Номер провадження: 22-ц/813/3454/24
Головуючий у першій інстанції Ярема Х.С.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

26.09.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Кострицького В.В., Карташова О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Чеботар А.Г.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє представник Чербаджі-Чебак Наталя Миколаївна,

на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2023 року,

за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів.

Разом з позовною заявою позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, в обґрунтування якої зазначив, що звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів на його користь суму завдатку в розмірі 76000 гривень та суму штрафу в розмірі 76000 гривень за невиконання відповідачами зобов`язання, щодо укладання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , оскільки вважає, що відповідачами може бути відчужено на користь третіх осіб зазначену квартиру, а невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на частину квартири, яка належить ОСОБА_2 , що розташована за адресою: АДРЕСА_2 та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаної квартири.

Приморський районний суд м. Одеси ухвалою від 06 грудня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовив.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якого діє представник Чербаджі-Чебак Н.М., просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2023 року та постановити нову, якою заяву про забезпечення позову задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при прийнятті оскаржуваної ухвали судом не враховано вимоги цивільно-процесуального законодавства та постанови Великої Палати Верховного Суду, грубо порушені норми матеріального та процесуального права, не повно з`ясовані всі фактичні обставини справи, суд не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому ухвала суду є незаконною та необґрунтованою. Звертає увагу суду, на той факт, що запропонований спосіб забезпечення позову є співмірним з предметом спору, оскільки квартира належить відповідачам на праві спільної часткової власності і позивачем надано докази, що ОСОБА_2 є власником 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , яка є спільною частковою власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу від 23.08.2013, вартість квартири становить 384100 грн.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.12.2023 року відкрито провадження у вказаній справі та роз`яснено право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином і в установленому законом порядку.

ОСОБА_1 судову повістку отримав 28.08.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 судову повістку отримав 28.08.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, у відповідності до положень п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволені заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що для вжиття заходів забезпечення позову у справі, заявнику необхідно довести, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Без встановлення наявності таких обставин вжиття заходів для забезпечення позову є неможливим. Зазначив, що наявність грошових претензій позивача до відповідачів може свідчити про загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, проте, які існують ризики відчуження відповідачем ОСОБА_2 належного йому майна для уникнення відповідальності щодо повернення 152000 грн, суду не доведено, суд вважав запропонований спосіб забезпечення позову у вигляді накладення арешту на 1/2 частину квартири не співмірним з предметом спору про стягнення 152000 грн.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову. Так, позов забезпечується шляхом: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

В п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9 роз`яснено про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод чи інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Правова природа арешту майна чи іншого обмеження стосовно майна, вчиненого у зв`язку із провадженням у цивільній справі, полягає у обмеженні права розпорядженні ним (продаж, дарування, відчуження в інший спосіб, передання в заставу, іпотеку, укладення інших правочинів чи перероблення майна), при цьому за власником зберігається право користування. Таке обмеження допускається, якщо воно передбачено законом і є обґрунтованим.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 зроблено висновок, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу».

Подібні правові висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20 та від 31 січня 2023 року у справі № 295/5244/22.

Предметом позову у цій справі є стягнення суми завдатку у розмірі 76000 грн та штрафу у розмірі 76000 грн.

ОСОБА_2 є власником 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , яка є спільною частковою власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу від 23.08.2013, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 8421892 від 23.08.2013 року.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 23.08.2013 року вартість квартири становить 384100 грн.

Із матеріалів відокремленого провадження вбачається, що 02.02.2022 року між ТОВ «Агенство нерухомості «Атланта» (повірений) та ОСОБА_1 (довіритель) укладено договір доручення № 12/3.

Пунктом 1.1. договору доручення передбачено, що довіритель доручає, а повірений зобов`язується вчинити від імені та за рахунок довірителя необхідні дії для придбання довірителем в майбутньому у власність об`єкта нерухомості багатокімнатна квартира, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 (об`єкт).

Відповідно до пункту 1.3. договору доручення ціна об`єкта, узгоджена зацікавленими сторонами, становить грошову суму в гривнях, яка еквівалентна 77500 доларів США за курсом продажу на день укладення договору з придбання об`єкта.

Отже сторонами вартість квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 визначена 77500 доларів США.

Враховуючи підстави подання заяви про забезпечення позову, колегія суддів вважає, що розглядаючи заяву ОСОБА_1 , від імені якого діє представник Чербаджі-Чебак Н.М., суд першої інстанції належним чином оцінив обґрунтованість доводів щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, врахував зазначені положення закону, та дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки захід забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартири є неспівмірним із заявленими вимогами про стягнення заборгованості.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) дійшла висновку, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, доведеності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду чи утруднення ефективного захисту прав позивача в разі невжиття таких заходів.

Заявником не надано доказів та не зазначено обґрунтованих підстав, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду про стягнення коштів. Не надано жодного доказу на підтвердження наявності обґрунтованих підстав вважати, що відповідач має намір здійснити відчуження квартири.

Апеляційний суд зазначає, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Проте заява про забезпечення позову не містить таких обґрунтувань.

Колегія суддів бере до уваги, що відповідач ОСОБА_2 будь-яких дій щодо відчуження належного йому майна з часу подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову не вчинив, зокрема іншого позивачем не доведено.

Жодних доказів або доводів, що майно, яке належить відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності, як після пред`явлення позову до нього, так і на момент апеляційного перегляду, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення, заявником не надано.

Тому посилання як в заяві про забезпечення позову, так і в апеляційній скарзі на те, що відповідач може прийняти заходи щодо відчуження належної йому частки квартири без надання відповідних доказів є лише припущенням заявника, яке не свідчить про вчинення дій щодо відчуження майна, з часу звернення до суду з позовною заявою, тому не може бути підставою для застосування заходів забезпечення позову, оскільки у зворотньому випадку призведе до безпідставного обмеження права власності ОСОБА_2 .

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, оскільки вона постановлена з дотриманням вимог закону.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник Чербаджі-Чебак Наталя Миколаївна, залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді В.В. Кострицький

О.Ю. Карташов