Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/765/24

Провадження №2/377/419/24

05 листопада 2024 року Славутицький міський суд Київської області у складі головуючої судді Бабич Н.С., за участю секретаря судового засідання Гніденко Н.П., за відсутності учасників справи, розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Славутичі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Герасимчук Олег Олександрович, до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв адвокат Герасимчук Олег Олександрович, через систему «Електронний суд» звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому, посилаючись на статті 104, 105, 110, 112 СК України, просила розірвати шлюб між нею, ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , зареєстрований 20 жовтня 2010 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, актовий запис №149, та стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 968,96 грн, та на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 20 жовтня 2010 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 149. За час шлюбу в них народилась дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якої є відповідач. Причиною звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу є те, що шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені, вони не проживають разом, не ведуть спільне господарство, мають розбіжності в поглядах на сімейне життя та обов`язки, шлюб між ними носить формальний характер, подальше збереження сім`ї на думку позивача ОСОБА_1 є неможливим та суперечить її інтересам.

Ухвалою судді від 09 жовтня 2024 року після виконання вимог, передбачених частиною шостою статті 187 ЦПК України, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 05 листопада 2024 року.

Учасники справи в призначене судове засідання не прибули, про дату, час і місце якого повідомлені належним чином в порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України.

Представник позивача адвокат Герасимчук О.О. через систему «Електронний суд» подав заяву про розгляд справи за відсутності позивача ОСОБА_1 та її представника.

Відповідач ОСОБА_2 також просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував, про що подав до суду заяву від 05 листопада 2024 року.

Оскільки в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до положень частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно з частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 20 жовтня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, копія якого долучена до справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , 20 жовтня 2010 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, про що 20 жовтня 2010 року складено відповідний актовий запис за № 149. Після державної реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку ОСОБА_5 , дружині ОСОБА_5 (а.с. 11).

Під час шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 в них народилась дочка ОСОБА_3 , батьком якої є відповідач, матір`ю - позивач, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 21 грудня 2010 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, копія якого долучена до справи ( а.с.12).

Згідно з паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 , виданим 22 листопада 2010 року Славутицьким МВ ГУ МВС України в Київській області, копія якого долучена до справи, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , про що на сторінці 11 паспорта міститься відповідний штамп ( а.с.7).

Відповідно до інформації №15-08/1741 від 20 вересня 2024 року Управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області, яка надійшла до суду 09 жовтня 2024 року відповідно до частини шостої статті 187 ЦПК України, ОСОБА_2 , відповідач у справі, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з 23.08.2002 по теперішній час ( а.с. 26).

Як убачається із змісту позовної заяви, причиною звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу є те, що шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені, вони не проживають разом, не ведуть спільне господарство, мають розбіжності в поглядах на сімейне життя та обов`язки, шлюб між ними носить формальний характер, подальше збереження сім`ї на думку позивача ОСОБА_1 є неможливим та суперечить її інтересам.

Відповідно до положень статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Зі статті 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Згідно з частиною другою статті 18, статтею 51, частиною третьою статті 56, частиною першою статті 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя.

Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливе.

За таких обставин суд дійшов висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та відповідача.

Ураховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених частиною другою статті 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб.

У позовній заяві відомостей про місце проживання малолітньої дочки сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після розірвання шлюбу та наявність між сторонами спору щодо спільного майна, набутого за час шлюбу, не зазначено.

Як вбачається із заяви відповідача від 05 листопада 2024 року, малолітня дочка сторін проживає разом із позивачем, спірні питання щодо поділу майна відсутні.

Відповідно до статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Позивач ОСОБА_1 щодо її прізвища після розірвання шлюбу свою позицію не висловила, тому суд доходить висновку про необхідність залишення їй прізвища ОСОБА_5 .

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами.

В позовній заяві позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв адвокат Герасимчук О.О., просила стягнути з відповідача на її користь судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 гривень.

У поданій до суду заяві від 05 листопада 2024 року відповідач сформулював клопотання про зменшення судових витрат на професійну правничу допомогу до 2000 гривень, оскільки заявлені витрати є завищеними та необґрунтованими.

За змістом пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина перша статті 137 ЦПК України).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат ( частина друга статті 137 ЦПК України).

За правилом частини третьої вказаної статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України).

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною другою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частини четвертої, п`ятої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення процесуального законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята шоста статті 137 ЦПК України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами четвертою, п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Судом встановлено, що у вересні 2024 року позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв адвокат Герасимчук О.О., звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в якому просила стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 гривень.

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу до позовної заяви додано: копію договору про надання правової допомоги б/н від 11 вересня 2024 року, укладеного між адвокатом Герасимчуком Олегом Олександровичем ( надалі-адвокат) та ОСОБА_1 ( надалі-клієнт); копію ордеру про надання правничої допомоги серії АВ №1153526 від 12 вересня 2024 року адвокатом Герасимчуком О.О. ОСОБА_1 ; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Герасимчука О.О. ( а.с. 14-17).

Відповідно до пункту 1.1. договору адвокат зобов`язується надавати клієнту правову допомогу: професійну правничу допомогу, включаючи представництво й інші види адвокатської діяльності щодо захисту прав, свобод та інтересів клієнта в усіх органах державної влади і місцевого самоврядування, підприємствах, установах, організаціях, перед їх посадовими і службовими особами, перед фізичними особами-підприємцями і громадянами, в судах України усіх рівнів та інстанцій щодо розірвання шлюбу, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (надалі-справа), а клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та інші платежі, визначені Договором.

Згідно з пунктом 1.1. договору правова допомога полягає в здійсненні всіх видів адвокатської діяльності, зокрема: зборі та аналізі інформації, документів та матеріалів, що стосуються справи; наданні консультацій та роз`яснень з правових питань, що стосуються справи; складанні необхідних у справі процесуальних документів, копіюванні документів; виконанні погоджених сторонами окремих доручень клієнта у справі; представництва інтересів клієнта у справі.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що клієнт сплачує адвокату за надання правової допомоги гонорар у розмірі 5 000 гривень за розгляд справи в суді першої інстанції.

Разом із тим доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт позивач та її представник не надали.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що позовну заяву та заяву про розгляд справи за відсутності позивача та її представника підписано та подано до суду через систему «Електронний суд» адвокатом Герасимчуком О.О., що дає підстави для висновку про надання ним позивачу професійної правничої допомоги в обсязі складання та подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу та заяви про розгляд справи без участі позивача та її представника.

Ураховуючи викладене, клопотання відповідача про зменшення судових витрат на професійну правничу допомогу, сформульоване у поданій до суду заяві від 05 листопада 2024 року, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, суд доходить висновку, що визначений позивачем ОСОБА_1 та її адвокатом Герасимчуком О.О. розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000 гривень є завищеним та неспівмірним із складністю справи і виконаними адвокатом роботами ( за відсутності інших доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт), та не відповідає критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру. За таких обставин необхідно частково задовольнити вимоги позивача ОСОБА_1 про розподіл судових витрат і стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000 гривень.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Згідно з платіжною інструкцією АТ КБ «ПриватБанк» № 00..1 від 12.09.2024 позивач ОСОБА_6 при поданні позову сплатила судовий збір у розмірі 968,96 гривень, який зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с.1,2).

За змістом частини першої статті 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то на користь позивача підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору в розмірі 484,48 гривень, сплаченого при поданні позову, інша частина судового збору в розмірі 484,48 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 206, 258, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 20 жовтня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 149

Після розірвання шлюбу залишити дружині прізвище ОСОБА_5 .

Головному Управлінню Державної казначейської служби України у Київській області повернути ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 484 гривні 48 копійок, сплачений при поданні позову згідно з платіжною інструкцією АТ КБ «ПриватБанк» №00..1 від 12 вересня 2024 року, яка зберігається в матеріалах цивільної справи №377/765/24 (провадження №2/377/419/24).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 484 гривні 48 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000 гривень.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду. Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 .

Повне рішення суду складено 05 листопада 2024 року.

Суддя Н. С. Бабич