Єдиний унікальний номер судової справи: 479/639/23
Провадження № 22-ц/812/44/24 Доповідач апеляційного суду - Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

04 листопада 2024 року м. Миколаїв справа № 479/639/23

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Біляєвою В.М.,

без участі учасників справи належним чином повідомлених про день, час і місце судового засідання,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту перебування на утриманні неповнолітньої дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Шалару Олексієм Іллічем, на рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 13 вересня 2023 року, ухвалене у складі головуючого судді Репушевської О.В., повний текст судового рішення складений цього ж дня,

установив:

У травні 2023 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника - адвоката Шалару О.І., звернувся до суду з заявою про встановлення факту перебування на його утриманні неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначав, що з 19 листопада 2016 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , з якою вони мають двох спільних неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

ОСОБА_3 є також матір`ю неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Наразі усі вони проживають разом та знаходяться на утриманні заявника ОСОБА_1 .

Відповідно до посвідчення НОМЕР_1 , виданого управлінням соціального захисту населення Кривоозерської РДА 10 жовтня 2017 року ОСОБА_1 є багатодітним батьком трьох малолітніх дітей. Окрім цього, відповідно до змісту довідки № 187 від 25 квітня 2023 року, виданої Секретарським Старостинським округом Кривоозерської селищної ради Первомайського району Миколаївської області неповнолітні діти перебувають на його утриманні.

27 квітня 2023 року заявником була подана заява до ІНФОРМАЦІЯ_1 про надання йому відстрочки від призову, згідно до абз. 4 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у зв`язку з перебуванням на утриманні трьох дітей віком до 18 років.

01 травня 2023 року заявнику повідомлено про неможливість отримання ним відстрочки мобілізації та необхідності надати додаткові документи.

Заявник вказував, що встановлення факту утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має для нього юридичне значення, задля реалізації свого права щодо відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, у зв`язку з наявністю на утриманні трьох дітей віком до 18 року.

Посилаючись на викладене та те, що відповідно до абз. 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено можливість відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації у разі перебування на його утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років, заявник просив про задоволення заяви.

Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 13 вересня 2023 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що твердження заявника про існування юридичного факту, що він є особою, яка утримує дитину - ОСОБА_2 , в аспекті правового зв`язку такого факту з правом, передбаченим абз.4 ст.23 Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому вимоги заявника є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Шалару О.І., посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким заяву ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Заявник зазначав, що суд першої інстанції надані ним документи не досліджував, що простежується по мотивувальній частині рішення, оскільки жодної інформації щодо наданих документів судом першої інстанції в рішенні не зазначено, що є неприпустимим.

Окрім того, вказував, що відповідно до листа Подільського ВДВС у Подільському районі Одеської області за вих. №22115/21.21-32/12 від 07 вересня 2023 року заборгованість по аліментам становить 71 408 грн 97 коп., що свідчить про те, що батько ОСОБА_2 - ОСОБА_7 батьківські обов`язки виконував з порушенням, він не утримує свою неповнолітню дитину, чим порушує її права. В свою чергу заявник постійно проживає з неповнолітньою ОСОБА_2 , здійснює її виховання, піклується про неї, утримує.

Підсумовуючи заявник зазначав, що фактично проживає з неповнолітньою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та іншими членами родини, здійснює виховання дітей, піклується про них, утримує їх, чого не можна сказати про ОСОБА_7 , який має дуже великий борг по несплаченим аліментам та ніяким чином не вирішує питання про його погашення, що призводить до порушення прав неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 20 листопада 2023 року зупинене апеляційне провадження у даній цивільній справі до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 201/5972/22.

27 лютого 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Шалару О.І. подав заяву про залишення апеляційної скарги без розгляду.

Великою Палатою Верховного Суду 11 вересня 2024 року прийнята постанова у справі № 201/5972/22.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 04 жовтня 2024 року провадження у справі поновлено.

В судове засідання ОСОБА_1 та його представник - адвокат Шалару О.І. не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про день, час і місце судового засідання. Заяви про відмову від апеляційної скарги не подано.

Заінтересована особа у справі свого представника в судове засідання не направила, про причини неявки суд не повідомила, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Клопотань про відкладення судового розгляду не надходило.

Заява представника ОСОБА_1 - адвоката Шалару О.І. про залишення апеляційної скарги без розгляду не підлягає задоволенню, з огляду на приписи статті 364 ЦПК України, якими передбачена лише можливість відкликання апеляційної скарги особою, яка її подала до постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження або закриття апеляційного провадження у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що 19 листопада 2016 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_3 (а.с.8).

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.9-10).

Від попереднього шлюбу ОСОБА_3 має неповнолітню доньку ОСОБА_2 , батьком якої записаний ОСОБА_7 (а.с.11, 26).

Відповідно до довідки про склад сім`ї за вих. №190 від 25 квітня 2023 року Секретарського старостинського округу Первомайського району Миколаївської області ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , і до складу його сім`ї входять: дружина - ОСОБА_3 , 1989 року народження; падчерка - ОСОБА_2 , 2007 року народження; донька - ОСОБА_4 , 2012 року народження; донька - ОСОБА_5 , 2017 року народження; теща - ОСОБА_9 , 1953 року народження (а.с.12). З довідки Секретарського старостинського округу Первомайського району за вих.№187 від 25 квітня 2023 року слідує, що на утриманні у ОСОБА_1 перебувають неповнолітні діти: падчерка - ОСОБА_2 , 2007 року народження; донька - ОСОБА_4 , 2012 року народження; донька - ОСОБА_5 , 2017 року народження (а.с.14).

ОСОБА_1 , який є військовозобов`язаним та знаходиться на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_5 , відмовлено у надання відстрочки від мобілізації, відповідно до абз.4 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» через відсутність підтверджуючих документів щодо факту утримання трьох неповнолітніх дітей (а.с.15).

Судом встановлено, що батько дитини ОСОБА_2 , 2007 року народження, ОСОБА_7 не позбавлений батьківських прав.

Згідно змісту розрахунку заборгованості по аліментах - АСВП НОМЕР_2, виданого Подільським ВДВС у Подільському районі Одеської області за вих. 22115/21.21-32/12 від 07 вересня 2023 року, виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки - ОСОБА_2 , 2007 року народження, завершено 24 квітня 2023 року на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа). Боржник ОСОБА_7 працює в КУ «Центр обслуговування комунальних закладів та установ Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області», де отримує заробітну плату. За період з 29 листопада 2022 року по 27 квітня 2023 року аліменти сплачені в розмірі 8 448, 28 грн. Встановлений розмір заборгованості по аліментах станом на 24 квітня 2023 року в сумі 71408,97 грн.

Ухвалюючи рішення за заявою ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що за своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги підлягають вирішенню у порядку окремого провадження.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Так, заяву про встановлення факту перебування на утриманні неповнолітньої дитини віком до вісімнадцяти років ОСОБА_1 пред`явив до суду за правилами окремого провадження.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частинами першою, другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

З таких самих критеріїв виходила Велика Палата Верховного Суду в постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23).

У справі, яка є предметом перегляду, ОСОБА_1 , звертаючись до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту перебування неповнолітньої дитини його дружини ОСОБА_3 - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на його утриманні, обґрунтовував це тим, що це реалізує йому право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, у зв`язку з наявністю на утриманні трьох дітей віком до 18 року.

Тобто фактично заявник просить встановить факт самостійного утримання дітей.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України).

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням будь-якого спору про право.

У порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо вони не пов`язані з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Аналіз заяви ОСОБА_1 дає підстави для висновку про те, що він фактично просить встановить факт знаходження дітей на його утриманні.

Колегія суддів зазначає, що довод ОСОБА_1 про утримання дитини його дружини підлягає перевірці в межах позовного провадження.

Факт, про встановлення якого просить ОСОБА_1 , не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження, оскільки з поданої заяви вбачається спір про право, який не може розглядатися в судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника.

Разом з цим наявність заборгованості по аліментам батька дитини його дружини не зумовлює настання для ОСОБА_1 . наслідків, які надавали б йому можливість на звернення до суду із заявою про встановлення юридичного факту в порядку окремого провадження, оскільки сплата аліментів на утримання дітей є обов`язком батьків.

Інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право.

Таким чином суд першої інстанції не звернув уваги на те, що подана ОСОБА_1 заява про встановлення факту, що має юридичне значення, не підлягає судовому розгляду в окремому провадженні, оскільки питання про утримання батьками дитини його дружини підлягає перевірці в межах позовного провадження.

Подібні висновки зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23).

Частиною шостою статті 294 ЦПК України встановлено, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

За встановлених у цій справі конкретних обставин факт перебування дитини на утриманні заявника не може бути встановлений за правилами окремого провадження, у зв`язку із чим заяву ОСОБА_1 слід залишити без розгляду.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

З урахуванням наведеного оскаржуване рішення підлягає скасуванню із залишенням без розгляду заяви ОСОБА_1 про встановлення факту перебування дитини на утриманні заявника з підстав, передбачених частиною шостою статті 294, частиною четвертою статті 315 ЦПК України.

Керуючись статтями 294, 315, 367, 374, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Шалару Олексієм Іллічем, задовольнити частково.

Рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 13 вересня 2023 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту перебування на утриманні неповнолітньої дитини залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, в порядку і випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 05 листопада 2024 року.