ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/43/24 Справа № 661/3269/21 Суддя у 1-й інстанції - Матвєєва Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 року м.Кривий Ріг

Справа № 661/3269/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

відповідачка - ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України,без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 11 лютого 2022 року, яке ухвалено суддею Матвєєвою Н.В.у місті Нова Каховка Херсонської області та повне судове рішення складено 15 лютого 2022 року, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (надалі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК», Банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до договору б/н від 07 квітня 2009 року ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у Заяві.

Банк свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі.

Внаслідок невиконання відповідачкою своїх зобов`язань за договором, станом на 22 липня 2021 року, утворилась заборгованість у розмірі 44 362,29 грн., що складається з наступного: 44 362,29 грн. - тіло кредиту; 9 273,33 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором б/н від 07.04.2009 року у розмірі 44 362,29 грн., а також судові витрати в розмірі 2270,00 грн.

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 11 лютого 2022 року в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову у зв?язку з пропуском позивачем позовної давності. Ззаначає, що перебіг позовної давності розпочинається із наступного дня після сливу строку дії картки, тобто, у даному випадку, у квітні 2022 року, а позов подано до суду у 2021 році. З виписки за рахунком відповідачки слідує, що вона активно користувалася кредитними картками, які було перевипущено в межах її Заяви від 07.04.2009 року, а тому строки позовної давності не пропущено.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки апеляційну скаргу подано у березні 2022 року та ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 07.04.2009 року, ОСОБА_1 погодилася на Умови та правила надання банківських послуг, підписавши заяву.

Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 07.04.2009 року, остання отримала кредитну картку № НОМЕР_1 з кредитним лімітом на суму 1 500 грн., з базовою процентною ставкою на місяць 2,5%, строком дії до грудня місяця 2011 року.

02.04.2010 року кредитний ліміт за кредитною карткою № НОМЕР_1 зменшено до 1 200 грн.

До Анкети - заяви банк долучив довідку про Умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачкою 07.04.2009 року.

З довідки, наданої позивачем, слідує, що ОСОБА_1 видавали кредитні картки, зокрема №325846 від 07.04.2009 року, строк дії картки до 12 місяця 2011 року.

Також, ОСОБА_1 було видано кредитні картки за номерами № НОМЕР_2 , дата відкриття 12.01.2012 року, строк дії до травня 2015 року; № НОМЕР_3 , дата відкриття 03.06.2013 року, строк дії до жовтня 2015 року; № НОМЕР_4 , дата відкриття 03.06.2013 року, строк дії до квітня 2017 року; № НОМЕР_5 , дата відкриття 16.01.2015 року, строк дії до травня 2018 року; № НОМЕР_6 , дата відкриття 25.05.2018 року, строк дії до квітня 2022 року; № НОМЕР_7 , дата відкриття 02.07.2019 року, строк дії до квітня 2023 року.

Доказів отримання карток відповідачкою в 2012, 2013, 2015, 2018 році, окрім 2019 року, суду не надано, а із наданих фото неможливо встановити час видачі та вид картки, а також особу, якій видано кредитну карту.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що після закінчення строку дії картки, що є закінченням строку дії договору від 07.04.2009 року, укладеного з ОСОБА_1 , інших кредитних договорів з нею не укладалося.

Оскільки строк дії картки закінчився у грудні 2011 року, а з позовом до суду банк звернувся у липні 2021 року, суд першої інстанції дійшов висновку, що трирічний строк на звернення з позовом пропущено, у зв?язку з чим відмовив у задоволенні позовних вимог з цих підстав.

При цьому, суд зазначив, що посилання позивача на пролонгацію кредитного договору від 07.04.2009 року є безпідставним, оскільки після закінчення строку дії договору у грудні 2011 року, наступна кредитна картка видана лише 12.01.2012 року, тобто вже після закінчення цього договору і наступна видача відповідачці карток не має правового значення для вирішення спору щодо стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 07.04.2009 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Спір між сторонами виник з приводу стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 07 квітня 2009 року.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Судом встановлено, що відповідно до заяви ОСОБА_1 від 07.04.2009 року, остання отримала кредитну картку № НОМЕР_1 з кредитним лімітом на суму 1 500 грн., з базовою процентною ставкою на місяць 2,5%, строком дії до грудня місяця 2011 року.

Доводи позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про те, що в межах цього Договору здійснювався перевипуск карток, що потягло за собою пролонгацію договору, є безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частини друга, четверта статті77ЦПКУкраїни).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті76ЦПКУкраїни).

Для встановлення дійсних фактичних обставин справи сторони мають надати до суду належні, допустимі, достатні та достовірні докази, які підлягають оцінці судом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (частини перша, третя статті77ЦПКУкраїни).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Відповідно до статті 79 ЦПК України докази мають бути достовірними, тобто такими, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно достатті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті89ЦПКУкраїни).

Позивачем не надано, ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції, доказів видачі відповідачці ОСОБА_1 кредитних карток в межах кредитного договору від 07 квітня 2009 року.

Так, як вірно враховано судом першої інстанції, в межах вказаного кредитного договору, ОСОБА_1 отримала кредитну картку № НОМЕР_1 з кредитним лімітом на суму 1 500 грн., з базовою процентною ставкою на місяць 2,5%, строком дії до грудня 2011 року.

Згідно наданих позивачем доказів, перевипуск карток на ім?я ОСОБА_1 було здійснено 12.01.2012 року, 03.06.2013 року, 16.01.2015 року, 25.05.2018 року та 02.07.2019 року, тобто після закінчення строку кредитного договору від 07 квітня 2009 року, та в матеріалах справи відсутні докази щодо отримання карток відповідачкою в 2012, 2013,2015, 2018 роках.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в межах кредитного договору від 07 квітня 2009 року відповідачці ОСОБА_1 було надано кредитну картку № НОМЕР_1 , зі строком до грудня 2021 року, й позивач має право на стягнення заборгованості за цим кредитним договором.

Разом з тим, в суді першої інстанції відповідачкою ОСОБА_1 заявлено клопотання про застосування позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (статті 257 ЦК України) щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Враховуючи те, що кредитним договором не встановлено обов`язку позичальника щомісячно вносити платіж з повернення суми кредиту у конкретно визначеному розмірі та не передбачено самостійної відповідальності за невиконання цього обов`язку, а строк погашення кредиту в повному обсязі у договорі визначено останнім днем місяця, зазначеного на картці (строку кредитування), то в такому випадку позовна давність обраховується з моменту закінчення строку дії кредитної картки.

Судом встановлено, що відповідачці надавалася кредитна картка, зі строком дії до останнього дня грудня 2011 року, й доказів протилежного суду не надано.

Оскільки строк дії картки закінчився у грудні 2011 року, а з позовом до суду банк звернувся у липні 2021 року, колегія суддів вважає, що трирічний строк на звернення з позовом пропущено, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - залишити без задоволення.

Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 11 лютого 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 05 листопада 2024 року.

Головуючий:

Судді: