Єдиний унікальний номер судової справи: 490/6497/24
Номер провадження: 22-ц/812/1505/24 Суддя-доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2024 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Базовкіної Т.М., Тищук Н.О.,

із секретарем судового засідання - Травкіної В.Р.,

за участю: позивачки - ОСОБА_1 її представника - адвоката Філевського Р.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , подану в її інтересах адвокатом Філевським Ростиславом Миколайовичем

на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 серпня 2024 року, постановлену під головуванням судді - Шолох Л.М. в приміщенні того ж суду по справі за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової служби України про припинення податкової застави, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2024 року ОСОБА_1 в інтересах якої діяв адвокат Філевський Р.М., звернулася до суду позовом до Державної податкової служби України, в якому просила припинити податкову заставу, зареєстрованому на підставі акту опису майна серія та номер 67, виданий 22 травня 2015 року Державною податковою інспекцією у Личаківському районі міста Львова Головного управління державної фіскальної служби у Львівській області на двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 72,3 кв.м., житлова 32,0 кв.м.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 серпня 2024 року у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової служби України про припинення податкової застави відмовлено на підставі п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України, оскільки заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Роз`яснено позивачу право звернутися з позовною заявою за правилами Кодексу адміністративного судочинства України до Миколаївського окружного адміністративного суду.

Ухвала суду мотивована тим, що відповідач у справі Державна податкова служба України є органом місцевого самоврядування, а тому враховуючи суб`єктний склад сторін спору та характер спірних правовідносин (скасування податкової застави), між сторонами у справі виник публічно-правовий спір, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Філевський Р.М., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково відніс позов ОСОБА_1 до предметної підсудності адміністративного суду порушивши при цьому приписи ч.1 ст. 19 ЦПК України. Вказує на те, що зареєстроване обтяження перешкоджає позивачці у реалізації її права власності, оскільки не дозволяє розпоряджатися належним на праві власності майном на власний розсуд. Позов подано на захист порушених цивільних прав позивача, яка ніколи не вступала з відповідачем у публічно-правові відносини і наразі не знаходиться з відповідачем у публічно-правових відносинах.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання представник відповідача не з`явився, про місце й час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши суддю - доповідача, позивачку та її представника - адвоката Філевського Р.М., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржувана ухвала в повній мірі не відповідає.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відмовляючи у відкриття провадження суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України, справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки враховуючи суб`єктний склад сторін спору та характер спірних правовідносин, суд вважав, що між сторонами виник публічно-правовий спір, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Між тим колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий висновок суду першої інстанції не в повній мірі відповідає нормам процесуального права з огляду на таке.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

За правилами пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Зі змісту пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС України вбачається, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, де зокрема хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Отже, юрисдикція адміністративного суду поширюється на публічно-правові спори, ознаками яких є не лише спеціальний суб`єктний склад (хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції), але й спеціальні підстави виникнення, пов`язані з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно зі статтею 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право, яке має існувати на час звернення до суду, а, по-друге, суб`єктний склад такого спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Таким чином, вирішуючи питання про юрисдикцію спору, необхідно з`ясувати, зокрема, характер спірних правовідносин, а також суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа.

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 просила припинити податкову заставу, зареєстровану на підставі акту опису майна серія та номер 67, виданий 22 травня 2015 року Державною податковою інспекцією у Личаківському районі міста Львова Головного управління державної фіскальної служби у Львівській області на двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 72,3 кв.м., житлова 32,0 кв.м.

З матеріалів справи вбачається, що вказана квартира була придбана позивачкою 26 січня 2011 року на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Сіряковою О.В. (а.с.18-19).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження, за заявою Державної податкової інспекції у Личаківському районі міста Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, 26 травня 2015 року на квартиру АДРЕСА_2 накладено обтяження у вигляді податкової застави. При цьому зазначено боржником - Підприємство «Гарант» Львівської обласної організації Українського товариства глухих (а.с.16-17).

За такого, правовідносини у даній справі пов`язані з припиненням обтяження - податкової застави за боргами Підприємства «Гарант» Львівської обласної організації Українського товариства глухих на квартиру АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_1 на праві власності.

З огляду на викладене апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у цій справі є публічно-правовий спір (припинення податкової застави), та вважає, що заявлені ОСОБА_1 вимоги мають розглядатися за правилами цивільного судочинства, оскільки спір направлений на захист права власності від накладеного обтяження.

Отже, зважаючи на характер правовідносин у цій справі, даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та не відноситься до компетенції адміністративних судів України.

За такого доводи апеляційної скарги про юрисдикцію цього спору суду загальної юрисдикції є обґрунтованими.

Відповідно до п. 6 ч. 1ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Пунктом 4 частини 1 статті 379 ЦПК України передбачено однією із підстав для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 серпня 2024 року постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 376, 379, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в її інтересах адвокатом Філевським Ростиславом Миколайовичем - задовольнити.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 серпня 2024 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: Т.М. Базовкіна

Н.О. Тищук

Повний текст постанови складено 07 жовтня 2024 року.