Номер провадження: 22-ц/813/298/24
Справа № 522/4350/17
Головуючий у першій інстанції Бойчук А.Ю.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Зіїкіна А.П.,

Таварткіладзе О.М.,

за участю:

секретаря Козлової В.А.,

представника ОСОБА_1 адвоката Бойко С.В.,

законного представника неповнолітніх - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бойко Світлани Володимирівни на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2017 року, ухваленого під головуванням судді Бойчука А.Ю., у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , правонаступниками якої є неповнолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , про стягнення заборгованості за договором позики,

встановив:

06.03.2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 , правонаступниками якої є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в інтересах яких діє їх батько ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за договором позики, у розмірі 813 300,00 грн.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір позики грошей на суму 30 000,00 доларів США, що станом на час звернення до суду із даним позовом складало 813 300, грн. На підтвердження виконання договору відповідачка надала позивачу відповідну розписку про отримання грошових коштів, в якій зобов`язалась повернути гроші в строк до 27 липня 2016 року. Посилаючись на те, що відповідачка умови договору не виконала, позивач просив задовольнити його позовні вимоги.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2017 року позов ОСОБА_3 було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики в розмірі 813 300,00 грн.(т.1, а.с.20-21).

ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідач ОСОБА_4 померла (т.1, а.с.42).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 03 квітня 2017 року було залишено без задоволення (т.1, а.с.54-55).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Бойко С.В. ставить питання про скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2017 року, ухвалення нового рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Зокрема, апелянт зазначає, що ОСОБА_4 ніколи ні у кого не брала гроші у борг, а тому відсутні підстави для задоволення позову (т.1, а.с.60-67).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення залишити без змін, посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги (т.1, а.с.78-81).

Постановою Одеського апеляційного суду від 11.03.2020 року заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2017 року було скасовано та у задоволенні позову ОСОБА_3 було відмовлено (т.1, а.с.139-145).

Разом з тим, постановою Верховного Суду від 17 лютого 2021 року постанову Одеського апеляційного суду від 11.03.2020 року було скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т.1, а.с.255-259).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 24.03.2021 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Князюк О.В., судді: Заїкін А.П., Погорєлова С.О. (т.2, а.с.2).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23.09.2021 року до участі у справі в якості правонаступників відповідача ОСОБА_4 залучені ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в інтересах яких діє законний представник ОСОБА_1 (т.2, а.с.25-26).

Крім того, ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.12.2021 року у справі було призначено судово-почеркознавчу експертизу на вирішення якої було постановлено питання: чи виконано прізвище, ініціали та підпис у розписці 27.07.2015 року від імені ОСОБА_4 особисто ОСОБА_4 або іншою особою? (т.2, а.с.56-57).

Однак, у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_7 у відставку на підставі рішення Вищої ради правосуддя № 941/0/15-23 від 28 вересня 2023 року, на підставі пункту 3.9 Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затверджених рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду 28 грудня 2018 року (із змін. та доп.), 19.10.2023 року визначено інший склад суду: головуючий суддя Сегеда С.М., судді: Заїкін А.П. Погорєлова С.О. (т.2, а.с.141).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.02.2024 року суддя Погорєлова С.О. замінена на суддю Громіка Р.Д. (т.2, а.с.158).

У подальшому, у зв`язку із перебуванням судді Громіка Р.Д. у відпустці, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи від 07.02.2024 року, визначено інший склад суду: головуючий суддя Сегеда С.М., судді: Заїкін А.П., Таварткіладзе О.М. (т.2, а.с.160).

Вирішуючи питання про слухання справи у відкритому судовому засіданні, за участю представника апелянта ОСОБА_1 адвоката Бойко С.В. та законного представника правонаступників ОСОБА_5 і ОСОБА_6 ОСОБА_2 , колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання (т.2, а.с.146-151).

У зв`язку з цим, колегія суддів також зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції.

На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу на підставі наявних доказів.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції тривалий час (т.1, а.с.73), враховуючи також перебування справи в Одеському апеляційному та Верховному Судах, колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції за участю представника апелянта, законного представника правонаступників відповідача та у відсутність сторони позивача. При цьому враховано від учасників справи не надходило заяв або клопотань про відкладення слухання справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив із того, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір позики, відповідачка умови вказаного договору не виконала та борг не повернула (т.1, а.с.20-21).

Однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У частині 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належно відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ч.1 ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За правилами ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України).

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Так, в матеріалах даної справи міститься розписка, відповідно до якої ОСОБА_4 27 липня 2015 року взяла в борг у позивача ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 30 000,00 доларів США та зобов`язалася повернути борг у строк до 27 липня 2016 року (т.1, а.с.7).

Як було вказано вище, ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.12.2021 року у справі було призначено судово-почеркознавчу експертизу на вирішення якої було постановлено питання: чи виконано прізвище, ініціали та підпис у розписці 27.07.2015 року від імені ОСОБА_4 особисто ОСОБА_4 або іншою особою?

Згідно висновку експерта № 23-712 від 07.02.2023 року рукописний запис « ОСОБА_4 » у наданому на експертизу документі розписці від 27.07.2015, що складена та підписана від імені ОСОБА_4 , розміщений нижче друкованого тексту, ліворуч від підпису, виконаний не самою ОСОБА_4 , а іншою особою».

Досліджений рукописний запис, виконаний з наслідуванням почерку ОСОБА_4 (т.2, а.с.117-121).

Крім того, місцем виконання (повернення коштів) в розписці зазначено адресу: АДРЕСА_1 . Однак матеріали справи не мають відомостей про те, що ОСОБА_4 будь-коли проживала за вказаною адресою, або була зареєстрована за цією адресою. Навпаки, згідно паспорту громадянина України ОСОБА_4 , остання була зареєстрована в АДРЕСА_2 (т.1, а.с.46-звор.).

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, висновками експертів.

Відповідно до положень ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Таким чином, зважаючи на те, що належними і допустимими доказами доведено, що розписка позичальника від 27.07.2015 року, що складена та підписана від імені ОСОБА_4 , але виконана не самою ОСОБА_4 , а іншою особою, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у позові про стягнення боргу за договором позики.

Тобто, колегія суддів виходить із того, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката Бойко С.В. підлягає задоволенню, заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2017 року - скасуванню, з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , правонаступниками якої є неповнолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , про стягнення заборгованості за договором позики.

Відповідно до ч. 1, п.п.1-3 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач ОСОБА_3 є інвалідом ІІ групи (т.1, а.с.8) та звільнений від сплати судового збору.

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню у повному обсязі, заявлені позовні вимоги залишенню без задоволення, апелянту ОСОБА_1 слід компенсувати за рахунок держави судовий збір за подачу заяви про перегляд заочного рішення суду у розмірі 352,40 грн. (т.1, а.с.41), а також за подачу апеляційної скарги у розмірі 12 000,00 грн. (т.1, а.с.59).

Таким чином, ОСОБА_1 за рахунок державного бюджету слід компенсувати судовий збір за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанції в загальному розмірі 12 352,40 грн.

Крім того, з позивача ОСОБА_3 на користь апелянта ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати, пов`язані із проведеннями судово-почеркознавчої експертизи у розмірі 13 765,25 грн. (т.2, а.с.111).

Керуючись ст.ст.141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч. 1 ст. 376, ст.ст.381 384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бойко Світлани Володимирівни задовольнити.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2017 року скасувати.

Прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , правонаступниками якої є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , про стягнення заборгованості за договором позики, залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , судові витрати, пов`язані із проведенням судової експертизи у розмірі 13 765,25 (тринадцять тисяч сімсот шістдесят п`ять гривень 25 копійок).

Компенсувати ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , за рахунок державного бюджету судовий збір за розгляд справи у судах першої та апеляційної інстанціях в загальному розмірі 12 352,40 (дванадцять тисяч триста п`ятдесят дві гривні 40 копійок).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19.02.2024 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе