КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №761/8893/22 Головуючий у 1 інстанції: Савицький О.А.
провадження №22-ц/824/5618/2024 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 вересня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 02 листопада 2023 року у справі за заявою ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу від 30 червня 2022 року, виданого у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей,-

в с т а н о в и в :

В провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебувала заява ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу від 30 червня 2022 року, виданого у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей.

06 листопада 2023 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у справі за заявою ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу від 30.06.2022 року, виданого у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02 листопада 2023 року заяву ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу від 30.06.2022 року, виданого у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей задоволено.

Скасовано судовий наказ №761/8893/22 від 30.06.2022 року, виданий Шевченківським районним судом м.Києва, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від 23.05.2022 року і до досягнення найстаршою дитиною, а саме, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відмовлено ОСОБА_1 у видачі судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей.

Відмовлено заявнику ОСОБА_2 та заінтересованій особі ОСОБА_1 у задоволенні заяв про постановлення окремої ухвали.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування ухвали, постановлення постанови про відмову у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу. Також в якості заперечень просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 13 червня 2023 року про відкриття провадження у справі та від 02 листопада 2023 року про відмову у закритті провадження у справі.

В обґрунтування скарги вказує, що посилання в оскаржуваній ухвалі на рішення у справі №761/338/22 незаконне та не обґрунтоване.

На даний час не існує судового рішення у справі №761/338/22, яке вступило в законну силу.

Таким чином, наявність судового рішення у справі №761/338/22, яке не вступило в законну силу, не є нововиявленою обставиною та за своєю суттю в установленому законом порядку не спростовує факти, які були покладені в основу судового рішення.

Крім того, обставина щодо існування справи №761/338/22 була відома суду на день винесення судового наказу від 30.06.2023 року.

Посилаючись на відкрите провадження у справі 761/338/22, Шевченківський районний суд м. Києва вийшов за межі перегляду судового рішення, переоцінює обставини, які були відомі суду та були відомі ОСОБА_2 на час розгляду справи, що суперечить ст.423 ЦПК України.

В оскаржуваній ухвалі від 02.11.2023 року, якою скасовано судовий наказ від 30.06.2022 року, суд посилається на наявність відкритої справі Шевченківського районного суду м. Києва №761/14055/22 та зазначає наступне, - «Крім того, з 26.07.2022 р. та до теперішнього часу в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває справа № 761/14055/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 ...»

Провадження у справі №761/14055/22, було відкрито 05.09.2022 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/106096122» по заяві, яка надійшла до суду у липні 2022 року, тобто після видачі судового наказу від 30.06.2022 року.

Таким чином, вважає, що наявність відкритої справи №761/14055/22, не може бути нововиявленою обставиною.

На даний час не існує судового рішення у справі №761/14055/22, яке вступило в законну силу. Посилання в оскаржуваній ухвалі на рішення у справі №761/338/22 незаконне та не обґрунтоване.

Також, посилаючись в оскаржуваній ухвалі на наявність судової справи №761/14055/22 суд оцінює нові докази, які не існували на день видачі судового наказу, що суперечить ст. 423 ЦПК України.

В оскаржуваній ухвалі, якою скасовано судовий наказ від 30.06.2022 року, суддя Савицький О.А. зазначає наступне, - «Суд вважає, що сама по собі реєстрація місця проживання дітей за місцем проживання батька ОСОБА_1 не є беззаперечним доказом фактичного проживання дитини разом з батьком та перебування дитини на його утриманні».

При видачі судового наказу, суд оцінював докази - оригінали довідок про реєстрацію та місце проживання.

Переоцінка доказів, які оцінювалися судом у процесі розгляду справи, суперечить п.1 ч. 4 ст. 423 ЦПК України.

Вважає, що Шевченківський районний суд. м. Києва в оскаржуваній ухвалі від 02.11.2023 року про скасування судового наказу не навів фактичних даних, які в установленому порядку спростовують факти покладені в основу судового наказу від 30.06.2022 року (судового рішення).

В оскаржуваній ухвалі, якою скасовано судовий наказ від 30.06.2022 року зазначено наступне, - «Отже судом встановлено, що на момент видання оспорюваного судового наказу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існував спір щодо стягнення аліментів на утримання дітей, що розглядався судом у порядку позовного провадження, та вирішений на той час ще не був, при цьому місце проживання малолітніх дітей сторонами також не погоджено. Про вказані обставини ОСОБА_1 , який подавав заяву про видачу судового наказу, суд не повідомляв. При цьому ОСОБА_2 , враховуючи особливості розгляду заяви про видачу судового наказу, не мала можливості повідомити суд про вказану обставину та надати відповідні докази».

В оскаржуваній ухвалі, якою скасовано судовий наказ від 30.06.2022 року зазначено наступне, - «Враховуючи, що на момент видання судового наказу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існував спір щодо стягнення аліментів на утримання дітей, що розглядався судом у порядку позовного провадження, про який ОСОБА_1 суд не повідомив, при цьому місце проживання малолітніх дітей сторонами також не було погоджене, суд вважає, що вказані обставини є істотним та могли суттєво вплинути на вирішення справи, а тому вважає за необхідне скасувати судовий наказ № 761/8893/22 від 30.06.2022 р.».

Обставина щодо існування спору не може вважатися нововиявленою обставиною у справі 761/8893/22, так як була відома заявнику ОСОБА_2 , що підтверджується заявою, яка наявна в матеріалах справи.

Крім того, обставина щодо існування справи №761/338/22 була відома суду на день винесення судового наказу від 30.06.2023 року.

Вважає, що посилаючись на існування спору, Шевченківський районний суд м. Києва вийшов за межі перегляду судового рішення, переоцінює обставини, які були відомі суду та були відомі ОСОБА_2 на час розгляду справи, що суперечить ст.423 ЦПК України.

ОСОБА_2 не надала до Шевченківського районного суду м. Києва доказ, який в установленому законом порядку спростовує докази та були покладені в основу судового наказу від 30.06.2022 року (судового рішення) про стягнення аліментів.

Щодо заперечень на ухвалу Шевченківського районного суду м.Києва

від 13 червня 2023 року про відкриття провадження у справі, то ОСОБА_1 вважає, що оскільки в матеріалах справи відсутня заява про поновлення строку на подання заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, відсутнє посилання на поважні причини пропуску процесуального строку, а також заява про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами не відповідає вимогам п.5

ч. 2 ст. 426 ЦПК України та п.3 ч. 3 ст. 426 ЦПК України, то ухвала суду від 13 червня 2023 року по справі №761/8893/22, якою відкрито провадження у справі 761/8893/22, постановлена з порушенням процесуального права.

Щодо заперечень на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва

від 02 листопада 2023 року, то ОСОБА_1 зазначає, що в мотивувальній частині ухвали про відмову у закритті провадження у справі не зазначено мотиви, з яких суд дійшов висновків, що викладені у клопотанні обставини не можуть свідчити про відсутність предмету спору.

Також в ухвалі не зазначено норму права, якою керувався суд, постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі.

Виходячи із викладеного вище, вважає, що ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 02.11.2023 року, якою скасовано судовий наказ від 30.06.2022 року, не можна вважати законною та обґрунтованою, вона не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

У даному випадку задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 відповідатиме змісту статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, та якнайкраще забезпечуватиме інтереси дітей, на утримання яких за судовим наказом №761/8893/22 від 30 червня 2022 року стягуються аліменти.

За таких обставин ухвала суду відповідно до ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню, оскільки постановлена з порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення з прийняттям нової постанови про залишення заяви боржника про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами без задоволення.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача, у встановлений апеляційним судом строк, не надходив.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про відмову у видачі судового наказу (п.1 ч.1 ст.353 ЦПК) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц)

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що звернувшись із заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами ОСОБА_2 обрала належний та ефективний спосіб захисту свого порушеного права в межах встановленого законом процесуального строку.

Водночас, судом не встановлено обставин зловживання сторонами та їх представниками своїми процесуальним правами і допущення з їх боку порушення своїх процесуальних обов`язків під час розгляду вказаної заяви, на які посилається кожен з них по відношенню до іншої сторони, тому суд не вбачав правових підстав згідно з положеннями ст.262 ЦПК України для постановлення відносно сторін окремих ухвал, у зв`язку з чим відмовив у задоволенні відповідних заяв.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з вимогами ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, Шевченківським районним судом м.Києва видано судовий наказ від 30 червня 2022 року у справі №761/8893/22 за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей, за яким з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.05.2022 року і до досягнення найстаршою дитиною, а саме: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою від 18.01.2022 року відкрито провадження у справі

№ 761/338/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

У наступному рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 28.11.2022 року у справі №761/338/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей даний позов задоволено частково, а саме: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти тільки на утримання доньки ОСОБА_5 . У рішенні судом встановлено, що донька ОСОБА_5 проживає разом з матір`ю, також ця обставина підтверджується листом Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації. В той же час судом достовірно встановлено, що на час розгляду справи син ОСОБА_7 не перебуває на утриманні батьків, оскільки таких доказів сторони суду не надали. Зі слів сторін останній проживає за межами України.

Крім того, від 26.07.2022 року та до теперішнього часу в провадженні Шевченківського районного суду м.Києва перебуває справа №761/14055/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітніх дітей з матір`ю, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації, ОСОБА_8 , про визначення (залишення) місця проживання малолітніх дітей з батьком.

Судом першої інстанції зазначено, що сама по собі реєстрація місця проживання дітей за місцем реєстрації батька ОСОБА_1 не є беззаперечним доказом фактичного проживання дитини разом з батьком та перебування дитини на його утриманні.

Отже судом встановлено, що на момент видання оспорюваного судового наказу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існував спір щодо стягнення аліментів на утримання дітей, що розглядався судом у порядку позовного провадження, та вирішений на той час ще не був, при цьому місце проживання малолітніх дітей сторонами також не погоджено. Про вказані обставини ОСОБА_1 , який подавав заяву про видачу судового наказу, суд не повідомляв.

При цьому ОСОБА_2 , враховуючи особливості розгляду заяви про видачу судового наказу, не мала можливості повідомити суд про вказану обставину та надати відповідні докази.

За ч.8 ст.170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Відповідно до ст.423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її у суді. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення у вже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду у справі від 30.06.2020 р. № 19/028-10/13).

Отже, нововиявленими обставинами за своєю суттю є фактичні дані, що у встановленому законом порядку спростовують факти, які були покладені в основу судового рішення.

Положеннями п.4 ч.1 ст.165 ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо серед іншого наявні обставини, передбачені частиною першою статті 186 цього Кодексу.

За п.3 ч.1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Враховуючи, що на момент видання судового наказу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існував спір щодо стягнення аліментів на утримання дітей, що розглядався судом у порядку позовного провадження, про який ОСОБА_1 суд не повідомив, при цьому місце проживання малолітніх дітей сторонами також не було погоджене, суд першої інстанції дійшов висновку, що вказані обставини є істотними та могли суттєво вплинути на вирішення справи та вірно вважав за необхідне скасувати судовий наказ №761/8893/22 від 30.06.2022 року, виданий Шевченківським районним судом м.Києва, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від 23.05.2022 року і до досягнення найстаршою дитиною, а саме - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_2 на його користь аліментів на утримання дітей.

Щодо доводів заінтересованої особи з приводу пропуску заявником строку подання заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставина, то суд зазначав, що відповідно до п.1 ч.1 ст.424 ЦПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

Виходячи з наведеного та зважаючи на фактичні обставини спірних правовідносин та обставини справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ОСОБА_2 , звернувшись 09.06.2023 року із заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами відразу після отримання нею ухвали Верховного Суду від 23.05.2023 р., якою їй було відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 19.04.2023 року та скасовано ухвалу Шевченківського районного суду м.Києва від 18.11.2022 року про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, обрала належний та ефективний спосіб захисту свого порушеного права в межах встановленого законом процесуального строку.

Крім того, суд вірно зазначав, що не було встановлено обставин зловживання сторонами чи їх представниками своїми процесуальним правами та допущення з їх боку порушення своїх процесуальних обов`язків під час розгляду вказаної заяви, на які посилається кожен з них по відношенню до іншої сторони та не вбачав правових підстав, згідно з положеннями ст.262 ЦПК України, для постановлення відносно сторін окремих ухвал, у зв`язку з чим відмовив у задоволенні відповідних заяв.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку щодо залишення без задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та залишення без змін ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 02 листопада 2023 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 02 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: