Провадження № 6/761/514/2024
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2024 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Романишеної І.П.,

за участю секретаря Решти Д.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві заяву представника відповідача про відстрочення виконання рішення суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, неустойки та виселення з орендованого приміщення,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року до Шевченківського районного суду міста Києва надійшла заява представника відповідача про відстрочення виконання рішення суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, неустойки та виселення з орендованого приміщення.

Заява мотивована тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05.09.2023 у справі №761/23065/22 було частково задоволено позов ОСОБА_2 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, неустойки та виселення із орендованого приміщення. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість з орендної плати у сумі 160 908, 00 грн., неустойку в розмірі 95 082, 00 грн. та судовий збір у розмірі 2 559, 90 грн. В решті позовних вимог - відмовлено. Додатковим рішенням від 20.09.2023 по справі № 761/23065/22 було стягнуто з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 530, 52 грн. Постановою Київського апеляційного суду від 13.12.2023 року апеляційні скарги ОСОБА_2 та фізичної-особи підприємця ОСОБА_3 було залишено без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05.09.2023 - без змін. Додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20.09.2023 також було залишено без змін. Отже, представник відповідача вказує, що ОСОБА_3 має борг у розмірі - 268 080,42 грн. сплатити який їй вкрай важко, враховуючи складні життєві обставини та тяжкий матеріальний стан. Зокрема, у чоловіка ОСОБА_3 тяжкий стан здоров?я, йому проведено важке та дороге оперативне втручання. Відповідач (боржник), з метою збереження власного життя та життя рідних виїхала за межі України після 24.02.2022, а на даний час вимушена фактично жити на дві країни - з метою зберегти бізнес в Україні та у зв?язку з хворобою і лікуванням її чоловіка у США. Факт хвороби та проведеного лікування підтверджується електронним чеком від медичного центру «Delray», відповідно до якого ОСОБА_5 (чоловікові ОСОБА_3 ) було проведено: хірургічне втручання вартістю 29 174,00 дол. США, лікування (одужання) - 8 687,00 дол. США, послуги з анестезії - 8 173,00 дол. США, ліки - 5 682,00 дол. США, продовольче забезпечення - 2 555,00 дол. США. Таким чином, чоловікові ОСОБА_3 було проведено оперативне втручання з подальшою реабілітацією на суму 54 271,00 дол. США. На підтвердження наявності шлюбно-сімейних відносин надано суду копію Свідоцтва про шлюб, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (рестраційний номер №112 від 16.11.2015). Крім цього, представник заявника вказує, що ОСОБА_3 є фізичною особою-підприємцем, а саме - здійснює роздрібну торгівлю весільних суконь у спеціалізованому магазині, у зв?язку з військовим станом її доходи суттево знизились, що вбачається з Податкових декларацій платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця. Так, у 2021 році обсяг доходу ОСОБА_3 за звітний (податковий) період відповідно до статті 292 глави 1 розділу XIV Податкового кодексу України склав 2 248 795,00 грн. У 2022 році у зв?язку з початком воєнних дій на території України і відсутністю попиту на весільні сукні, неможливістю вести торгівлю у будинку за адресою АДРЕСА_1 (оскільки доступ до будинку було фактично заборонено у зв?язку з розташуванням там військових батальйону) обсяг доходів ОСОБА_3 зменшився у 4 рази і склав лише 550 010,00 грн. за весь 2022 рік. Обсяг доходу Відповідача (боржника) у 2023 році загалом за рік склав 828 200, 00 грн. Представник заявника вказував, що ОСОБА_3 своєчасно та сумлінно сплачує всі податки, які йдуть до державного бюджету, а це є необхідним для забезпечення оборони та підтримання інфраструктури держави. При цьому, у ОСОБА_3 наявні і позичкові заборгованості, які вона також своєчасно сплачує, у неї відсутні прострочення по сплатам заборгованостей, що підтверджується Довідкою про стан позичкової заборгованості №240109SU19175500 від 09.01.2024. Так, у Відповідача наявна позичкова заборгованість за угодою № -КД-2, яка була укладена 09.02.2022 на суму 804 464,00 грн. Станом на 09.01.2024 поточна заборгованість за даною угодою становить 287 726,74 грн. При цьому, ОСОБА_3 кожного місяця своєчасно сплачує грошові кошти з метою погашення заборгованості, так протягом останнього кварталу 2023 року сплачено: у жовтні 2023 року - 24 365,43 грн., у листопаді 2023 року - 24 164,25 грн., у грудні 2023 року - 24 090,74 грн. Крім цього, у ОСОБА_3 , наявна ще одна позичкова заборгованість за угодою № -КД-1, яка була укладена 15.09.2021 на суму 441 584,00 грн. Станом на 09.01.2024 року поточна заборгованість за цією угодою складає 96 369,40 грн. Зазначено, що відповідач кожного місяця сумлінно сплачує грошові кошти з метою погашення заборгованості, наприклад: у жовтні 2023 року - 12 566,20 грн., у листопаді 2023 року - 12 524,38 грн., у грудні 2023 року - 12 502,60 грн. Також необхідною умовою для здійснення підприємницької діяльності з продажу весільних суконь є наявність приміщення для демонстрації, примірки товарів та кімнати з послугами ательє. У зв?язку з цим, ОСОБА_3 винаймає відповідне приміщення, що підтверджується Договорами оренди від 27.10.2022 та від 30.09.2023. Відповідно до п.5.1. Договору оренди від 30.09.2023, розмір орендної плати за приміщення за календарний місяць становить суму у гривні, що є еквівалентом 750 доларів США по комерційному курсу Приватбанку на день оплати. З метою забезпечення можливості здійснення підприємницької діяльності, оскільки кожна людина має право заробляти собі на життя працею відповідно до ст. 43 Конституції України, ОСОБА_3 щомісяця сплачує орендну плату за Договором оренди. Так, у листопаді 2023 року Відповідачем було сплачено 28 000,00 грн. оренди за листопад 2023 року, у грудні 2023 року - 28 000,00 грн., а у січні 2024 року - 28 500,00 грн. Оскільки п.5.4. Договору оренди від 30.09.2023 передбачено, що комунальні платежі повністю сплачуються орендарем, ОСОБА_3 щомісяця сплачує відповідні комунальні послуги. У листопаді 2023 року ОСОБА_3 було направлено аванс за комунальні платежі за листопад 2023 року у розмірі 3 000,00 грн., авансовий платіж за грудень 2023 року також склав 3 000,00 грн., а у січні 2024 року - 4 000,00 грн. Таким чином, у ОСОБА_3 та її чоловіка наявна заборгованість з витрат на проведене хірургічне втручання та подальше і нині триваюче проведення лікування ОСОБА_5 , кредитні зобов?язання за двома угодами, шомісячні платежі за оренду приміщення та комунальні послуги. Якщо розрахувати середньомісячний дохід ОСОБА_3 у 2023 році, то він складає у місяць 69 016,7 грн. (828 200,00 грн. /12 міс). Сума щомісячних витрат Відповідача (боржника) дорівнює на прикладі грудня 2023 року 74 587,34 грн, при цьому доходи складають у місяць в середньому 69 016,7 грн. Тобто невідворотні обов?язкові витрати Відповідача перевищують її доходи на -5 570,64 грн. у місяць. Отже, борг у розмірі 268 080,42 грн. сплатити для ОСОБА_3 вкрай важко, враховуючи складні життєві обставини та тяжкий матеріальний стан, особливо до того як у неї не буде закінчені щомісячні виплати для погашення кредитних зобов`язань. Заявник зауважує, що ОСОБА_3 не зловживала своїми процесуальними правами, не затягувала судовий розгляд, з повагою відносилась до інших учасників процесу.

За вказаних обставин, Відповідач (боржник) була вимушена звернутись до суду з заявою про відстрочення виконання судового рішення № 761/23065/22 та просила відстрочити виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05.09.2023 та додаткового рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20.09.2023 по справі № 761/23065/22 за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, неустойки та виселення із орендованого приміщення на 1 (один) рік.

Ухвалою суду від 06.02.2024 року дану заяву було прийнято до розгляду та призначено розгляд заяви в судовому засіданні.

09.02.2024 року на адресу суду надійшли заперечення представника стягувача на заяву про відстрочення виконання рішення суду, відповідно до змісту яких представник заперечувала з приводу задоволення заяви з огляду на відсутність обґрунтованих підстав для її задоволення. Зазначає, що боржником не доведено виняткових обставин, за яких допускається розстрочення виконання рішення суду. Крім цього, звертала увагу, що представник відповідача зазначає у заяві про витрати на лікування чоловіка відповідача та додає роздруківку, в якому зазначено розрахунок, прізвище, ім?я та дату, однак дана роздруківка не має ознак платіжного документа, тобто жодним чином не підтверджує здійснення оплати відповідачем, зазначеної у ній суми, не має підписів лікарів, адміністраторів тощо. Теоретично можна припустити, що це є рахунок на оплату медичних послуг, але він не є підтвердженням можливих понесених витрат відповідачем. Крім того, не міститься жодних медичних висновків, довідок, які б підтверджували захворювання та необхідність хірургічного втручання. Вказував, що позивач зі свого боку готовий був йти на поступки щодо орендної плати, неодноразово про це заявляв у переписках, однак коли відповідач зовсім вирішила нічого не платити, і при цьому продовжувала знаходитися у приміщенні і здійснювала там господарську діяльність, позивач звернувся за захистом свого порушеного права до суду. Крім того, позивач намагався вирішити питання щодо погашення заборгованості з орендної плати у досудовому порядку направивши претензію відповідачу, у свою чергу з боку відповідача не було вжито жодних заходів щодо погашення заборгованості. Також, варто зазначити, що позивач переконаний, що відстрочення виконання надасть змогу відповідачу знову не сплатити заборгованість з орендної плати, яка у свою чергу обліковується за нею вже майже два роки шляхом закриття підприємницької діяльності в Україні. До того ж, звертала увагу на те, що відповідач перебуває весь час закордоном, а тому встановити потім її місцезнаходження та накласти стягнення може бути вкрай важко. Вважала, що у даній справі варто враховувати і матеріальні інтереси позивача, у зв`язку з чим, просила відмовити у задоволенні заяви.

В судовому засіданні представник боржника заяву підтримала, просила її задовольнити.

Представник стягувача заперечила щодо задоволення заяви.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05.09.2023 у справі №761/23065/22 було частково задоволено позов ОСОБА_2 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, неустойки та виселення із орендованого приміщення. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість з орендної плати у сумі 160 908, 00 грн., неустойку в розмірі 95 082, 00 грн. та судовий збір у розмірі 2 559, 90 грн. В решті позовних вимог - відмовлено.

Додатковим рішенням від 20.09.2023 по справі № 761/23065/22 було стягнуто з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 530, 52 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 13.12.2023 року апеляційні скарги ОСОБА_2 та фізичної-особи підприємця ОСОБА_3 було залишено без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05.09.2023 - без змін. Додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20.09.2023 також було залишено без змін.

Згідно з положеннями ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Згідно ст. 435 ЦПК України відстрочення виконання рішення є правом суду, а не обов`язком.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч.ч. 4, 5 ст. 435 ЦПК України).

Право на звернення до суду звернутися із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду передбачене також статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).

Отже, закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для відстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Системне тлумачення положень ст. 435 ЦПК України і 33 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що відстрочення виконання судового рішення може бути застосовано судом лише у виключних випадках, оскільки рішення суду підлягає обов`язковому виконанню у повній мірі в строк і порядок, передбачений чинним законодавством. Підставою для застосування вказаних норм є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен ураховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.

Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 796/43/2018, від 19 червня 2019 року у справі № 2-55/10.

Окрім того, під час вирішення питання про відстрочення виконання рішення суду обов`язково мають враховуватись також інтереси сторони на користь якої ухвалене рішення, тобто стягувача.

Так, згідно з положень статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

ЄСПЛ у своїй практиці акцентує увагу на тому, що несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Тобто, довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправданим за конкретних обставин справи.

Як передбачено ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням. За заявою стягувача виконавець може відстрочити або розстрочити виконання рішення (крім судового рішення), за наявності обставин, передбачених частиною першою цієї статті, про що виносить відповідну постанову. За наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення. Законом можуть встановлюватися особливості щодо надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Крім того, пунктом 10 постанови Пленуму Верхового Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26.12.2003 року № 14, визначено, що при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст. 351 ЦПК і ст. 121 ГПК їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п.40, Reports of Judgments and Decisions 1997-11); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 ст. 6 Конвенції права (рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання названий Суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а, отже, сама можливість надання відстрочки виконання судового акта повинна носити виключний характер.

З метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд, суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація «потерпілій стороні» за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як «потерпілої сторони»; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

У цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення. Відповідач і позивач знаходяться у рівних економічних умовах і в одній державі, тому незадовільний фінансовий стан відповідача є недостатньою причиною для розстрочення виконання рішення суду.

Підставами для відстрочки виконання судових рішень у справі № 761/23065/22 згідно поданої заяви представника боржника є скрутне матеріальне становище, а також важка хвороба чоловіка боржника, якому проведено дороговартісне оперативне втручання. Окрім того, представник боржника вказував на існуючий у боржника невеликий дохід, та наявність окрім заборгованості за даним рішенням суду інших боргових зобов`язань.

Судом встановлено, що згідно рішення суду загальна заборгованість ОСОБА_3 разом з судовими витратами перед ОСОБА_2 становить 268 080,42 грн.

Суд, в даному випадку зазначає, що надані боржником документи щодо стану здоров`я її чоловіка не можливо врахувати як обставини, що істотно ускладнюють виконання судового рішення у даній справі та підтверджують скрутне матеріальне становище боржника, адже з долучених до заяви документів, перекладу яких українською мовою не надано боржником суду, неможливо встановити, що вказані витрати дійсно були понесені ОСОБА_3 та встановити факт подружніх відносин між особами з відповідною достовірністю. А тому зазначені докази не відповідають критерію достатності та належності.

Крім того, зі змісту рішення суду від 05.09.2023 року вбачається, що порушення зобов`язання зі сплати за оренду в боржника виникло ще з 01.05.2022 року. Вказане свідчить про тривалість спірних правовідносин між сторонами, а тому відстрочення виконання судового рішення про стягнення з боржника заборгованості та неустойки за договором оренди, яке набрало законної сили, призведе до порушення прав та законних інтересів стягувача, та суперечитиме принципам обов`язковості виконання судових рішень та правової визначеності.

Принагідно зауважити, що в даному випадку в ході розгляду справи по суті спору судом було встановлено, що позивач намагався врегулювати спір в досудовому порядку та був готовий йти на компроміс з ОСОБА_3 у вирішенні ситуації щодо врегулювання плати за оренду.

Таким чином, враховуючи вищенаведені положення чинного законодавства, суд вважає, що боржником не доведено існування у неї виключних обставин, які ускладнюють виконання рішення по справі №761/23065/22, а посилання на складне матеріальне становище боржника та наявність інших боргових зобов`язань за наданих суду доказів не свідчить ні про винятковість, а ні про поважність причин невиконання рішення суду, а тому не може бути підставою для відстрочки виконання рішення суду.

Враховуючи наведене, відсутні підстави для відстрочення виконання рішення суду у цивільній справі №761/23065/22, а тому, заява не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 259-261, 353-355, 435 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника відповідача про відстрочення виконання рішення суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, неустойки та виселення з орендованого приміщення - відмовити.

Ухвала може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 16.02.2024 року.

СУДДЯ І.П.РОМАНИШЕНА