Провадження № 2-о/761/551/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Волошина В.О.

при секретарі: Харечко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,

в с т а н о в и в :

У вересні 2024р. заявниця, ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаною заявою, заінтересована особа: ОСОБА_2 , в якій просила суд видати обмежувальний припис відносно заінтересованої особи на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме:

- заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з нею, або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб;

- заборонити наближатися на 500 м до місця проживання заявниці за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати її, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.

Свої вимоги заявниця обґрунтовувала тим, що з 2006 по 2010 роки, вона та заінтересована особа ОСОБА_2 , проживали разом однією сім`єю, за адресою: АДРЕСА_2 .

Під час спільного проживання заявниці з заінтересованою особою, мало місце фізичне та психологічне насильство, зі сторони заінтересованої особи ОСОБА_2 , по відношенню до заявниці. В поліцію заявниця не зверталась через почуття страху і морального приниження. Побиття, моральний тиск і приниження з боку ОСОБА_2 стали підставою розриву між сторонами фактичних шлюбних відносин, втім заінтересована особа, продовжує періодично переслідувати заявницю, відшукує всі адреси її місця проживання, які вона змінювала, переслідує і погрожує людям, з якими у неї були стосунки після нього. Заінтересована особа ОСОБА_2 систематично надсилає заявниці смс - повідомлення і електронні листи, в яких містяться одночасно: погрози, домагання, та фотографії, де вона без одягу. Також заявниця вважає, що саме заінтересована особа неодноразово незаконно «зламував» її особисті електронну пошту та месенджери. В досудовому порядку, з цього приводу вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів, але її звернення були проігноровані.

Приблизно у 2007р. на прохання заінтересованої особи, заявниця здійснила його реєстрацію, у своїх батьків за адресою: АДРЕСА_3 , оскільки, як повідомляв ОСОБА_2 , за місцем його попередньої реєстрації, в м. Маріуполі, доводиться багато сплачувати за комунальні послуги, його матері.

Після припинення фактичних шлюбних відносин, заявниця зверталась до заінтересованої особи з проханнями про зняття його за місцем реєстрації, де проживали її батьки і сестра, на що ОСОБА_2 почав її шантажувати, Лише після втручання її батьків, ОСОБА_2 знявся з реєстрації.

Приблизно у квітні 2024р. ОСОБА_2 дізнався місце її теперішнього проживання за допомогою сервісу «Bolt food», після чого він почав сидіти біля будинку заявниці, слідкуючи за нею.

06 вересня 2024р., орієнтовно о 21:00 год., ОСОБА_2 , перебуваючи у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння почав дуже гучно стукати у двері квартири заявниці, ігноруючи її прохання піти, у зв`язку з чим заявниця, викликала поліцію. Після приїзду працівників поліції, заінтересована особа залишив будинок, в якому проживає заявниця, але після того, як патруль поліції поїхав, ОСОБА_2 знову повернувся. Він знову дуже гучно стукав у двері, орієнтовно протягом ще 20 хвилин. Вона чекала поки йому набридне, і він піде. Коли стуки припинилися, вона почула шум на балконі, і побачила, як він намагається зламати сітку на балконі, щоб потрапити до квартири. Вона злякалася, закрила двері балкону і викликала знову поліцію. Кривдник, зрозумівши, що не зможе потрапити до квартири через балкон, повернувся у під`їзд, і продовжив стукати в двері. Коли він почув, що відкрилися двері до під`їзду він пішов на поверх вище, де і був затриманий нарядом поліції.

Наступного дня за фактом домашнього насильства вона подала заяву до поліції, останню зареєстровано за № 54439, і на час подачі заяв до суду чекає її розгляду.

Враховуючи вищевикладене, заявниця була вимушена звернутися до суду із вказаною заявою задля захисту від повторного вчинення домашнього насильства щодо неї зі сторони заінтересованої особи.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 вересня 2024р. відкрито провадження по справі, та справу призначено до судового розгляду в порядку окремого провадження на 25 вересня 2024р.

25 вересня 2024р. в судове засідання заявниця не з`явилась, подала до суду через свого представника заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримала свої вимоги, просила суд їх задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, поважності причин неявки не повідомив.

Суд, розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, і це встановлено судом, що 07 вересня 2024р. заявниця звернулася із письмовою заявою до Шевченківського УП ГУНП у м. Києві щодо вжиття заходів відносно кривдника ОСОБА_2 , у зв`язку із загрозою її життю і здоров`ю з боку кривдника, постійними дзвінками на її телефон, переслідуваннями і домаганнями, та за фактом вчинення 06 вересня 2024р. за адресою її проживання: АДРЕСА_1 , щодо неї психологічного насильства зі сторони останнього. Дана заява була зареєстрована Управлінням поліції за № 54439.

Згідно з п.п. 3, 4, 14 та 17 ч. 1 ст. 1 Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (надалі по тексту - Закон) домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

З а п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

За п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Звертаючись до суду з вказаною заявою, про видачу обмежувального припису, заявниця ОСОБА_1 , посилалась на те, що заінтересована особа ОСОБА_2 вчиняв неодноразово щодо неї психологічне та фізичне насильство, з приводу чого вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів

Водночас будь-яких даних про притягнення ОСОБА_2 за вказаними заявами до будь-якого виду юридичної відповідальності, матеріали справи не містять.

Про те, суд враховуючи той факт, що сторони: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають за різними адресами, надходження на телефон заявниці від останнього смс-повідомлень, з погрозами насильства, та сексуального характеру, вчинення ОСОБА_2 , дій, пов`язаних з незаконним проникненням до квартири, за місцем проживання заявниці, через балкон після відмови заявниці впустити його до квартири, розцінюються судом, як її переслідування зі сторони заінтересованої особи, і що остання перебуває у стані емоційного стресу, так як кривдник після отримання відмови впустити його до квартири продовжував всупереч її волі вчиняти дії до проникнення до квартири, тим самим це все в сукупності свідчить про обмеження у волевиявленні ОСОБА_1 відмови у спілкуванні з ОСОБА_2 .

Враховуючи ту обставину, що ОСОБА_2 всупереч волі ОСОБА_1 намагався потрапити до її місця проживання, всупереч її волі, то з метою попередження ризику повторного вчинення психологічного насильства, суд вважає, що дієвим обмежувальним заходом впливу на ОСОБА_2 буде заборона наближатися йому на 500 м до місця проживання ОСОБА_1 : квартира АДРЕСА_4 .

Надані заявницею, в якості доказів скрін-шоти екрану її мобільного телефону, суд оцінює як допустимий доказ та такими, що в сукупності з іншими доказами свідчить про психічне насильство по відношенню до неї з боку ОСОБА_2 .

При цьому судом встановлено, що зміст конкретних фраз, лексики та характеру використання мовних засобів, які ОСОБА_2 застосовував у смс - переписці з ОСОБА_1 , слід кваліфікувати як домашнє насильство у формі психологічного насильства, що небезпідставно викликає у заявниці побоювання за свою безпеку, а тому заява у частині встановлення заборони ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через засоби телефонного зв`язку та через мережу «Інтернет», зокрема: «Viber», «Skype», «WhatsApp», «Telegram», «Signal» тощо, особисто, і через третіх осіб є дієвим способом захисту і попередженню ризику повторного вчинення з боку ОСОБА_2 психологічного насильства по відношенню до заявниці, при цьому суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові Верховного Суду від 13 липня 2020р., у справі № 753/10840/19 (провадження № 61-22727св19).

Щодо вимоги ОСОБА_1 у забороні ОСОБА_2 особисто, і через третіх осіб розшукувати її, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, то судом встановлено, що заявницею не надано доказів, що при її перебуванні у невідомих ОСОБА_2 місцях поза місцем її проживання, останній її переслідував, а також з урахуванням заборони ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з нею або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, та заборони наближатися на 500 м до її місця проживання такий обмежувальний захід не буде дієвим, і тому в задоволенні цієї вимоги слід відмовити.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що подана заява підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 223, 235, 258, 259, 263-265, 268, 273, 350-6 ЦПК України; Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд, -

в и р і ш и в :

Заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ), заінтересована особа: ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце проживання, зазначене у заяві: АДРЕСА_5 ) про видачу обмежувального припису - задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_5 , строком на шість місяців, встановити наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 , та покласти на нього наступні обов`язки:

- заборонити ОСОБА_2 особисто чи через третіх осіб, вести листування, телефонні переговори та контактувати (спілкуватися), в тому числі через електронну пошту через мережу «Інтернет», месенджери: «Viber», «Skype», «WhatsApp», «Telegram», «Signal» тощо, з ОСОБА_1 .

- заборонити ОСОБА_2 наближатися на 500 /п`ятсот/ метрів до місця проживання ОСОБА_1 , за адресою її місця проживання: АДРЕСА_1 .

В решті частини заяви - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 26 вересня 2024р.

Суддя: