Єдиний унікальний номер 448/2019/23
Провадження № 2/448/142/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
25.10.2024 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді Кічака Ю.В.,
при секретарі судового засідання Москалик О.І.,
з участю позивача ОСОБА_1
та його представника адвоката Яцуляка Т.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, -
І.Короткий зміст позовних вимог.
Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Яцуляк Т.Р. звернувся до суду із зазначеним цивільним позовом до ОСОБА_2 , в якому просить суд стягнути з останнього на користь позивача ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти в сумі 12 000 доларів США, а також стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 понесені ним судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог сторона позивача покликалась на те, що сторони по справі познайомились влітку 2022р., а відповідач представився позивачу субпідрядником забудовника ПП «Данбуд». При цьому, відповідач запропонував позивачу придбати в нього два гаражі у секції №12, АДРЕСА_1 , які, за твердженнями відповідача, такий отримав від забудовника в рахунок оплати за виконані ним роботи. Позивач ОСОБА_1 погодився на дану пропозицію відповідача ОСОБА_2 та 22.10.2022р. передав відповідачу 12 000 доларів США як оплату за вказані вище гаражі, що підтверджується власноручно написаною відповідачем розпискою від 22.10.2022р. Оригінал даної розписки знаходиться у позивача ОСОБА_1 .
Зазначає, що у подальшому виявилось, що жодних майнових прав відносно зазначених гаражів забудовник ПП «Данбуд» відповідачу не передавав, будь-якого титульного цивільного права до вказаних гаражів у відповідача ОСОБА_2 немає. При цьому жодного договору у письмовій чи нотаріальній формі вказані про вище правовідносини між сторонами не укладалось.
Стверджує, що у такий спосіб відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача ОСОБА_1 кошти без належної правової підстави, а відтак повинен такі йому повернути. Натомість, на даний час відповідач перестав відповідати на дзвінки позивача та став уникати зустрічей з ним, добровільно повертати грошові кошти в зазначеній сумі відповідач відмовляється.
З огляду на наведене, позивач ОСОБА_1 змушений звернутись до суду за захистом свого порушеного права.
ІІ. Позиція учасників справи.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Яцуляк Т.Р. позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні. Не заперечили щодо заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у судове засідання не з`явився без поважних причин, відзиву не подав, клопотань про відкладення або про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Як вбачається із матеріалів справи, судові повістки відповідачу про його виклик у всі судові засідання по справі надсилались рекомендованими листами з повідомленням за адресою місця його проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку ( АДРЕСА_2 ). З рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, які містяться в матеріалах справи, слідує, що судові повістки про виклик відповідача в судові засідання не були вручені відповідачу з тих підстав, що «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до положень п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відомості про будь-які інші адреси місця проживання чи перебування відповідача, чи про його офіційну електронну адресу в матеріалах справи відсутні, заяв про зміну місця проживання чи перебування від відповідача не надходило. Крім того, як вбачається із матеріалів справи, виклики відповідача здійснювалися у відповідності до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України, - через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України та останній вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи з часу опублікування оголошення про виклик. Тому на підставі статей 128, 131 ЦПК України суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 вважається належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи.
Позивач ОСОБА_1 , який у відповідності до вимог ст.92 ЦПК України був безпосередньо допитаний в судовому засіданні як свідок, пояснив наступне. Відповідач ОСОБА_2 є підрядником, який виконує будівельні роботи, а забудовники розраховуються з ним «квадратними метрами» у новозбудованих об`єктах. Попередньо, він (позивач) був знайомий з відповідачем та фактично вже придбав у нього один гараж. Через деякий час відповідач ОСОБА_2 запропонував придбати у нього ще два гаражі за грошові кошти в сумі 12 000 доларів США. В ході зустрічі з відповідачем, яка мала місце в його ж автомобілі, він (позивач) передав йому кошти в сумі 12 000 доларів США, а ОСОБА_2 передав йому (позивачу) розписку про отримання вказаних коштів за гаражі. Дану розписку відповідач ОСОБА_2 написав власноручно на аркуші паперу, який він вирвав з власного записника. При цьому, відповідач ОСОБА_2 ствердив, що здача гаражів запланована на початок 2023 року. Однак, після обумовленого терміну відповідач своїх зобов`язань перед ним (позивачем) не виконав, уникаючи з ним зустрічей та розмов. В ході єдиної зустрічі з відповідачем ОСОБА_2 , яка мала місце після вказаної події, такий покликався на наявність у нього проблем. По даний час він (позивач) не отримав ні гаражів, ні грошових коштів, які передав відповідачу.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області від 08.12.2023р. залишено без руху позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів.
Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області від 15.12.2023р. прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів; ухвалено розгляд справи провести в порядку загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження.
Ухвалою суду від 29.01.2024 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.
Враховуючи положення ст.280 ЦПК України, а також те, що відповідач ОСОБА_2 належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, однак в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву не подав, а також враховуючи те, що сторона позивача не заперечувала проти заочного вирішення справи, судом вирішено ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
ІV. Обставини справи, встановлені судом.
Судом встановлено, що згідно розписки від 22.10.2022 року, відповідач ОСОБА_2 отримав 12 000 доларів США як розрахунок за гаражі в секції №12, 5/4.
Оригінал даної розписки весь час зберігався у позивача ОСОБА_1 як держателя вказаної розписки, який він долучив до матеріалів справи.
Станом на час подання позову сторони договору купівлі-продажу не уклали, відповідач ОСОБА_2 кошти не повернув, оригінал розписки перебував у позивача ОСОБА_1 та приєднаний до матеріалів справи.
V. Застосовані судом норми права.
Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтями 6, 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).
Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).
Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
До істотних умов договору купівлі-продажу відносяться умови про предмет та ціну договору.
Відповідно до ч.1 ст.635 ЦК України попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.
Частиною 1 статті 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Відповідно до частин 1,2 статті 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржнику у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Відповідно до частини 1 статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
До вимог про повернення виконаного за недійсним правочином застосовуються положення глави 83 ЦК України (набуття, збереження майна без достатньої правової підстави).
Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.
Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов:
а) набуття або збереження майна,
б) набуття або збереження за рахунок іншої особи,
в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають:
1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого);
2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого);
3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого;
4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин 1,2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.
Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.
У постанові Верховного суду від 19.05.2021р. у справі №128/891/20, викладено правову позицію, відповідно до якої особа, яка є держателем розписки, вважається позикодавцем, навіть якби не було вказаної жодного імені позикодавця в розписці.
Відповідно до статті 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.
При цьому Конституція України не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.
Відповідно до статті 192 Цивільного кодексу України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Отже відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.
Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.
Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.
Отже у разі отримання у позику чи на підставі іншого договору іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка ним отримана.
Тому як укладення правочинів, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.
Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 цього кодексу).
Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч.1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
VI. Висновки суду.
Надаючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить із наступного.
У даному випадку 22 жовтня 2022 року сторони домовились, що відповідач ОСОБА_2 виявляє намір продати об`єкти нерухомого майна два гаражі, а позивач (покупець) виявляє намір купити зазначене нерухоме майно.
Отже, між сторонами не виникли правовідносини позики, а між ними фактично мала місце угода (попередній договір).
Позивач ОСОБА_1 (на виконання укладеної у простій письмовій формі угоди (розписки) від 22 жовтня 2022 року) передав відповідачу ОСОБА_2 12 000 доларів США, які вважав авансом, з метою укладення у подальшому (у 2023 році) нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу гаражів.
Оскільки укладення угоди (попереднього договору) від 22 жовтня 2022 року між сторонами по справі було обумовлене наявністю у сторін намірів щодо укладення в подальшому договору купівлі-продажу нерухомого майна, який згідно з ч.1 ст.635, ч.1 ст.657 ЦК України підлягає нотаріальному посвідченню, то недотримання сторонами вимог щодо нотаріального посвідчення попереднього договору вказує про його нікчемність відповідно до частини 1 статті 220 ЦК України.
Відсутність зобов`язань між сторонами, відповідно, унеможливлює стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів на підставі статті 571 ЦК України, якою визначено правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком.
Однак, до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином застосовуються положення глави 83 ЦК України (набуття, збереження майна без достатньої правової підстави).
Відтак, судом встановлено, що спірні правовідносини не є договірними, тому заявлені стороною позивача позовні вимоги повинні вирішуватися саме відповідно до статті 1212 ЦК України.
Отже, вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів (12 000 доларів США), переданих за недійсним (нікчемним) правочином, підлягають задоволенню відповідно до статті 1212 ЦК України.
У зв`язку з вищенаведеним, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно набутих грошових коштів, як вважає суд, є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Відтак, стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягають грошові кошти в сумі 12 000 доларів США.
VII. Розподіл судових витрат між сторонами.
За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно квитанції, що наявна в матеріалах справи, позивачем ОСОБА_1 за подану ним позовну заяву сплачено судовий збір в розмірі 4390 грн.
При цьому, з урахуванням ч.1 та ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» та ціни позову на день звернення позивача до суду, яка становила 438 459,60 грн. (12 000 доларів США х 36,5383 грн. (курс долара США за офіційним валютним курсом НБУ станом на 5.12.2023р.)), за подану позовну заяву до сплати підлягав судовий збір в розмірі 4385 грн., а не 4390 грн.
Відтак, позивачем ОСОБА_1 при поданні позовної заяви до суду внесено судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом, а саме на 5 грн. більше.
Таким чином, позивачу ОСОБА_1 слід повернути судовий збір, внесений ним в більшому розмірі, ніж встановлено законом, при поданні позовної заяви до суду - в розмірі 5 (п`ять) гривень, на підставі п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір».
Іншу частину сплаченого позивачем ОСОБА_1 судового збору в розмірі 4 385 грн., у відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його (позивача) користь.
Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 133, 141, 258, 259, 264, 265, 268, 280-284 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти в сумі 12 000 (дванадцять тисяч) доларів США.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4 385 (чотири тисячі триста вісімдесят п`ять) гривень сплаченого ним судового збору.
Повернути ОСОБА_1 судовий збір, внесений в більшому розмірі, ніж встановлено законом, при поданні позовної заяви до суду в розмірі 5 (п`ять) гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, відповідно до вимог ст.284 ЦПК України.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим кодексом, до Львівського апеляційного суду. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку, встановленому цим кодексом, до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст судового рішення складено 04.11.2024р.
Відомості про учасників справи.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , уродженець м.Львів, місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 .
Суддя Ю.В.Кічак