ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9412/24 Справа № 214/2175/24 Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 року м.Кривий Ріг

справа № 214/2175/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Касьян Микола Степанович, на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 липня 2024 року та ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 липня 2024 року, яка не підлягає оскарженню окремо від судового рішення, які ухвалені суддею Поповим В.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повних судових рішень в матеріалах справи відсутні,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2024 року ОСОБА_1 зверулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди.

Позовна заява мотивована тим, що 10 вересня 2011 року між сторонами було зареєстровано шлюб, який розірваний рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 січня 2024 року.

За час перебування у шлюбі, за спільні сімейні кошти, сторони придбали об`єкти нерухомого майна, а саме нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , та нежиле приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , титульним володільцем яких визначено відповідача.

Зазначене нерухоме майно здається в оренду суб`єктам підприємницької діяльності та до вересня 2023 року, тобто до моменту припинення фактичних шлюбних відносин, кошти з оренди вищевказаного майна використовувались в інтересах сім`ї.

За усною домовленістю із відповідачем, останній повинен був перераховувати на рахунок позивача половину коштів із оренди майна, проте з жовтня 2023 року позивач не отримувала таких коштів.

На підставі наведеного вище позивач просила суд стягнути з відповідача на свою користь 50% доходів, отриманих від оренди об`єктів спільної сумісної власності подружжя - приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 та за адресою: АДРЕСА_2 , за період із жовтня 2023 року по лютий 2024 року включно, у сумі 45 000 грн а також стягнути сплачений позивачем судовий збір.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 липня 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про об`єднання цивільних справ в одне провадження даної цивільної справи та цивільної справи № 214/10418/23.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 липня 2024 року позовні вимоги задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50% доходів, отриманих від оренди об`єктів спільної сумісної власності подружжя за період із жовтня 2023 року по лютий 2024 року включно у сумі 45 000 грн.Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 211 грн 20 коп.

В апеляційній скарзі представник відповідача просить скасувати ухвалу та рішення суду першої інстанції від 24 липня 2024 року та ухвалити нове рішення у справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про задоволення позовних вимог позивача, в тому числі щодо відмови в задоволенні заяви відповідача про об`єднання справ, не маючи рішення суду щодо поділу спірного майна, дійшов передчасного висновку про те, що приміщення, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 та за адресою: АДРЕСА_2 , є спільним сумісним майном подружжя та належить сторонам по 1/2 частині.

Також в апеляційній скарзі зазначено, що відповідно до ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном, однак судом, під час визначення розміру доходу одержаного від використання спірного майна, не були враховані нараховані відповідачу податки.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на переконання позивача, апеляційну скаргу відповідача - залишити без задоволеннята стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 2 000 грн.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони з 10 вересня 2011 року перебували у за реєстровому шлюбі.

Відповідно до Договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 13 жовтня 2020 року, ОСОБА_2 є власником нежитлового приміщення, вбудованого в перший поверх дев`ятиповерхового житлового будинку, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Право власності ОСОБА_2 на вказане нежитлове приміщення також підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 359883398, сформованого 25 грудня 2023 року.

Також, згідно Договору купівлі-продажу від 16 лютого 2022 року, ОСОБА_2 є власником нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

10 червня 2021 року між ФОП ОСОБА_2 (орендодавець) та ФОП ОСОБА_3 (орендар) було укладено Договір оренди нежитлового приміщення № 1, за умовами якого орендодавцем було передано в оренду нежитлове приміщення, яке знаходиться на першому поверсі дев`ятиповерхового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Цього ж дня сторонами було складено та підписано Акт приймання-передачі вказаного нежитлового приміщення.

12 травня 2022 року між вищевказаними сторонами було укладено Додаткову угоду № 01-2022 до договору оренди нежитлового приміщення № 01 від 10 червня 2021 року, за якою сторони узгодили подовження дії Договору на тих самих умовах на строк до 30 червня 2023 року, а також п. 4.1 Договору викласти в іншій редакції, зазначивши розмір місячної орендної плати у розмірі 7 000 грн. Зміни до п. 4.1 Договору вступають в силу з 01 червня 2022 року.

Також, 15 липня 2022 року між цими ж сторонами було укладено Додаткову угоду № 02-2022, за якою сторони дійшли згоди внести зміни до п. 4.1 Договору № 01 від 10 лютого 2021 року, визначивши розмір орендної плати у сумі 10 000 грн. Зміни до п. 4.1 Договору вступають в силу з 01 серпня 2022 року.

За Додатковою угодою № 01-2023 від 06 вересня 2023 року, підписаною ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 , сторонами узгоджено внесення змін до п. 4.1 Договору оренди нежитлового приміщення № 01 від 10 червня 2021 року, визначено розмір місячної орендної плати у розмірі 12 000 грн. Зміни до п. 4.1 Договору вступають в силу з 01 жовтня 2023 року.

Подальша зміна розміру місячної орендної плати узгоджена сторонами у Додатковій угоді № 01-2024 від 01 лютого 2024 року та визначена на рівні 7 000 грн на місяць, починаючи з 01 березня 2024 року.

Також, 04 вересня 2022 року між ФОП ОСОБА_2 (орендодавець) та ФОП ОСОБА_4 (орендар) було укладено Договір оренди нежитлового приміщення № 2, за умовами якого орендодавцем було передано в оренду нежитлове приміщення, яке знаходиться на першому поверсі п`ятиповерхового будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

06 вересня 2022 року сторонами було складено та підписано Акт приймання-передачі вказаного нежитлового приміщення.

Згідно Додаткової угоди № 1 до договору оренди нежитлового приміщення № 02 від 04 вересня 2023 року, підписаної ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_4 , сторони погодили подовжити дію Договору оренди на тих самих умовах на строк до 03 вересня 2024 року, а також погодили викласти п. 4.1 Договору в іншій редакції вказавши, що розмір місячної орендної плати складає 6 000 грн. Зміни до п. 4.1 Договору вступають в силу з 01 жовтня 2023 року.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 січня 2024 року шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , розірвано.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди, суд першої інстанції виходив з того, що з 10 вересня 2011 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого 13 жовтня 2020 року та 16 лютого 2022 року було придбано два об`єкти нерухомості, які в подальшому було здано в оренду, тому заявлені позивачем позовні вимоги щодо стягнення 50 % (1/2 частини) доходів отриманих від здачі в оренду об`єктів спільної сумісної власності подружжя, підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного права.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно положень ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 3 ст. 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч. 1 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Згідно із ст. 359 ЦК України плоди, продукція та доходи від використання майна, що є у спільній частковій власності, надходять до складу спільного майна і розподіляються між співвласниками відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч. 1, 3 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 651 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч. 1 ст. 762 ЦК України).

Матеріалами справи установлено, що сторони з 10 вересня 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого 13 жовтня 2020 року та 16 лютого 2022 року ними було придбано два об`єкти нерухомості, які в подальшому було здано в оренду.

Договорами оренди та Додатковими угодами до Договорів оренди доводиться розмір орендної плати за надане в оренду нерухоме майно.

Так, загальний розмір одержаного доходу від здачі в оренду прим. АДРЕСА_3 за період із жовтня 2023 року по лютий 2024 року становить 60 000 грн, та від здачі в оренду прим. АДРЕСА_4 за період із жовтня 2023 року по лютий 2024 року становить 30 000 грн.

Оскільки матеріали справи не місять доказів визначення розміру часток у спільному майні подружжя, суд першої інстанції правильно виходив з їх рівності та вважав, що заявлені позивачем позовні вимоги щодо стягнення 50% (1/2 частини) доходів отриманих від здачі в оренду об`єктів спільної сумісної власності подружжя, а саме нежитлових приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , є обґрунтованими, доведеними належними, достатніми та допустимими доказами та підлягають задоволенню.

Щодо доводів апеляційної скарги представника відповідача про те, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про задоволення позовних вимог позивача, в тому числі щодо відмови в задоволенні заяви відповідача про об`єднання справ, не маючи рішення суду щодо поділу спірного майна, дійшов передчасного висновку про те, що приміщення, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 та за адресою: АДРЕСА_2 , є спільним сумісним майном подружжя та належить сторонам по 1/2 частині, колегія суддів зазначає, що частиною 3 ст. 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому матеріали справи не місять доказів визначення розміру часток у спільному майні подружжя, а наявність в провадженні суду цивільної справи № 214/10418/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, розгляд якої визначено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, не свідчить про необхідність об`єднання даних справ в одне провадження, оскільки таке об`єднання є недоцільним, про що суд першої інстанції вірно зазначив в ухвалі від 24 липня 2024 року.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном, однак судом, під час визначення розміру доходу одержаного від використання спірного майна, не були враховані нараховані відповідачу податки, оскільки відповідачем по справі не надано належних та допустимих доказів на підтвердження понесення ним витрат на утримання та збереження спільного майна, сплати податків та зборів (обов`язкових платежів).

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду, в оскаржуваній частині, ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Щодо клопотання позивача в апеляційній скарзі про стягнення з відповідача на її користь витрат на павничу допомогу в розмірі 2 000 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Судом встановлено, що позивачем у встановленому законом порядку та строк було надано до відзиву на апеляційну скаргу документи на підтвердження понесених судових витрат на правничу допомогу в розмірі 2 000 грн, а саме: договір про надання правничої (правової) допомоги від 11 грудня 2023 року, додаток № 2 до вказаного договору та Акт від 16 жовтня 2024 року приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правничої (правової) допомоги від 11 грудня 2023 року.

Виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, на компенсацію яких має право сторона, враховуючи всі аспекти та складність справи (яка, на думку колегії суддів, не є занадто складною), з урахуванням заяви позивача про зменшення розміру судових витрат, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, та визначити їх розмір, який підлягає відшкодуванню відповідачем, у сумі 1 000 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Касьян Микола Степанович, - залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 липня 2024 року та ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 липня 2024 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 000 (одна тисяча) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 05 листопада 2024 року.

Головуючий:

Судді: