АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2024 року

м. Чернівці

справа №713/771/24

провадження 822/419/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Половінкіної Н.Ю., Одинака О.О.,

за участю секретаря Скулеби А.І.,

учасники справи:

заявниця ОСОБА_1 ,

заінтересована особа ОСОБА_2 ,

апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 20 березня 2024 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Осокіна А.Л.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася в до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 .

Заява ОСОБА_1 мотивована тим, що вона з 2014 року по даний час проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 , у її житловому будинку, за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначала, що ОСОБА_2 , протягом тривалого часу, зловживає спиртними напоями та застосовує до неї психологічне насильство, вказане підтверджується терміновим заборонним приписом від 28 листопада 2023 року, постановою Вижницького районного суду Чернівецької області від 27 грудня 2023 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУПАП, згідно якої слідує, що ОСОБА_2 вчиняв відносно заявника домашнє насильство 26 листопада 2023 року, 27 листопада 2023 року та 28 листопада2023 року.

Також вказувала, що 04 січня 2024 року ОСОБА_3 знову вчинив домашнє насильство відносно заявника, що підтверджується постановою Вижницького районного суду Чернівецької області від 16 січня 2024 року. Крім того, внаслідок вчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_2 04 січня 2024 року уповноваженим працівником Вижницького РВП ГУНП у Чернівецькій області було винесено терміновий заборонний припис.

Заявник зазначає, що на даний час існує реальна загроза продовження домашнього насильства щодо неї з боку ОСОБА_2 , та вважає, що існують обґрунтовані ризики настання більш тяжких наслідків для її здоров`я.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просила видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , а саме: заборонити ОСОБА_2 , протягом шести місяців, наближатися до заявника на відстань ближчу, ніж 50 метрів, де б не знаходилася, у тому числі і за місцем проживання заявника; заборонити ОСОБА_2 , протягом шести місяців, в будь-який спосіб спілкуватися із заявником (у т.ч. і засобами телефонного зв`язку); заборонити ОСОБА_2 відвідувати місце проживання заявника за адресою АДРЕСА_1 та будь-коли заходити на територію вказаного домогосподарства (навіть і під час відсутності заявника).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 20 березня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалюючи рішення у справі суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_2 після 28 травня 2023 року жодних дій, які б свідчили про вчинення домашнього насильства відносно заявника не вчиняв, до відповідальності за вчинення домашнього насильства чи іншої протиправної діяльності не притягувався.

При цьому, надаючи оцінку постанові Вижницького районного суду від 16 січня 2024 року про закриття справи відносно ОСОБА_2 за ч.2 ст.173-2 КУпАП та терміновому заборонному припису від 04 січня 2024 щодо подій, які мали місце 04 січня 2024 року між заявником та ОСОБА_2 суд зазначив у своєму рішенні, що постанова суду від 16 січня 2024 року має вищу юридичну силу, оскільки в ній оцінюються як обставини подій між заявником та ОСОБА_2 , так і наявність між ними ознак домашнього насильства. Зважаючи на те, що суд закрив провадження у справі, дана постанова не скасована та вона підлягає виконанню, тому між заявником та ОСОБА_2 04 січня 2024 року відбулась суперечка, але не було діянь, що свідчать про домашнє насильство.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 20 березня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги заяви.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, зводяться до того, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги терміновий заборонний припис від 04 січня 2024 року, який не оскаржений ОСОБА_2 , а також постанову Вижницького районного суду Чернівецької області від 16 січня 2024 року. В апеляційній скарзі наводять обставини й підстави для задоволення вимог, які викладені в заяві та свої доводи мотивує тим, що апелянтом надано достатньо доказів щодо вчинення домашнього насильства.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

Постановою Вижницького районного суду від 27 грудня 2023 року ОСОБА_2 визнано винним за те, що будучи особою, відносно якої було встановлено заборонний припис 28 листопада 2023 року, по місцю проживання в АДРЕСА_1 26 листопада 2023 року, 27 листопада 2023 року та 28 листопада 2023 року вчинив суперечку зі своєю співмешканкою ОСОБА_1 , під час якої висловлювався на її адресу нецензурною лайкою.

З термінового заборонного припису від 28 листопада 2023 року, серії АА №379957 вбачається, що він виданий відносно ОСОБА_2 , у зв`язку зі вчиненням ним домашнього насильства, а саме, що ОСОБА_2 28 листопада 2023 року о 16:00 год., по місцю проживання, в АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство відносно ОСОБА_1 .

З термінового заборонного припису від 04 січня 2024 року, серії АА №381956 вбачається, що ОСОБА_2 04 січня 2024 року о 17:00 год., по місцю проживання, в АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно ОСОБА_1 .

Постановою Вижницького районного суду Чернівецької області від 16 січня 2024 року у справі №713/85/24, ухваленої за наслідком розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 щодо подій, які мали місце 04 січня 2024 року, по місцю проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 вбачається, що суд закрив провадження у справі відносно ОСОБА_2 за ч.2 ст.173-2 КУпАП,, у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення. При цьому, суд прийшов до такого рішення, врахувавши і наявність термінового заборонного припису від 04 січня 2024 року.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно п.1 ч.1 ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у вказаній сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

У постановах Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) та від 20 травня 2020 року у справі № 673/1607/19 (провадження № 61-1432св20) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, що виконує захисну та запобіжну функцію і спрямований на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб з огляду на наявність ризиків, передбачених зазначеним вище законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях».

Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 29.08.2019 року у справі №640/23804/18, від 02.09.2020 року у справі №635/4854/19-ц, від 24.02.2021 року у справі №570/2528/20 року, від 17.11.2021 року у справі №755/937/21.

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. У разі ненадання запитуваної інформації суд має право розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Згідно з частиною першою статті 77 та частиною першою статті 79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи з аналізу зазначених норм закону, а також встановивши, що докази, надані заявницею в обґрунтування заявлених вимог, не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а свідчать лише про наявність тривалого конфлікту між сторонами щодо користування батьківською квартирою, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису.

Наведені норми процесуального закону заявницею не дотримано та не надано належних та допустимих доказів на підтвердження підставності застосування обмежувального припису відносно ОСОБА_2 . Відтак, за правилами ч.4 ст.12 ЦПК України, заявниця несе ризик настання наслідків із цим пов`язаних.

Доводи апеляційної скарги, що при постановленні оскаржуваного рішення суд залишив поза увагою, що ОСОБА_2 вчиняв психологічне насильство, колегія суддів відхиляє. Оскільки постановою Вижницького районного суду Чернівецької області від 16 січня 2024 року закрито провадження у справі відносно ОСОБА_2 за ч.2 ст.173-2 КУпАП, у зв`язку з відсутністю його діях події та складу адміністративного правопорушення. При цьому, суд прийшов до такого рішення, врахувавши і наявність термінового заборонного припису від 04 січня 2024 року.

Посилання заявниці на неодноразові звернення до правоохоронних органів з підстав вчинення відносно неї домашнього насильства свідчать про наявність тривалого конфлікту між заявником та зацікавленою особою, але не підтверджують факт того, що останній вчинив по відношенню до заявниці домашнє насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14 січня 2020 року в справі №754/6995/19 (провадження № 61-16980св19).

Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про видачу обмежувального припису.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційних скарг

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 20 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови- 04 червня 2024 року.

Головуючий М.І. Кулянда

Судді: Н.Ю. Половінкіна

О.О. Одинак