Справа № 527/936/24
провадження 2/527/475/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 року м.Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Свістєльнік Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання Бородіної Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Глобине цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Глобинського районного суду Полтавської області з вказаним позовом, в якому просить суд: Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , позначений у технічній документації літ.«А», загальною площею 56,3 кв.м., житловою площею 30,8 кв.м., прибудову літ.«а», сарай літ.«Б», погріб літ.«В», колодязь літ.«К», ворота №1; та автомобіль ЗАЗ 1103 «Славута», д.н.з. НОМЕР_1 . Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а також автомобіль розподілити між нею та відповідачем в ідеальних частках, виділивши їй частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, а також автомобіля та визнати за нею право власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, а також автомобіля. Крім того, стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 08.12.2007 року по 04.03.2021 року вона перебувала з відповідачем ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі. За час спільного проживання у шлюбі ними, як подружжям, було придбано майно, а саме 03.09.2012 року - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 ; та у 2019 році - автомобіль ЗАЗ 1103 «Славута», д.н.з. НОМЕР_1 . За спільною домовленістю право власності на вказане майно було зареєстровано на відповідача.

Зазначає, що після розірвання шлюбу вони припинили будь-які відносини, не спілкуються між собою та у грудні 20223 року їй стало відомо, що відповідач має намір продати спірний будинок. Внаслідок таких обставин, враховуючи відсутність домовленості між нею та відповідачем щодо поділу спільного майна нажитого у шлюбі, з метою визнання своїх майнових прав, вона вимушена звернутися до суду з позовною заявою про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на частину майна.

Ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 05.04.2024 року відкрито загальне позовне провадження за вищевказаною позовною заявою і призначено підготовче судове засідання (а.с.34).

02.05.2024 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник вказав, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та недоведеними. Просить у задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі (а.с.46-48).

Ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 09.07.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.94).

У судове засідання позивач не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Направила до суду заяву, де просить проводити розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

У судове засідання відповідач та його представник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник направив до суду заяву, де просить проводити розгляд справи у їх відсутності.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

08 грудня 2007 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було зареєстровано шлюб у відділі ДРАЦС реєстраційної служби Глобинського РУЮ у Полтавській області, актовий запис № 188, що підтверджується Витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу (а.с.9).

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 04 березня 2021 року шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розірвано (а.с.10).

03.09.2012 року між ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_4 (покупець), було укладено договір купівлі продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Джусь С.В. та зареєстровано в реєстрі за № 1234 (а.с.91).

Відповідно до витягу про Державну реєстрацію прав № 36364265 від 22.11.2012 року, власником нерухомого майна, а саме житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 форма власності приватна, розмір частки 1/1 (а.с.14).

Станом на 03.11.2023 року виготовлено технічний паспорт на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , загальна площа 56,3 кв.м., житлова площа 30,8 кв.м., та проведено оцінку об`єкту нерухомого майна за вказаною адресою, вартість об`єкту оцінки становить 122320,00 грн. (а.с.15-22).

Крім того, в період спільного проживання з відповідачем у зареєстрованому шлюбі сторонами придбаний транспортний засіб, а саме легковий автомобіль ЗАЗ 110307-42, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , який поставлено на облік 28.09.2019 року та було зареєстровано на відповідача ОСОБА_4 , що підтверджується відповідними обліковими картками (а.с.88, 142, 146).

Усі ці об`єкти нерухомого та рухомого майна є спільно набутим майном подружжя, позивач вимушена звернутися до суду з позовом про захист своїх майнових та житлових прав, оскільки відповідач у добровільному порядку відмовляється розподілити домоволодіння та автомобіль.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Згідно з нормою ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч. 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

З ч. 1 ст. 70 СК України вбачається, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст.ст. 77, 78 ЦПК України), і це є її процесуальним обов`язком (ст.ст. 12, 81 ЦПК України).

Таким чином, належними та достатніми доказами підтверджено, що нерухоме майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , та автомобіль ЗАЗ 110307-42, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , були придбані у власність відповідачем ОСОБА_2 під час шлюбу між позивачем та відповідачем, та відповідно є спільною сумісною власністю подружжя, тому необхідно визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності: на 1/2 частину вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та на 1/2 частину вказаного автомобіля.

У відповідності ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Згідно зі ст. 141 Цивільного Процесуального Кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 57,60,70,71 СК України, ст.ст. 15,16,328,368, 372, 392 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 200, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , позначений у технічній документації літ.«А», загальною площею 56,3 кв.м., житловою площею 30,8 кв.м., прибудову літ.«а», сарай літ.«Б», погріб літ.«В», колодязь літ.«К», ворота №1; та автомобіль ЗАЗ 110307-42, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , позначений у технічній документації літ.«А», загальною площею 56,3 кв.м., житловою площею 30,8 кв.м., прибудову літ.«а», сарай літ.«Б», погріб літ.«В», колодязь літ.«К», ворота №1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину автомобіля ЗАЗ 110307-42, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1211,20 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду через Глобинський районний суд Полтавської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_2 ).

Відповідач: ОСОБА_4 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_3 ).

Представник відповідача: ОСОБА_5 (адреса: АДРЕСА_2 ).

Суддя Ю. М. Свістєльнік