Єдиний унікальний номер судової справи: 469/1129/21
Провадження №22-ц/812/1157/24 Суддя-доповідач апеляційного суду: Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

07 жовтня 2024 року м. Миколаїв справа № 469/1129/21

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

без участі учасників справи, належним чином повідомлених про день, час і місце судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 23 травня 2024 року, ухвалене у складі головуючого судді Гапоненко Н.О., в приміщенні цього ж суду в с-щі Березанка, за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих ушкодженням здоров`я внаслідок вчинення кримінального правопорушення,

установив:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 з ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих ушкодженням здоров`я внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

На час подання позову ОСОБА_2 досяг повноліття.

Позовна заява мотивована тим, що ухвалою Березанського районного суду Миколаївської області від 01 липня 2021 року звільнено ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 125 КК України, від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 за частиною 2 статті 125 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 50000001, закрито.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до обвинуваченого ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду.

Зважаючи на те, що позивач ОСОБА_2 , будучи неповнолітнім, отримав тілесні ушкодження у вигляді синця навколо лівого ока і лівої брови, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, та у вигляді рани у лівій лобній області, перелому кісток носу і струсу головного мозку, кожне з яких за ступенем тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я, він знаходився в період з 01 січня 2018 року по 09 січня 2018 року на лікуванні в Лікарні швидкої медичної допомоги в смт. Березанка Миколаївської області, а з 09 січня 2018 року по серпень 2018 року перебував на амбулаторному та підтримуючому лікуванні.

У зв`язку з цим, позивачем ОСОБА_1 були понесені витрати на придбання медикаментів, медичних виробів та здійснення медичних обстежень на загальну суму 6 800 грн 35 коп. та транспортні послуги на загальну суму 5 700 грн.

Крім того, позивачі зазначали, що ОСОБА_2 зазнав моральних та фізичних страждань, в результаті тілесних ушкоджень, було порушено його нормальний спосіб життя, оскільки після отримання травм він не буде вже таким активним та продуктивним, як раніше. Викладена подія, що трапилася, дуже пригнітила позивача, оскільки на сьогодні внаслідок отриманих травм має часті приступи головного болю, підвищений тиск та порушення пам`яті.

Розмір моральної шкоди ОСОБА_2 оцінив в 100 000 грн.

До того ж, позивачка ОСОБА_1 також зазнала глибоких моральних страждань з приводу травм, нанесених її сину позивачу ОСОБА_2 та їхніх наслідків. З цього приводу вона неодноразово змушена була лікуватися від підвищеного тиску та приймати заспокійливе, порушено її нормальний спосіб життя.

Розмір моральної шкоди ОСОБА_1 оцінила в 50 000 грн.

Посилаючись на викладене та з урахуванням уточнених позовних вимог, позивачі просили стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 12 500 грн 35 коп. матеріальної шкоди, 50 000 грн у відшкодування моральної шкоди та на користь ОСОБА_2 100 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Вороненко Т.М., просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що відповідач повністю відшкодував позивачу - потерпілому ОСОБА_2 матеріальні та моральні збитки та сплатив під час досудового розслідування 10 000,00 грн, позивач ОСОБА_1 не визнана потерпілою та цивільним позивачем у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 за ст. 125 КК України, а позивач ОСОБА_2 є повнолітньою особою, тому з таких підстав вважала, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 23 травня 2024 року, описку в якому виправлено ухвалою цього ж суду від 26 червня 2024 року, позовні вимоги задоволенні частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди 10 000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди 1798,90 грн. та у відшкодування моральної шкоди 5000,00 грн., а усього стягнуто 6798,90 грн.

У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до наявних у матеріалах справи чеків стороною позивача було придбано ліків на загальну суму 1378,90 грн. Ці витрати здійснені відповідно до лікарських призначень, вказаних у медичних документах ОСОБА_2 , та у дати, що відповідають періоду його лікування та обстеження. Інші надані позивачем чеки та квитанції не містять дати оплати та частково відомостей про придбаний товар, а тому не можуть бути враховані судом як неналежний доказ здійснення витрат.

Щодо стягнення транспортних витрат суд зазначив, що у виписному епікризі позивача ОСОБА_2 зазначено, що він перебував на стаціонарному лікуванні у Березанській ЦРЛ з 01 січня 2018 року по 09 січня 2018 року, а 19 січня 2018 року проходив рентгенологічне обстеження в ЦРЛ. Місце його проживання відрізняється від місцезнаходження лікарні, тому надання транспортних послуг для прибуття та вибуття з лікарні суд вбачав необхідним, у зв`язку з тим стягнув транспортні витрати за 01 січня 2018 року, 09 січня 2018 року та 19 січня 2018 року у розмірі 420,00 грн.

Суд не взяв до уваги додаткові докази, надані до позовної заяви, а саме: консультативний висновок лікаря невролога від 17 січня 2000 року, висновок дослідження від 10 квітня 2023 року, рахунок за консультацію невропатолога від 13 квітня 2023 року, довідку невропатолога від 01 травня 2023 року та рахунок за проведення аналізів від 06 серпня 2023 року з підстав їх неналежності, оскільки відсутній зв`язок між наданими доказами та обставинами, зазначеними у позовній заяві. Додані до позовної заяви в якості доказів фотознімки після побиття суд вважав неналежними і недопустимими доказами та не взяв до уваги, оскільки вони одержанні з порушенням порядку, встановленого законом (на фотознімках не зазначено, хто саме зображений, не зазначено час та місце, ким та коли зроблені фотознімки).

При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача ОСОБА_2 , суд врахував зазначені в ухвалі про закриття кримінального провадження відомості про характер тілесних ушкоджень, які були завдані позивачу та які відносяться до легких тілесних ушкоджень, ступень та характер перенесених позивачем моральних страждань, що були викликані перенесенням ним фізичного болю, глибину моральних страждань позивача внаслідок протиправних дій щодо нього, поведінку відповідача, та дійшов висновку, що визначений позивачем розмір моральної шкоди, заподіяної йому відповідачем, є завищеним. На переконання суду, з урахуванням принципу розумності та справедливості, адекватний розмір моральної шкоди становить 10 000 грн.

Враховуючи глибину моральних переживань та душевних страждань, яких зазнала позивач ОСОБА_1 , виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що відповідачем ОСОБА_3 підлягає до відшкодування на користь позивача ОСОБА_1 моральна шкода у розмірі 5 000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вказували, що рішення суду першої інстанції є незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи й просили рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їхні позовні вимоги повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції необґрунтовано визнав неналежними доказами медичні документи надані позивачем, а визначений розмір шкоди не відповідає принципам розумності, справедливості та співмірності. Задоволення моральної та матеріальної шкоди в наведеному мінімальному розмірі, на їх думку, буде породжувати у ОСОБА_3 відчуття безкарності і спонукати до нових порушень законодавства.

Відзив на апеляційну скаргу відповідач не подав.

В суд апеляційної інстанції учасники справи не з`явилися.

В заявах, які надійшли до апеляційного суду 24 та 26 вересня 2024 року, представник позивачів ОСОБА_4 та позивачі, відповідно, просили розглядати справу без їх участі, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача ОСОБА_5 в заяві від 18 серпня 2024 року, посилаючись на недоведеність позову, просила розглядати справу за їхньої відсутності та апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Зважаючи на вимоги частини 6 статті 128, частин 1, 2 статті 130, частини 2 статті 372 ЦПК України, колегія суддів визнала повідомлення учасників справи (шляхом направлення судових повідомлень засобами поштового зв`язку), які не з`явилися, належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, враховуючи наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає таким вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи і таке встановив суд першої інстанції, у провадженні Березанського районного суду Миколаївської області перебувало кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 за частиною 2 статті 125 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №50000001, справа №469/231/18.

Згідно фабули обвинувачення у цій справі, 01 липня 2018 року приблизно о 04.00 год., ОСОБА_3 перебуваючи біля будинку культури по АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин умисно наніс ОСОБА_2 один удар лобною областю та один удар кулаком правої руки в область голови та обличчя зліва, чим спричинив потерпілому ОСОБА_2 тілесні ушкодження у вигляді синця навколо лівого ока і лівої брови, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, та у вигляді рани у лівій лобній області, перелому кісток носу і струсу головного мозку, кожне з яких за ступенем тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я, чим вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст.125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Згідно змісту заяви ОСОБА_2 і ОСОБА_6 старшому слідчому Березанського ВП Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області Льовіну С.В. від 16 лютого 2018 року позивачам на стадії досудового розслідування підозрюваним ОСОБА_3 частково відшкодовано матеріальну шкоду в розмірі 10 000 грн (а.с.81).

Ухвалою Березанського районного суду Миколаївської області від 01 липня 2021 року у справі № 469/231/18 кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 за частиною 2 статті 125 КК України закрито, звільнено ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності (а.с. 14-15).

Цивільний позов ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до обвинуваченого ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду.

Після закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_3 та залишення без розгляду цивільного позову у цьому провадженні, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 подали позов в порядку, передбаченому ЦПК України, в якому, посилаючись на те, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зазнали фізичних та психічних страждань, що призвело до завдання моральної шкоди, а також ОСОБА_1 зазнала матеріальних витрат, просили про стягнення компенсації такої шкоди.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, дійшов висновку про доведеність позову частково.

Колегія суддів не вбачає підстав не погоджуватись з таким висновком суду із таких міркувань.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частиною першою статті 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

В силу частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Вказаними нормами закону встановлені загальні підстави відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань.

Для встановлення обставин, чи є підстави для настання відповідальності за спричинення майнової та моральної шкоди необхідні: наявність шкоди, протиправне діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. В свою чергу, потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Як встановив суд, кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 125 КК України, за фактом спричинення ОСОБА_2 легких тілесних ушкоджень, що спочинило короткочасний розлад здоров`я, 01 липня 2021 року закрито, його звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності.

В силу вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 2 статті 77 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частини 1 статті 76 ЦПК України).

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частини 2 статті 76 ЦПК України).

Докази у цивільному процесі мають бути належними та допустимими.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частини 1 статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Факт заподіяння відповідачем позивачу ОСОБА_2 тілесних ушкоджень та ступень їх тяжкості підтверджується вказаною вище ухвалою Березанського районного суду Миколаївської області від 01 липня 2021 року по справі № 469/231/18.

За такого колегія суддів погоджується із висновком суду про доведеність того факту, що протиправною поведінкою ОСОБА_3 01 січня 2018 року завдано ОСОБА_2 легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, яка відповідно до наведених положень закону має право як особа, що є потерпілою у кримінальному провадженні, на відшкодування завданої такою поведінкою шкодою.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_3 за фактом завдання тілесних ушкоджень неповнолітньому ОСОБА_2 закрито на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, що є нереабілітуючою підставою.

Нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.

Зазначена підстава дозволяє суду в більш спрощеній формі завершити кримінальне провадження у разі згоди особи на завершення кримінального провадження у зазначеній формі, без використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 02 грудня 2021 року у справі № 449/1689/19, від 01 лютого 2024 року у справі № 930/497/23.

Таким чином подія завдання тілесних ушкоджень позивачу, а також особа, яка їх завдала - відповідач, встановлені та мали місце, оскільки підстава закриття кримінального провадження не є реабілітуючою, а саме, не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини відповідача у вчиненні кримінального правопорушення.

За такого суд першої інстанції обґрунтовано вважав доведеним вину відповідача у нанесенні позивачу ОСОБА_2 легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, а тому правильно дійшов висновку про покладення на відповідача обов`язку із відшкодування шкоди, завданої вказаними протиправним діянням, зокрема, моральної.

Як зазначено частинами 2-5 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

У пунктах 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Колегія суддів погоджується із стягнутим судом розміром відшкодування моральної шкоди позивачу ОСОБА_2 (10 000 грн) та позивачу ОСОБА_1 (5 000 грн), оскільки при його визначенні суд, правильно встановивши обставини справи, оцінивши належним чином в їх сукупності відповідно до вимог статті 89 ЦПК України наявні у справі докази, виходив зі ступеня вини відповідача, характеру правопорушення завдання тілесних ушкоджень неповнолітній особі, ступеню душевних страждань, характеру та обсягу заподіяних позивачам моральних страждань, викликаних фізичним болем, необхідністю лікування, змінами у звичайному житті, психологічними наслідками пережитого фізичного насилля, а також врахував поведінку відповідача, вимоги розумності та справедливості.

Також, позивач ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду у розмірі 12500,35 грн, посилаючись на те, що на момент вчинення злочину відповідачем позивач ОСОБА_2 був неповнолітнім, не працював, навчався, не мав свого особистого доходу, тому всі матеріальні витрати на придбання медикаментів, медичних виробів та здійснення медичних обстежень понесла вона як мати, витрати на медикаменти та медичне обстеження становлять 6800,35 грн, витрати на транспортні послуги - 5700,00 грн.

На підтвердження понесених матеріальних витрат ОСОБА_1 надано копії виписного епікризу з медичної картки ОСОБА_2 , направлення на консультацію в БСМП м. Миколаєва, результати МРТ, виписки із медичної карти стаціонарного хворого, копії квитанції, товарних чеків та актів виконаних робіт.

Відповідно до наявних у матеріалах справи чеків судом установлено, що ОСОБА_1 придбано ліків на загальну суму 1378,90 грн. Вказані витрати здійснені відповідно до лікарських призначень, вказаних у медичних документах ОСОБА_2 , та у дати, що відповідають періоду його лікування та обстеження.

Інші надані позивачем чеки та квитанції, які не містять дати оплати та частково відомостей про придбаний товар, суд першої інстанції обґрунтовано визнав як неналежні докази здійснення таких витрат.

До того ж, колегія суддів погоджується з розміром витрат на транспортні послуги позивачки за 01 січня 2018 року, 09 січня 2018 року та 19 січня 2018 року у розмірі 420,00 грн.

Суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги додаткові докази, надані позивачем, а саме: консультативний висновок лікаря невролога від 17 січня 2000 року, висновок дослідження від 10 квітня 2023 року, рахунок за консультацію невропатолога від 13 квітня 2023 року, довідку невропатолога від 01 травня 2023 року та рахунок за проведення аналізів від 06 серпня 2023 року з підстав їх неналежності, правильно зазначив, що відсутній зв`язок між наданими доказами та обставинами, зазначеними у позовній заяві.

Інших доказів матеріали справи не містять.

Встановивши вищезазначені обставини, суд першої інстанції обґрунтовано, на підставі статей 23, 1166 ЦК України, задовольнив вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення матеріальної шкоди в сумі 1 798 грн. 90 коп.

Доводи апеляційної скарги не спростовують таких висновків суду першої інстанції, а колегія суддів не вбачає підстав для зміни визначеного судом розміру відшкодування моральної та майнової шкоди.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно на підставі наявних у справі та правильно оцінених ним доказів встановив обставини справи, надавши їм відповідну правову оцінку, та ухвалив законне і обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права, колегія суддів в силу положень статті 375 ЦПК України не вбачає підстав для його скасування.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що апеляційним судом рішення суду залишено без змін відсутні підстави для проведення перерозподілу судових витрат.

Керуючись статтями 367, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 23 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складений 07 жовтня 2024 року.