ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2668/24
провадження № 2-з/753/32/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про забезпечення позову

"21" лютого 2024 р. суддя Дарницького районного суду міста Києва Якусик О.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 753/2668/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 09 червня 2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб. 03 лютого 2011 року подружжя набули у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер та на момент смерті йому на праві спільної сумісної власності подружжя належала 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , частина якої є об`єктом спадкової маси в силу ст. 60 СК України. Єдиним спадкоємцем вказаної частки квартири є ОСОБА_1 , донька померлого, оскільки інші спадкоємці відмовились від спірної частки на користь ОСОБА_1 .

Позивач зазначає, що спадкова справа відкрита та знаходиться у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петренко О.В. Позивач звернулась до приватного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва на право власності на 1/2 частки спірної квартири, після чого нотаріус звернулась до ОСОБА_2 з запитом про надання всіх оригіналів документів на квартиру та надання згоди на визначення частки померлого і видачу свідоцтва про право власності на частку померлого в квартирі АДРЕСА_2 , однак ОСОБА_2 не надала правовстановлюючі документи на квартиру та згоду на визначення частки померлого в спірній квартирі.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 лютого 2024 року позовну заяву передано на розгляд судді Якусику О.В.

05 лютого 2024 року ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , яка складається з двох кімнат загальною площею 73,20 кв.м., житловою площею 29,60 кв.м., право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 .

Згідно із протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 06 лютого 2024 року заяву передано на розгляд судді Якусику О.В.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходів забезпечення позову.

Згідно із частиною другою статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускаються як до пред`явлення позову, так і на будь-який стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду./

Види забезпечення позову визначені частиною першою статті 150 ЦПК України. Зокрема, згідно з пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 320/3560/18.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 є власницею квартири АДРЕСА_4 , яка складається з 2 кімнат, житловою площею 29,60 кв.м., загальною площею 73,20 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності від 25 лютого 2011 року виданим Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) та відповіддю № 459304 від 21 лютого 2024 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З матеріалів справи також слідує, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на час набуття відповідачем права власності на квартиру перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 09 червня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції м. Києва.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з довідкою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петренко Олени Василівни від 01 лютого 2024 року (спадкова справа № 42/2016), за законом єдиним спадкоємцем всіх прав та обов`язків (спадщини) ОСОБА_4 є ОСОБА_1 , інші спадкоємці, передбачені законом, дружина померлого ОСОБА_2 , мати померлого ОСОБА_3 та батько померлого ОСОБА_5 , відмовилися від спадщини на користь дочки померлого ОСОБА_1 .

Як зазначає позивач у поданій заяві, за його інформацією ОСОБА_2 намагається продати або передати в іпотеку спірну квартиру з метою уникнення передачі позивачеві у власність її частки у цій квартирі, про що свідчить розміщення оголошення про продаж квартири.

Позивач вказує, що у випадку відчуження відповідачем спірної квартири, у разі задоволення позову рішення суду неможливо буде виконати, оскільки власником приміщення буде інша особа і в силу ст. 330 ЦК України позивач в подальшому буде позбавлений можливості витребувати це майно від добросовісного набувача.

Суд вважає, що через ризик можливого подальшого відчуження спірного нерухомого майна на користь третіх осіб, або його обтяження іншим чином, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист прав позивача у випадку задоволення його позову та може призвести до того, що позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Те, що особа ще не вчинила дії, які могли би підтвердити намір відчужити це майно, не спростовує того, що у відповідача як власника наявна можливість вільно розпорядитись спірним нерухомим майно, якщо не вжити заходи забезпечення позову. Зокрема, таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду, ухвалюючи постанову від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17.

З наведених у заяві про забезпечення позову фактів та обґрунтувань вбачається, що предмет позову у даній справі про визнання права власності в порядку спадкування за законом є взаємопов`язаним зі способом забезпечення позову, а невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Позивачем обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, оскільки застосування такого заходу забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист його порушеного права та поновлення порушених прав та інтересів позивача.

При цьому, накладення арешту на майно до вирішення спору по суті не призведе до обмеження прав відповідача, який безперешкодно матиме можливість користуватися майном, натомість слугуватиме заходом запобігання можливих порушень прав позивача.

Так, враховуючи, що позивачем пред`явлено позов про визнання права власності в порядку спадкування за законом, ймовірне рішення про задоволення позову може мати наслідком зміну власника такого майна (частки власника у майні), а тому на думку суду заявник довела існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди її правам та інтересам до ухвалення рішення у справі у разі відчуження відповідачем спірного майна, ускладнення захисту прав та інтересів заявника без вжиття таких заходів, та про обґрунтованість доводів заявника про наявність достатніх підстав вважати, що невжиття заходів щодо забезпечення позову може зробити неможливим чи ускладнити ефективний захист прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Станом на час розгляду заяви про забезпечення позову відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду щодо застосування зустрічного забезпечення згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 149-153, 259, 260, 353 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 753/2668/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер НОМЕР_3 ), яка складається з двох кімнат загальною площею 73,20 кв.м., жилою площею 29,60 кв.м., право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 .

Стягувач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_5 );

Боржник: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 );

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом і підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Строк пред`явлення до виконання ухвали суду про забезпечення позову - три роки.

Суддя О.В. Якусик