адвокат Лаврів В.П. подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення суду з ухваленням нового про задоволення позову, посилаючись на те, що суд допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому постановив незаконне рішення. Вказує, що висновки суду щодо пропуску строку позовної давності звернення позивачем до суду з позовними вимогами до ОСОБА_1 є хибними, оскільки на підставі п.12 та 19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України в період з 13.03.2020 року по цей час перебіг позовної давності до будь-яких позовних вимог, визначений ЦК України, зупинено. З огляду на викладене, рішення Коломийського міськрайного суду є незаконним та підлягає скасуванню.

Представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Дикун І.В. подав відзив, в якому заперечує доводи апеляційної скарги. Вказує, що поважністю пропуску строку позовної давності звернення до суду представник позивача вказує наявність: обмежень через COVID 19 та режим воєнного стану, при цьому фактично він не заперечує, що ним пропущено строк позовної давності звернення до суду. Однак наведене, не могло бути перешкодою для вчасного звернення до суду з позовом у даній справі. Із заявою про поновлення пропущеного строку представник позивача не звертався. Виходячи з заявленого позову, слід звернути увагу на три дати, з часу початку яких слід рахувати перебіг позовної давності (позивач відповідно до відбитку на конверті з позовом звернувся до суду - 22.03.2024 року). Першу дату відповідно до статті 257 ЦК України (загальна позовна давність встановлюється тривалістю 3 роки) слід рахувати до заявленої позовної вимоги, а саме: 1) згідно до довідки «Про параметри кредиту» від 06.10.2020 року, що видана Львівським відділенням №113 АТ «ТАСКОМБАНК» датою припинення договору № є 18.12.2020 року, тому в такому разі останнім днем звернення до суду є 18.12.2023 року; другу дату, відповідно до ч.1 статті 261 ЦК України, слід починати від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як випливає з наведеної довідки її слід відраховувати з дати отримання (06.10.2020 року) ОСОБА_2 , тому останнім днем звернення до суду з позовом вказаної категорії був 06 жовтня 2023 року; третю дату - згідно до довідки «Про параметри кредиту» та розрахунку заборгованості (доданий в додатках до позовної заяви) останній платіж був здійснений ОСОБА_2 04.02.2020 року, тому останнім днем звернення до суду було 04.02.2023 року. Просить рішення суду залишити без змін.

Представник АТ «ТАСКОМБАНК» Косатий Д.А. подав відповідь на відзив. Вважає доводи відповідача про те, що позивач не звертався із заявою про поновлення строку позовної давності безпідставними, оскільки в цьому не було необхідності, так як строк позовної давності пропущено не було. Інших заперечень проти отримання кредиту, суми заборгованості та інше відповідачем під час судового провадження не висловлювалось.

У судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Дикун І.В. заперечив доводи апеляційної скарги, вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим.

Представник апелянта АТ «ТАСКОМБАНК» подав заяву про розгляд справи у його відсутності, апеляційну скаргу підтримує, просить задовольнити подану ним скаргу.

Розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, щодо яких наявні відомості про вручення повістки про явку в суд не є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідачки ОСОБА_1 адвоката Дикуна І.В. дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відмовляючи АТ «ТАСКОМБАНК» в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що кредитний договір укладено 18.12.2018 року на строк 24 місяці, який закінчився 18.12.2020 року. Звернувшись 29.03.2024 року в суд з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 50 434, 36 грн станом на 13.02.2024, позивачем пропущено строк позовної давності. При цьому суду не доведено, що позовна давність була збільшена за домовленістю сторін, як не встановлено підстав для її зупинення чи переривання, а також поважних причин пропуску.

Ухвалене судом першої інстанції рішення не відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 18.12.2018 року між ТОВ ФК «ЦФР», правонаступником якого є AT «ТАСКОМБАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №, про що підтверджується заявою № 783407310 від 18.12.2018 року на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР», копією паспорта кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» №3407310 від 18.12.2018 року, копією заяви про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» та випискою по особовому рахунку (а.с. 5,6-8,9,17-54).

Згідно п.2 кредитного договору № 783407310 від 18.12.2018 року позичальник погодилась з тим, що підписаний нею паспорт кредиту №3407310 від 18.12.2018 містить умови укладеного кредитного договору, а ця заява містить умови отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР».

Відповідно до кредитного договору № 783407310, підписавши цей Договір, ОСОБА_1 доручила ТОВ «ФК «ЦФР» виплатити/сплатити за рахунок отриманого кредиту суму грошових коштів - отримувач ТОВ «САВ-ДІСТРІБЬЮШН» у сумі 43 998, 90 грн.

Згідно платіжної інструкції № від 18.12.2018 року, АТ «ТАСКОМБАНК» зробив перерахунок коштів отримувачу ТОВ «САВ-ДІСТРІБЬЮШН» в сумі 43 998, 90 грн (а.с. 55).

Відповідно до п.п. 4,5 Паспорту кредиту сума кредиту становить 44 718,90 грн, строк, на який надається кредит, складає 24 місяці. Розмір щомісячних процентів 3 % від суми кредиту, розмір річних процентів 0.01% від суми боргу. Ставка щодо кожного виду процентів є фіксованою (а.с.6).

Окрім того, за рахунок кредитних коштів було сплачено первісні відсотки в розмірі 720 грн, що передбачено кредитним договором (пункт 5 Паспорту) (а.с.56).

У п. 6 Паспорту кредиту зазначено порядок повернення кредиту, зокрема, кількість та розмір платежів, періодичність внесення (графік платежів). Відповідно до п.8 зазначеного Паспорту слідує, що дата надання інформації 18.12.2018 та ця інформація зберігає чинність до дати припинення договору (а.с.6-8).

Сторонами не оспорюється укладення кредитного договору № від 18.12.2018 року. Факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів не заперечується.

07 жовтня 2016 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» укладено Договір факторингу №ТАСЦФР-10-2016, за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» набуло права вимоги, в тому числі, за договором № 783407310 від 18 грудня 2018 року, укладеним між між ТОВ ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 (а.с. 10-13).

Відповідно до копії повідомлення про відступлення прав вимоги, ОСОБА_1 повідомлено, що права вимоги за кредитним договором № від 18.12.2018 укладеним між нею та ТОВ «ФК «ЦФР», будуть відступлені АТ «ТАСКОМБАНК» на підставі Договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 року (а.с. 15).

Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору № від 18.12.2018 року, заборгованість ОСОБА_1 станом на 13.02.2024 року становить 50 434, 36 грн, з яких 21 229,91 грн - заборгованість по тілу кредиту (т.ч. прострочена), 4,95 заборгованість по відстоках (в т.ч. прострочені), 29199,50 грн (в т.ч. простроченим) (а.с. 16-зворот.).

Відповідно до положень статей 256,257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частин першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За частиною п`ятою статті 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (Covid-19), строки визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (Розділ доповнено пунктом 12 згідно із Законом № 540-ІХ від 30 березня 2020 року).

Тлумачення зазначених норм свідчить про те, що запровадження на всій території карантину є безумовною правовою підставою для продовження строків, визначених статтею 257 ЦК України. При цьому вирішувати питання поважності пропуску такого строку не потрібно.Схожа правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 947/8885/21.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19» визначено, що з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин. Надалі постановами Кабінету Міністрів України цей карантин на території України продовжувався та був відмінений з 30 червня 2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651.Постановою КМУ від 27.06.2023 року карантин було скасовано з 01.07.2023 року.

Таким чином, в період з 12.03.2020року по 01.07.2023 року було зупинено всі строки позовної давності на підставі п.12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України.

Крім того, Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні був введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Воєнний стан неодноразово було продовжено.

Указом Президента України від 06 травня 2024 року №271/2024, затвердженого Законом України №3684-ІХ від 08 травня 2024 року, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», який набрав чинності 17 березня 2022 року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України було доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».

Відповідно до п.19 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (в редакції Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини», який набрав чинності 30 січня 2024 року) у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

При цьому здійснена законодавцем прив`язка продовження строків позовної давності та зупинення їх перебігу до строку дії карантину та воєнного стану є безумовною, а тому наявності жодних додаткових обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, доказувати та оцінювати не потрібно (тобто суди не повинні оцінювати, чи вплинув карантин на особу, чи мала вона реальну можливість подати позов навіть попри карантин тощо).

Як вбачається з матеріалів справи датою припинення договору № є 18 грудня 2020 року, у такому разі, останнім днем звернення до суду є 18 грудня 2023 року.

Однак, враховуючи вищевикладене, позивачем не пропущено строки позовної давності, перебіг яких був продовжений на строк карантину та воєнного стану в Україні, а в подальшому зупинений на строк дії воєнного стану в Україні, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для застосування наслідків пропуску строку позовної давності щодо позовних вимог АТ «ТАСКОМБАНК».

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Визначення поняття зобов`язання міститься у ч.1 ст.509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 року (справа №444/9519/12) та від 31.10.2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»).

Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору № від 18.12.2018 року 04.02.2020 року ОСОБА_1 внесено 2 599,80 грн, відтак заборгованість за тілом кредиту станом на 18.12.2020 року складає 21 229,91 грн (в межах строку кредитування) (а.с.16).

АТ «ТАСКОМБАНК» просило стягнути з ОСОБА_1 проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку. При цьому позивач не заявив до відповідачки вимоги про стягнення процентів, які передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, як міру відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно розрахунку суми нарахованих щомісячних відсотків за кредитним договором станом на 19.12.2020 року ОСОБА_1 сплачено щомісячні відсотки 19.09.2020 року в сумі 998,87 грн та 19.11.2020 року в розмірі 999,82 грн. Отже, розмір заборгованості по відсоткам за цим кредитним договором № від 18.12.2018 року за відсотками за період з 18 грудня 2018 року по 18 грудня 2020 року (в межах строку кредитування) складає 3 367, 93 грн (5366,28-998,87 -999,82+0,34).

При цьому, жодних доказів на спростування факту наявності чи розміру заборгованості відповідачем не надано.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У ст. 80 ЦПК України зазначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже з врахуванням викладеного, слід дійти висновку, що за кредитним договором №, підлягає стягненню заборгованість у розмірі 24 597, 53 грн, з яких: 21 229, 91 грн - заборгованість за тілом кредиту; 3 367, 93 грн заборгованість за відсотками за період з 18 грудня 2018 року року по 18 грудня 2020 року .

Згідно п.п.1,2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведеного, рішення Коломийського міськрайонного суду від 04 липня 2024 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким позов Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № від 18 грудня 2018 року задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» заборгованість за кредитним договором № від 18 грудня 2018 року у розмірі 24 597, 53 (двадцять чотири тисячі п`ятсот дев`яносто сім гривень п`ятдесят три копійки) грн, з яких: 21 229, 91 грн - заборгованість за тілом кредиту; 3 367, 93 грн заборгованість за відсотками за період з 18 грудня 2018 року року по 18 грудня 2020 року. В решті позовних вимог відмовити.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи, частково покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції частково покладаються на позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги АТ «ТАСКОМБАНК» та задоволення позову у розмірі 24 597, 53 грн, з заявленої суми 50 434,36 грн, що становить 48,8 %, тому слід стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» 1 477,66 (3028х48,8/100) грн судового збору за подання позовної заяви та 2 216,50 (4542х48,8/100) грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України) становить 3028 грн.

Ціна позову в даній справі становить 50434,36 грн, яка станом на 01 січня 2024 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028грн*100=302 800 грн).

Отже зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст. 374, 376, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» адвоката Лавріва Віталія Павловича задовольнити частково. Рішення Коломийського міськрайонного суду від 04 липня 2024 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № від 18 грудня 2018 року задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» заборгованість за кредитним договором № від 18 грудня 2018 року у розмірі 24 597, 53 (двадцять чотири тисячі п`ятсот дев`яносто сім гривень п`ятдесят три копійки) грн, з яких: 21 229, 91 грн - заборгованість за тілом кредиту; 3 367, 93 грн заборгованість за відсотками за період з 18 грудня 2018 року року по 18 грудня 2020 року .

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» 1 477,66 (одна тисяча чотириста сімдесять сім гривень шістдесять копійок) грн судового збору за подання позовної заяви та 2 216,50 (дві тисячі двісті шістнадцять гривень п`ятдесят копійок) грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 30 вересня 2024 року.

Судді: В.Д. Фединяк

І.О. Максюта

І.В. Бойчук