Номер провадження: 22-ц/813/4054/24
Справа № 495/7475/22
Головуючий у першій інстанції Прийомова О.Ю.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

26.09.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Карташова О.Ю., Назарової М.В.,

з участю секретаря судового засідання Чеботар А.Г.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство "Сенс Банк",

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 грудня 2023 року,

за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство "Сенс Банк", про захист прав споживачів та застосування наслідків недійсності окремих положень кредитного договору через нікчемність правочину та припинення зобов`язання за кредитним договором

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Альфа Банк» (правонаступник АТ «Сенс Банк») про захист прав споживачів та застосування наслідків недійсності окремих положень кредитного договору через нікчемність правочину та припинення зобов`язання за кредитним договором, в обґрунтування позову зазначивши, що 01 квітня 2017 року ОСОБА_1 разом із заробітною карткою надано карту АТ "Альфа-Банк", розмір кредитного ліміту було встановлено 8000,00 гривень, процентна ставка - 35,99%, реальна річна ставка по програмі "Моментальна розстрочка на карту" - 0,01%. Зазначає, що позивач своєчасно здійснював оплату відсотків за користування кредитом, кредитний ліміт банком неодноразово збільшувався.

Починаючи з 2017 року, коли вперше було збільшено кредитний ліміт, по 2022 рік сплачено - 38598,79 гривень. У липні 2022 року позивач звертався до АТ «Альфа-Банк» для надання виписки по рахунку, щоб отримати інформацію про суму сплачених відсотків. 04.09.2022 року він звертався до АТ "Альфа-Банк" щодо надання графіку погашення заборгованості, але відповіді не надійшло.

ОСОБА_1 надано лише паспорт споживчого кредиту, в якому відсутні відомості, що входить за плату відсотків кредитну заборгованість, а про сплату розрахунково-комісійного обслуговування інформація відсутня.

ОСОБА_1 просив суд застосувати наслідки недійсності окремих положень кредитного договору від 01.04.2017 року щодо обов`язку сплати позичальником на користь банку плати за розрахунково-касове обслуговування з моменту укладення кредитного договору тобто від 01.04.2017 року по 31.07.2022 року, зобов`язати відповідача здійснити повернення здійснених з часу укладення кредитного договору від 01.04.2017 року до 31.07.2022 року плати за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 3480,00 гривень, визнати припиненим зобов`язання позивача за кредитним договором від 01.04.2017 року у зв`язку з його виконанням.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Білгород Дністровський міськрайонний суд Одеської області рішенням від 13 грудня 2023 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Сенс Банк» про захист прав споживачів та застосування наслідків недійсності окремих положень кредитного договору через нікчемність правочину та припинення зобов`язання за кредитним договором відмовив.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог виходив з того, що оспорюваний позивачем договір про надання споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх його істотних умов, мали потрібний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; на момент укладення спірного договору позивач не заявляв додаткових вимог щодо надання додаткової інформації щодо умов договору та у подальшому виконував їх; зміст кредитного договору містить повну інформацію про умови кредитування, вартість кредиту, процентну ставку, тому суд вважав, що відсутні підстави для визнання недійсним п.1.5 та п.1.7 кредитного договору, оскільки під час розгляду справи позивачем не надано доказів наявності одночасно всіх ознак, які свідчать про те, що умови кредитного договору від 01 квітня 2017 року є несправедливими відповідно до приписів статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 грудня 2023 року по цивільній справі № 495/7475/22 та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ «Сенс Банк» про захист прав споживачів та застосування наслідків недійсності окремих положень кредитного договору через нікчемність правочину та припинення зобов`язання за кредитним договором від 01.04.2017 року, посилаючись на те, що судом першої інстанції не було в повній мірі досліджено усі обставини по справі та передчасно вирішено справу по суті.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи осіб, які подали апеляційну скаргу

Апеляційна скарга ОСОБА_1 вмотивована тим, щоумови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв?язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Скориставшись необізнаністю ОСОБА_1 , АТ «Сенс Банк» навмисно не дотримав і грубо порушив вимоги законодавства, що є істотними і необхідними для даного виду договорів, а саме - банк не надав позивачу, як позичальнику, повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед та під час укладення договору про надання кредиту, крім того, орієнтовна загальна вартість кредиту складається з тіла кредиту, відсотків, комісії та інших платежів, але не вказано яка саме сума є відсотками, комісією (яка законом передбачена в безоплатному виді) та невідомо що входить до інших платежів.

Посилається, що у постанові від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 Велика Палата Верховного Суду, відступивши від правових висновків сформульованих раніше, зазначила, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Підписаним паспортом про споживчий кредит не передбачено надання на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляти йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надання виписки з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформації про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншої інформації, надання якої гарантовано безоплатно ч.ч. 1, 2 Закону України «Про споживче кредитування». Умова договору щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1 та 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Велика Палата Верховного Суду у постанові № 342/180/17 від 03.07.2019 року зазначила, що наявність в указаних справах неоднакових редакцій та положень умов і правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.

(2) Позиція інших учасників справи

Одеський апеляційний суд ухвалою від 24.01.2024 року відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , роз`яснив АТ «Сенс Банк» право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі, проте відзиву не надано.

АТ «Сенс Банк» копію ухвали про відкриття провадження від 24.01.2024 року отримало 25.01.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

АТ «Сенс Банк» копію апеляційної скарги отримало 26.01.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

ОСОБА_1 копію ухвали про відкриття провадження від 24.01.2024 року отримав 15.02.2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Позивач ОСОБА_1 повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у відповідності до вимог п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, судову повістку отримав 28.08.2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Представник АТ «Сенс Банк» Байрамов О.В., який приймав участь у судовому засіданні в режимі відео конференції, заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасника процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з того, оспорюваний позивачем договір про надання споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх його істотних умов, мали потрібний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; на момент укладення спірного договору позивач не заявляв додаткових вимог щодо надання додаткової інформації щодо умов договору та у подальшому виконував їх; зміст кредитного договору містить повну інформацію про умови кредитування, вартість кредиту, процентну ставку, тому суд вважав, що відсутні підстави для визнання недійсним п.1.5 та п.1.7 кредитного договору, оскільки під час розгляду справи позивачем не надано доказів наявності одночасно всіх ознак, які свідчать про те, що умови кредитного договору від 12 жовтня 2021 року є несправедливими відповідно до приписів статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до АТ "Сенс Банк" про захист прав споживачів та застосування наслідків недійсності окремих положень кредитного договору через нікчемність правочину та припинення зобов`язання за кредитним договором.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 01 квітня 2017 року ОСОБА_1 разом із заробітною карткою надано карту АТ "Альфа-Банк", на яку встановлено розмір кредитного ліміту 8000 гривень, процентна ставка - 35,99%, реальна річна ставка по програмі "Моментальна розстрочка на карту" - 0,01%.

Кредит надавався позивачу на споживчі цілі, тому на правовідносини сторін поширюються положення Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно з частинами першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 ЦК України).

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з частинами другою, третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.

Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) зауважила, що практику застосування наведених приписів під час вирішення питання про недійсність (оспорюваність, нікчемність) умови про плату (комісію) за управління кредитом (за обслуговування кредиту), інші подібні платежі у договорах про споживчий кредит треба формувати на підставі сукупного аналізу законодавства, чинного на момент укладення відповідного договору, з урахуванням його неодноразової зміни.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) зазначено, що: 16 жовтня 2011 року набрав чинності Закон № 3795-VI. Згідно з абзацом дев`ятим пункту 8 розділу І цього Закону частину четверту статті 11 Закону № 1023-XII було доповнено новим абзацом третім такого змісту: «Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною». Наведені приписи у такій редакції діяли до 10 червня 2017 року, коли набрав чинності Закон № 1734-VIII. Згідно з останнім текст статті 11 Закону № 1023-XII виклали у новій редакції, що не передбачала нікчемності зазначених умов договору, а звужувала дію Закону № 1023-XII до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону № 1734-VIII.

Згідно із пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» статтю 11 викладено у такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Позивач як на підставу позову посилається на те, що банк встановив плату за розрахунково-касове обслуговування основної картки (щомісячно від суми заборгованості на кінець РЦ), що суперечить положенням статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» і такі умови є нікчемними.

Відповідно до ч. 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції на час укладення договору 01.04.2017 року, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

З виписки по рахунку за кредитною картою World Debit Mastercard за період з 22.08.2017 року по 28.08.2022 року ОСОБА_1 банком щомісячно нараховувалась плата за розрахунково касове обслуговування основної картки у розмірі 60 грн.

Оскільки за положеннями кредитного договору від 01 квітня 2017 року банк нараховував ОСОБА_1 плату за обслуговування основної картки (щомісячно від суми заборгованості на кінець РЦ), що було заборонено частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», чинною на момент укладення кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, то такі умови договору є нікчемними.

До позовної заяви позивачем додано паспорт споживчого кредиту.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20) зроблено висновок, що «під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту».

Слід зауважити, що під час розгляду справи банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку банківських послуг, за які банком встановлена щомісячна плата за розрахунково-касове обслуговування, і погодження їх з ОСОБА_1 при укладенні кредитного договору.

Суд першої інстанції зазначаючи про відсутність підстав для визнання недійсним п.1.5 та п.1.7 кредитного договору, оскільки під час розгляду справи позивачем не надано доказів наявності одночасно всіх ознак, які свідчать про те, що умови кредитного договору від 12 жовтня 2021 року є несправедливими відповідно до приписів статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», не врахував, що позивач не звертався із вимогами про визнання недійсним договору, а просив застосувати наслідки недійсності окремих положень кредитного договору від 01 квітня 2017 року щодо обов`язку сплати позичальником банку плати за розрахунково-касове обслуговування.

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За правилами вказаної статті реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

З огляду на встановлені у справі обставини, а також сформульовані у цій постанові висновки щодо нікчемності пункту тарифів банку за розрахунково-касове обслуговування картки в рамках розрахункових операцій (щомісячно від суми заборгованості на кінець РЦ) колегія суддів вважає за необхідне зобов`язати відповідача здійснити перерахунок заборгованості за договором від 01.04.2017 року.

Зобов`язання відповідача здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором від 01.04.2027 року, з огляду на встановлення незаконності нарахування плати за розрахунково-касове обслуговування, унеможливить стягнення з позивача цієї суми заборгованості, а також зобов`язує банк переглянути виконання ОСОБА_1 зобов`язань за вказаним договором.

Враховуючи викладені обставини колегія суддів вважає, що вимоги позивача про застосування наслідків недійсності окремих положень кредитного договору через нікчемність правочину, зобов`язання акціонерне товариство «Альфа-банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк», здійснити повернення коштів в сумі 3480 грн, підлягають задоволенню частково, шляхом зобов`язати Акціонерне товариство «Сенс-Банк» здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 за договором від 01.04.2017 року, шляхом зарахування сплачених ним коштів за розрахунково-касове обслуговування у рахунок погашення заборгованості за кредитом.

Щодо вимоги про припинення зобов`язання у зв`язку з його виконанням

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Із матеріалів справи вбачається, що 04.09.2022 року ОСОБА_1 звертався до акціонерного товариства «Альфа-банк» із листом про направлення графіку погашення кредитної заборгованості, в якому зазначав, що 01.04.2017 року між акціонерним товариством «Альфа-банк» та ОСОБА_1 укладено договір і встановлено кредитний ліміт у сумі 8000 грн, на сьогоднішній день сума заборгованості за договором складає 7287 грн.

До суду із вказаним позовом позивач звернувся 23.09.2022 року.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Проте, позивачем як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, не зважаючи на вимоги ст. 81 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не було надано суду доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про виконання позивачем умов договору від 01.04.2017 року, тобто відсутності заборгованості за вказаним договором.

Ураховуючи викладені обставини колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Альфа-банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк», про припинення зобов`язання у зв`язку з його виконанням не підлягають задоволенню.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, що рішення Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 грудня 2023 рокуслід скасувати та ухвалити нове судове рішення. Зобов`язати Акціонерне товариство «Сенс-Банк» здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 за договором від 01.04.2017 року, шляхом зарахування сплачених ним коштів за розрахунково-касове обслуговування у рахунок погашення тіла кредиту. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Керуючись статтями 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 грудня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Сенс Банк" про застосування наслідків недійсності окремих положень кредитного договору через нікчемність правочину, зобов`язання здійснити повернення коштів, задовольнити частково.

Зобов`язати Акціонерне товариство «Сенс-Банк» здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 за договором від 01.04.2017 року, шляхом зарахування сплачених ним коштів за розрахунково-касове обслуговування у рахунок погашення тіла кредиту.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 04.10.2024 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді О.Ю. Карташов

М.В. Назарова