Дата документу 14.02.2024 Справа № 334/4925/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/4925/20 Головуючий у 1 інстанції Турбіна Т.Ф.
Провадження № 22-ц/807/36/24 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Крилової О.В.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 квітня 2023 року та додаткове рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , правонаступником якої є ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Ракитянська Тетяна Григорівна, про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Ракитянська Т.Г., про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її двоюрідний дядько ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті дядька позивачка звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Хамули Н.Г. із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої було заведено спадкову справу №20/2019.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на депозити, нерухоме майно, зокрема, квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

01.07.2020 нотаріусом позивачці видано свідоцтво про право на спадщину за законом та частину спадкового майна, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру було відмовлено у зв`язку з відсутністю документа, що посвідчує право власності на цю квартиру.

При подачі заяви про прийняття спадщини та заведенні спадкової справи нотаріус перевіряла у державному реєстрі інформацію про те, за ким було зареєстровано право власності на квартиру і така інформація була відсутня, тому нотаріусом було надано запит до ТОВ «ЗМБТІ», після чого у реєстрі з`явився запис про відчуження квартири відповідачу.

З отриманого від нотаріуса договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_4 і ОСОБА_1 , частина спірної квартири належала ОСОБА_4 на підставі біржового договору від 14.10.1998 та частина цієї ж квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину від 04 липня 2019, після смерті її померлого чоловіка ОСОБА_7 .

Оскільки станом на час передачі повноважень щодо реєстрації нерухомого майна від ТОВ «ЗМБТІ» до державної реєстраційної служби інформація про біржовий договір, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 була відсутня на паперових носіях і не передавалася, відповідно, реєстрації цього договору у ТОВ «ЗМБТІ» не було на цей час і відбулася вона набагато пізніше, а саме у 2019 році та після смерті ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 за життя свою квартиру нікому не продавав, проживав в ній до часу смерті. Після поховання ОСОБА_6 позивачці стало відомо, що хтось проник в квартиру, викрав документи на квартиру та змінив замки. З цього приводу позивачкою подано заяву про злочин і до ЄРДР було внесено відомості про кримінальне провадження №00001024 від 20.03.2019.

Позивачка вважає, що спірна квартира вибула з володіння власника незаконно, шахрайським шляхом, тому просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу від 14.10.1998, зареєстрований товарною біржею «Торг-Інвест» за №Н-2654, зареєстрований ОП «ЗМБТІ» 28 січня 1999 за № 35651 в книзі 204, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , та витребувати у ОСОБА_1 на її користь квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , стягнути з відповідачів судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 квітня 2023 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , укладений 14.10.1998 року ОСОБА_6 і ОСОБА_4 , зареєстрований товарною біржею «Торг-Інвест» за № Н-2653Ю, зареєстрований ОП «ЗМБТІ» за №35651 від 28.01.1999 в книзі 204.

Витребувано на користь ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2 від ОСОБА_1 , як набувача квартири за договором купівлі-продажу від 05.07.2019, укладеним між ОСОБА_4 і ОСОБА_1 , посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Ракитянською Т.Г., номер 639.

08 травня 2023 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя ухвалено додаткове рішення.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 908,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 3000,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням та додатковим рішенням суду ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 02.06.2023 року подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані фактичні обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння

та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити. Додаткове рішення скасувати в частині стягнення з нього судових витрат. Стягнути з ОСОБА_3 на його користь судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 4 500 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не враховано, що задоволення позовних вимог про витребування спірної квартири з володіння відповідача становитиме непропорційне втручання у право на мирне володіння майном та покладає на нього надмірний індивідуальний тягар.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Під час розгляду справи в апеляційному суді стало відомо про смерть відповідача ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 17 січня 2024 року залучено на стадії апеляційного розгляду справи ОСОБА_5 як правонаступника померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідачки ОСОБА_4 .

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

За приписами частин першої, четвертої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалені судом першої інстанції рішення в оскаржуваних частинах відповідають зазначеним вище нормам процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданим Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

Позивачка ОСОБА_3 подала 15.02.2019 до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Хамули Н.Г. заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , на підставі якої було заведено спадкову справу №20/2019.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.04.2020 встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є двоюрідним дядьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, у зв`язку з чим факт родинних відносин позивачки і спадкодавця ОСОБА_6 не підлягають доказуванню.

Згідно повідомлення приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Хамули Н.Г., відповідно до матеріалів спадкової справи, єдиним спадкоємцем померлого ОСОБА_6 є ОСОБА_3 .

Таким чином, ОСОБА_3 у встановленому законом порядку, у відповідності до вимог ст.ст. 1268-1271 ЦК України, прийняла спадщину після смерті дядька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , і являється єдиним спадкоємцем до майна померлого.

Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Хамулою Н.Г. 01.07.2020 ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з грошових вкладів з відсотками та компенсацією.

У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Хамулою Н.Г. відмовлено постановою від 01.07.2019 у зв`язку з відсутністю документа, що посвідчує право власності спадкодавця на зазначене спадкове майно.

Право власності ОСОБА_6 на зазначену квартиру підтверджується свідоцтвом про право власності, видане органом приватизації. Так, згідно свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 від 19.10.1995, виданого Ленінською районною адміністрацією, квартира за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_6 , та зареєстрована за ним Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації.

З метою надання правовстановлюючого документа на спірну квартиру ОСОБА_3 звернулась до ТОВ «ЗМБТІ», в результаті чого дізналась про те, що право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано за ОСОБА_1 .

Вважаючи своє право порушеним внаслідок злочинних дій, ОСОБА_3 звернулась до Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області із заявою про вчинення невстановленою особою шахрайських дій щодо майна померлого ОСОБА_6 . За даним фактом було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000020 за частинами 2, 3 ст.190, ч.3 ст.358 КК України.

З метою захисту права власності ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Судом першої інстанції були отримані письмові докази щодо спірного нерухомого майна, з урахуванням яких позивачка подала заяву про залучення співвідповідачем у справі ОСОБА_4 і збільшення позовних в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири від 05.07.2019, укладеного між ОСОБА_4 і ОСОБА_1 .

Так, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, встановлено, що право власності на квартиру, розташовану за адресою:

АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_1 . Підстава для державної реєстрації: договір купівлі-продажу квартири, серія та номер: 639, виданий 05.07.2019, видавник: ОСОБА_8 приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу.

Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Ракитянською Т.Г. надано документи, на підставі яких нею посвідчувався договір купівлі-продажу квартири від 05.07.2019 між ОСОБА_4 і ОСОБА_1 .

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 05.07.2019, який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Ракитянською Т.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 639, ОСОБА_4 продала а ОСОБА_1 купив квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

У даному договорі вказано, що вищезазначена квартира належить ОСОБА_4 : частка квартири на підставі Договору купівлі-продажу, зареєстрованого Запорізькою Товарною Біржею «Торг-Інвест» від 14 жовтня 1998 року за №Н-2654, зареєстрованого Орендним підприємством «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» 28 січня 1999 року, за реєстровим № 35651, в книзі №204; частка квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого П`ятою Запорізькою державною нотаріальною конторою 04 липня 2019 року за реєстровим № 3-846. Державну реєстрацію права власності на частку вищезазначеного нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено 04 липня 2019 року ОСОБА_9 , державним нотаріусом П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори Запорізькогоміського нотаріального округу Запорізької області, номер запису про право власності:32245634.

При посвідченні договору купівлі-продажу квартири від 05.07.2019, укладеного між ОСОБА_4 і ОСОБА_1 , за запитом нотаріуса була отримана інформація щодо реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 на момент укладення договору ОСОБА_6 .

Щодо спірного договору купівлі-продажу від 14.10.1998, зареєстрованого на товарній біржі «Торг-Інвест» за №Н-2654, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , судом встановлено наступні обставини.

Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджену наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №121 від 09.06.1998 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.1998 року №399/2839, передбачала підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею. Тобто, реєстрація в бюро технічної інвентаризації права власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, не суперечила законодавству, чинному на час укладення спірного договору.

До 2013 року реєстрація права власності на квартири, житлові будинки, нежитлові приміщення та інше нерухоме майно, проводилася Бюро технічної інвентаризації, із видачею про це документів (Витягів) або проставленням відповідних штампів (відміток) на самому документі.

В матеріалах інвентаризаційної справи знаходиться копія договору купівлі-продажу від 14.10.1998, згідно якого ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_4 купила квартиру АДРЕСА_2 . Даний договір зареєстрований Запорізькою Товарною Біржею «Торг-Інвест», реєстраційний номер Н-2654. Відміток ТОВ «ЗМБТІ» про реєстрацію права власності на квартиру документ не містить.

З наданих приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Ракитянською Т.Г. документів, на підставі яких нею посвідчувався договір купівлі-продажу квартири від 05.07.2019 між ОСОБА_4 і ОСОБА_1 , встановлено, що на підтвердження права власності на спірну квартиру ОСОБА_4 надала договір купівлі-продажу від 14.10.1998, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , який зареєстрований Запорізькою Товарною Біржею «Торг-Інвест», реєстраційний номер НОМЕР_3 , з штампом ТОВ «ЗМБТІ» про реєстрацію права власності на квартиру 28.01.1999 в реєстраційній книзі №204 за №35651.

Департамент реєстраційних послуг ЗМР на виконання ухвали суду про витребування доказів надав належним чином засвідчену копію сторінки 11 з реєстраційної книги ТОВ «ЗМБТІ» №204, яка містить запис реєстровий номер 35651 від 05.12.1995, згідно якого право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 від 19.10.1995, виданого Ленінською районною адміністрацією.

Оскільки станом на 14.10.1998 ОСОБА_4 перебувала у зареєстрованому шлюбі, а на момент відчуження квартири, придбаної на підставі спірного договору купівлі-продажу квартири від ІНФОРМАЦІЯ_5 чоловік ОСОБА_4 помер, ОСОБА_4 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, видане П`ятою Запорізькою державною нотаріальною конторою 04 липня 2019 року за реєстровим № 3-846, на частку спірної квартири як на частку у спільному майні подружжя, після чого уклала з ОСОБА_1 договір купівлі-продажу спірної квартири від 05.07.2019, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Ракитянською Т.Г.

Вимоги позову щодо недійсності договору купівлі-продажу квартири від 14.10.1998 суд визнає обґрунтованими, оскільки в ході судового розгляду справи встановлено, що ОСОБА_6 не підписував договіркупівлі-продажу від 14.10.1998, що підтверджуються письмовими доказами.

Так, за заявою ОСОБА_3 про вчинення шахрайських дій щодо успадкованого нею майна Дніпровським ВП ГУНП в Запорізькій області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000020за частинами 2,3 ст.190, ч.3 ст.358 КК України.

Згідно повідомлення органу досудового розслідування від 05.10.2022 №6393/6-2022, наразі вказане кримінальне провадження об`єднане в одне провадження №0000296 за частинами 2,3 ст.190 КК України за фактом шахрайського заволодіння майном мешканців м. Запоріжжя, наразі Слідчим управлінням ГУНП в Запорізькій області досудове слідство у даному кримінальному провадженні триває.

В рамках даного кримінального провадження було проведено експертне дослідження оригіналів договору купівлі-продажу від 14.10.1998, зареєстрованого Запорізькою Товарною Біржею «Торг-Інвест», реєстраційний номер Н-2654, який було вилучено слідчим в ході тимчасово доступу до речей і документів у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Ракитянської Т.Г., і договору купівлі-продажу від 14.10.1998, зареєстрованого Запорізькою Товарною Біржею «Торг-Інвест», реєстраційний номер Н-2654, який було вилучено слідчим в ході тимчасово доступу до речей і документів у ТОВ «ЗМБТІ».

Доводи позову ОСОБА_3 , що ОСОБА_6 не підписував спірний договір купівлі-продажу своєї квартири, підтверджуються письмовими доказами, а саме, висновками експертів за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи та судової технічної експертизи вказаних документів, які були отримані ОСОБА_3 у встановленому КПК України порядку, і які відповідають

критеріям ст.ст. 76-79 ЦПК України, відповідачами не заперечуються і не спростовуються.

Так, згідно висновку експертів № 947/948-22 від 09.12.2022 за результатами проведення судової почеркознавчої та судової технічної експертизи документів, підпис, виконаний від імені ОСОБА_6 та розміщений в графі «Продавець» - / ОСОБА_6 /, що міститься на зворотній стороні наданого для дослідження договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 14.10.1998 між ОСОБА_6 , який проживає в АДРЕСА_2 і ОСОБА_4 , яка проживає в АДРЕСА_3 , зареєстрованого Запорізькою Товарною Біржею «Торг-Інвест» на виконання біржевого контракту №Н-2654 від 14 жовтня 1998, підписаного від імені Президента Запорізької Товарної Біржі «Торг-Інвест» І.А.Войтоловського, 204/35651 28.01.1999, який було вилучено 04.10.2022 в ході тимчасового доступу до документів у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Ракитянської Тетяни Григорівни, юридична адреса: м. Запоріжжя, проспект Соборний, буд.23, прим.2, виконаний рукописним способом з використанням кулькової ручки, спорядженої пастою синьо-фіолетового кольору без попередньої технічної підготовки та застосування технічних заходів та виконаний не ОСОБА_6 , а іншою особою.

Згідно висновку експертів № 933/934-21 від 17.09.2021 за результатами проведення судової почеркознавчої та судової технічної експертизи документів, а саме договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 14.10.1998, який було вилучено у ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», підпис, виконаний від імені ОСОБА_6 та розміщений в графі «Подписи»: «Продавец» - « ОСОБА_6 », виконаний не ОСОБА_6 .

Крім того, згідно висновку експертів № 821/822/823-22 від 25.11.2022 за результатами проведення судової почеркознавчої та судової технічної експертизи документів, а саме оригіналу договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 14 жовтня 1998 року між ОСОБА_6 , який проживає в АДРЕСА_2 , і ОСОБА_4 , яка проживає в АДРЕСА_3 , зареєстрованого Запорізькою Товарною Біржею «Торг-Інвест» на виконання біржового контракту №Н-2654 від 14 жовтня 1998, підписаного від імені Президента Запорізької Товарної Біржі «Торг-Інвест» І.А.Войтоловського, 204/35651 28.01.1999, який було вилучено 04.10.2022 в ході тимчасового доступу до документів у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Ракитянської Тетяни Григорівни, підпис, який виконаний від імені ОСОБА_10 , що міститься на зворотній стороні наданого для дослідження договору купівлі-продажу квартири від 14 жовтня 1998 року, виконаний не ОСОБА_10 , а іншою особою; відтиск круглої печатки «Запорізька товарна біржа «Торг-Інвест», розміщений в наданому на експертизу договорі купівлі-продажу квартири від 14 жовтня 1998 року, нанесений рельєфним кліше фарбувальною речовиною фіолетового кольору; відтиск круглої печатки «Запорізька товарна біржа «Торг-Інвест», розміщений в наданому на експертизу договорі купівлі-продажу квартири від 14 жовтня 1998 року, нанесений не круглою печаткою «Запорізька товарна біржа «Торг-Інвест», вільні зразки якої були представлені для порівняльного дослідження.

Згідно висновку експертів № 824/825/826-22 від 28.11.2022 за результатами проведення судової почеркознавчої та судової технічної експертизи документів, а саме оригіналу договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 14 жовтня 1998 року між ОСОБА_6 , який проживає в АДРЕСА_2 , і

ОСОБА_4 , яка проживає в АДРЕСА_3 , зареєстрованого Запорізькою Товарною Біржею «Торг-Інвест» на виконання біржового контракту №Н-2654 від 14 жовтня 1998, підписаного від імені Президента Запорізької Товарної Біржі «Торг-Інвест» І.А.Войтоловського, який було вилучено 13.07.2021 в ході тимчасового доступу до документів у ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», досліджувані підписи, розміщені в даному договорі виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів; підпис, який виконаний від імені ОСОБА_10 , що міститься на зворотній стороні наданого для дослідження договору купівлі-продажу квартири від 14 жовтня 1998 року, виконаний не ОСОБА_10 , а іншою особою; відтиск круглої печатки «Запорізька товарна біржа «Торг-Інвест», розміщений в наданому на експертизу договорі купівлі-продажу квартири від 14 жовтня 1998 року, нанесений рельєфним кліше фарбувальною речовиною фіолетового кольору; відтиск круглої печатки «Запорізька товарна біржа «Торг-Інвест», розміщений в наданому на експертизу договорі купівлі-продажу квартири від 14 жовтня 1998 року, нанесений не круглою печаткою «Запорізька товарна біржа «Торг-Інвест», вільні зразки якої були представлені для порівняльного дослідження.

З урахуванням наведених вимог закону та встановлених обставин справи, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , укладеного 14.10.1998 року між ОСОБА_6 і ОСОБА_4 , зареєстрований товарною біржею «Торг-Інвест» за №Н-2654, є обґрунтованими і підлягають задоволенню згідно ст. 48 ЦК УРСР.

В цій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалось, тому колегією суддів не здійснюється її перегляд.

Щодо вимог позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про витребування квартири із чужого незаконного володіння, судом першої інстанції зазначено наступне.

Згідно статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо згідно з статтею 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього (стаття 330 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Однією з обов`язкових умов для задоволення віндикаційного позову є встановлення під час розгляду спорів про витребування майна, зокрема тієї обставини, чи перебувало спірне майно у володінні позивача, який указує на порушення своїх прав як власника, на підставах, визначених законодавством, та який на момент подання позову не є власником цього майна, однак вважає себе таким. Вказане узгоджується з висновком викладеним у постанові Великої Палати Верховного суду від 15.05.2019 у справі № 552/7636/14-ц.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами 1, 2 ст. 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Згідно з ч. 1,5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Положення ч.ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України визначають, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Судом встановлено, що спірна квартира вибула із власності спадкодавця ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу, який визнаний судом недійсним, а позивачка, прийнявши в установленому законом порядку спадщину, з часу її відкриття набула речові права на успадковану квартиру - право володіння та право користування нею і, відповідно, право на захист цих прав. Право розпорядження зазначеною квартирою виникає в позивача з часу державної реєстрації його права власності на квартиру (ч. 2 ст. 1299 ЦК України).

Оскільки позивачці право власності на спадщину належало з часу смерті спадкодавця ОСОБА_6 на підставі ч. 5 ст. 1268 ЦК України, остання є належним позивачем у вказаній справі та фактичним власником спадкового майна - спірної квартири та не позбавлена можливості отримати свідоцтво про право власності на таке майно після його витребування у відповідача.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що спірна квартира вибула з володіння власника незаконним шляхом, поза його волею, що є підставою для її витребування позивачкою від добросовісного набувача відповідно до пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України.

У постанові Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справі № 752/14877/18 (провадження № 61-15210св21) зазначено, що «у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) вказано, що захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Велика Палата Верховного Суду вважає, що власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було

відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника».

Отже, ефективним способом захисту права ОСОБА_3 , як спадкоємця, що прийняла спадщину ОСОБА_6 за законом на належну йому квартиру АДРЕСА_2 , є позов до ОСОБА_1 як особи, за якою зареєстровано право власності на спірну квартиру, без оспорювання свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого ОСОБА_4 . П`ятою Запорізькою державною нотаріальною конторою 04.07.2019 за реєстровим № 3-846, та договору купівлі-продажу квартири від 05.07.2019, укладеного між ОСОБА_4 і ОСОБА_1 .

Відповідно до висновків, наведених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 674/31/15-ц, захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до особи, яка незаконно володіє цим майном (у разі відсутності між ними зобов`язально-правових відносин), якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які, зокрема, дають право витребувати майно в добросовісного набувача.

Витребування майна від добросовісного набувача залежить від обставин вибуття майна з володіння власника та оплатності (безоплатності) придбання цього майна набувачем.

Так, від добросовісного набувача, який оплатно придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно лише в разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій майно було передане власником у володіння, або викрадене у того чи іншого, або вибуло з їхнього володіння іншим шляхом не з їхньої волі (частина перша статті 388 ЦК України).

Із матеріалів справи вбачається, що на час укладення договору купівлі-продажу спірної квартири від 05.07.2019, укладеного між ОСОБА_4 і ОСОБА_1 , спірна квартира не належала ОСОБА_4 , оскільки право власності на неї, та подальша видача свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири як на спільне май подружжя, було зареєстровано за недійсним договором, і як наслідок таке майно не могло бути нею продане.

Отже, ОСОБА_1 спірне нерухоме майно придбав за відплатним договором і в цьому випадку майно може бути витребувано у добросовісного набувача, оскільки вибуло із володіння власника за недійсним договором купівлі-продажу, тобто не з його волі.

Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність задоволення вимоги про витребування спірного майна з володіння добросовісного набувача ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з зазначеним рішенням суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина друга статті 328 ЦК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 388 ЦК України.

Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього (частина перша статті 330 ЦК України).

Виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до статті 388 ЦК, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване у добросовісного набувача.

Правила частини першої статті 388 ЦК України стосуються випадків, коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21).

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі №914/3224/16 (провадження № 12-128гс19).

Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру

віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника (див., зокрема постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, провадження № 14-208цс18).

У пункті 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року в справі № 461/12525/15-ц (провадження № 14-190цс20) зроблено висновок, що "розглядаючи справи щодо застосування положень статті 388 ЦК України у поєднанні з положеннями статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи дійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц), а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням. Такими обставинами можуть бути, зокрема, підстави та процедури набуття майна добросовісним набувачем, порівняльна вартість цього майна з майновим станом особи, спрямованість волевиявлення учасників правовідносин та їх фактичні наміри щодо цього майна тощо".

При цьому слід ураховувати, що цивільне законодавство передбачає як право витребування майна його власником (статті 387, 388 ЦК України) так і визначає правові наслідки вилучення товару у покупця на користь третьої особи, на підставах, що виникли до його продажу, зокрема і право на відшкодування саме продавцем покупцю завданих збитків (стаття 661 ЦК України), на що має право і відповідач, пред`явивши відповідний позов.

Оскільки спірне нерухоме майно вибуло із володіння власника за недійсним договором купівлі-продажу, тобто не з його волі, в подальшому придбано відповідачем за відплатним договором, то в цьому випадку майно може бути витребувано у добросовісного набувача.

Вище наведене спростовує доводи апеляційної скарги, щодо порушення судом першої інстанції статті 1 Першого протоколу до Конвенції та покладання на відповідача надмірного індивідуального тягара, і, як наслідок, такі доводи не беруться до уваги колегією суддів.

Таким чином, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, та узгоджуються з нормами матеріального права, які правильно застосовані судом.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди з рішенням суду.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 376, 381-384ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 квітня 2023 року в частині витребування майна з чужого незаконного володіння та додаткове рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 травня 2023 року в частині стягнення судових витрат з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 у цій справі залишити без змін.

В іншій частині рішення суду не оскаржувались та не переглядались.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 22 лютого 2024 року.

Головуючий

Судді: