Номер провадження: 22-ц/813/7181/24
Справа № 523/6879/17
Головуючий у першій інстанції Середа І. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Комлевої О.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 16 лютого 2018 року у складі судді Середи І.В.,

встановив:

У травні 2017 року, ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру стягуваних аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначених рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 28.01.2014 р. з 516 грн. до 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що на теперішній час суми раніше визначених аліментів не вистачає на утримання доньки, оскільки заробітної плати, яку отримує позивач, не достатньо для задоволення потреб дитини на освіту та оздоровлення, які значно збільшились. Як вважає позивач, відповідач в змозі надавати матеріальну допомогу, оскільки в даний час працевлаштований.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 16 лютого 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено: збільшено розмір аліментів та ухвалено стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до повноліття ОСОБА_3 , а саме до 01.01.2029. Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судовий збір в доход держави в розмірі 640,00 грн.

Ухвалою цього ж суду від 03.03.2018 заяву ОСОБА_1 про виправлення описки в рішенні Суворовського районного суду м.Одеси від 16 лютого 2018 року задоволено: виправлено описку у зазначенні предмету позовних вимог в першому абзаці описової частини в рішенні Суворовського районного суду м.Одеси по справі №523/6879/17 від 16 лютого 2018 року і правильно читати: «позивач просить збільшити розмір аліментів з 516 грн. до 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно» замість «позивач просить стягувати з відповідача 2000 грн. щомісячно на обох дітей».

Також ухвалою цього ж суду від 23.08.2024 заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 16.02.2018 у справі №523/6879/17 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним заочним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права просить суд скасувати заочне рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 16.02.2018 та ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, встановивши розмір аліментів у розмірі частини заробітку (доходу) ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції розглянув дану справу за відсутністю відповідача, без доказів належного повідомлення його про час та місце розгляду справи, чим порушив конституційне право на участь у судовому розгляді, суд не забезпечив можливість надати суду докази та навести доводи, що суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд, тобто суд першої інстанції, ухваливши заочне рішення, порушив норми процесуального права, що є підставою для його скасування.

Доводи скарги обґрунтовані також тим, що звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що донька займається в різноманітних дошкільних дитячих закладах, постійно хворіє, а її дохід не надає можливості покривати такі витрати. В якості доказів було надано лише довідку № 22 від 21.03.2017 року Комунального позашкільного навчального закладу Одеського центру дитячої та юнацької творчості «Самоцвіт» про те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідувала заначений центр в період з 01.09.2015 по 31.12.2016 року, тобто на момент подання позову, ОСОБА_3 вже не відвідувала жодного дитячого закладу, який зазначено в позовній заяві. Також до позовної заяви не додано жодного документу на підтвердження того, що ОСОБА_3 постійно хворіє та документи щодо доходу позивачки. Проте в позовній заяві зазначено, що наразі Відповідач працевлаштований, а тому може платити більший розмір аліментів. Для підтвердження даного факту було надано довідку від травня 2015 року про те, що ОСОБА_2 з 01.05.2015 року по дату видачі довідки приймає участь в АТО. Тобто, на момент подання позову 15.05.2017 року докази щодо працевлаштування та про майновий стан відповідача були відсутні.

Крім того, мотиви скарги обґрунтовані також тим, що позивач зазначає про необхідність збільшення суми аліментів саме до 1/3 частини заробітку (доходів) відповідача. Однак відповідно до норм сімейного права розмір аліментів на утримання 1 дитини, якщо аліменти визначаються в частині від заробітку (доходу) платника аліментів, становить частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Зміна визначеної законодавством частки на 1/3 частину повинна бути обґрунтована позивачем. Проте позовна заява не містить жодного доказу, який би доводив необхідність встановлення розміру аліментів у більшій частці, ніж це встановлено законом.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_5 не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як передбачено п.1 ч.4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімум для працездатних осіб, крім тих, що не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку ст. 369 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване заочне рішення суду не відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.11.2010 р., який рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11.12.2013 р. було розірвано.

Від шлюбу позивач та відповідач мають спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні.

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 28.01.2014 року з відповідача було стягнуто на користь позивача аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 516 грн. щомісячно, починаючи з 23.10.2013 р. і до повноліття доньки, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.17-18).

Згідно довідки про безпосередню участь особи у антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, виданої командиром військової частини 12.05.2015р., ОСОБА_2 безпосередньо бере участь у антитерористичній операції. Також в матеріалах справи є копія посвідчення, виданого на ім`я ОСОБА_2 . управлінням персоналу штабу в/ч НОМЕР_1 .

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Першим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, ОСОБА_2 являється батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12).

Згідно довідки комунального позашкільного навчального закладу «Одеський центр дитячої та юнацької творчості «Самоцвіт», ОСОБА_3 навчалась в гуртках розвиваючого навчання «Мовна мозаїка», « ОСОБА_6 », «Математична веселка», «Дзеркальце», «Музична скринька» з 01.09.2015р. по 31.12.2016р. (а.с.19).

Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , районний суд з урахуванням збільшення потреб дитини відповідного віку у витратах на освіту та оздоровлення, приймаючи до уваги обов`язок обох батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття, дійшов висновку про необхідність збільшення розміру аліментів до 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.05.2017 року і до її повноліття, а саме до 01.01.2029 щомісячно.

Проте апеляційний суд не може погодитися із таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 обґрунтована тим, що справу розглянуто судом за його відсутності, без належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи.

Перевіряючи доводи скарги в цій частині, судом встановлено, що оскаржуване рішення суду від 16.02.2018 ухвалено в заочному порядку, оскільки суд вважав, що здійснив всі можливі заходи відповідно до вимог ч.11 ст. 128 ЦПК України щодо повідомлення про дату, місце та час судового засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України (в редакції, діючої на момент ухвалення оскаржуваного рішення), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

3) відповідач не подав відзив;

4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Повідомлення сторін про час і місце розгляду справи повинно проводитись відповідно до вимог ст.ст. 128-130 ЦПК України. При цьому в матеріалах справи повинні бути належні докази такого повідомлення. Якщо відповідні докази відсутні, то відповідач не може вважатися повідомленим належним чином, і підстав для заочного розгляду справи не існує.

Судом першої інстанції встановлено, що, згідно відповіді на запит суду від Відділу адресно довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 06.06.2017, ОСОБА_2 зареєстрованим/знятим з реєстрації по Одесі і Одеській області не значиться (а.с. 24).

Разом з тим, звертаючись до суду із позовом, позивач зазначила адресу реєстрації відповідача: АДРЕСА_1 .

На вказану адресу, судом неодноразово направлялися судові повістки.

Так, на а.с. 26 наявне зворотне поштове рекомендоване відправлення з відміткою «Повернено за відсутності марок», відповідно до якого, відповідачу повинна була бути надіслана позовна заява та копія ухвали про відкриття провадження. На інших зворотніх поштових рекомендованих відправленнях відсутнє застереження, що направляється позовна заява, зазначено лише про дату та час судового засідання, тобто зазначені документи на адресу відповідача судом взагалі не направилися.

Судова повістка на ім`я « ОСОБА_2 » в судове засідання на 10.10.2017 року, яка була надіслана на зареєстроване місце проживання відповідача, повернута до суду у зв`язку зі спливом строку зберігання (а.с. 31).

Судові повістки на ім`я « ОСОБА_2 » в судове засідання на 16.01.2018 року були направлені на польову пошту НОМЕР_3 та за його місцем реєстрації, які також повернулася з відміткою пошти «за закінченням строку зберігання» (а.с. 38-41). При цьому, судова повістка, яка була направлена на ім`я « ОСОБА_2 » на адресу польової пошти НОМЕР_3 з відміткою «Повернуто у зв`язку зі спливом терміну зберігання» містить позначку «м. Одеса, 65001» (а.с. 39), однак фактично ця військова частина знаходилася в Сумській області, с. Стецьківка, на адресу якої і повинна була бути направлена судова повістка. Тобто відповідач не міг ніяким чином отримати судову повістку на судове засідання на 16.01.2018 року.

Повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи, про шо зазначено у висновку Великої Палати Верховного Суду, зробленим в постанові від 12.12.2018 у справі №752/11896/17-ц та у постановах Верховного Суду від 12.02.2019 у справі №906/142/18, від 27.02.2020 у справі №814/1469/17, від 01.04.2020 у справі №0818/9696/2012.

Подальший виклик відповідача у справі на 08.02.2018 здійснювався через оголошення на офіційному веб-порталі "Судова влада України".

Згідно із ч.11 ст. 128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Однак не може вважатися доказом належного повідомлення про дату, час і місце судового засідання оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, що містяться в матеріалах справи (а.с. 45), оскільки такий порядок повідомлення розрахований на відповідача зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме. Натомість позивачкою було зазначено місце реєстрації відповідача - АДРЕСА_1 , де він і на разі зареєстрований, про що зазначено самим відповідачем у поданих до суду документах.

Дані обставини робили неможливим ухвалення заочного рішення за ст. 280 ЦПК України.

Отже, відповідач, у порушення норм цивільного процесуального законодавства не був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, був позбавлений права довести обставини, на які він посилається заперечуючи проти позову, а відтак судом було порушено його право на справедливий судовий розгляд, передбачений ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, неповідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Наведена обставина є безумовною підставою для скасування ухваленого у справі заочного рішення в порядку п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України, та прийняттям у справі нового рішення за результатами розгляду апеляційної скарги.

При ухваленні нового судового рішення по суті спору, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходів одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. (ч.1 ст.184 СК України).

Згідно з ч. 1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Нормами ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Апеляційним розглядом справи встановлено, що при пред`явленні позову про збільшення розміру аліментів, визначених у твердій грошовій сумі, а саме 516 грн, позивачем не доведено та не надано належних та допустимих доказів того факту, що після ухвалення судового рішення про стягнення з відповідача аліментів змінився матеріальний або сімейний стан платника (покращився) або одержувача аліментів (погіршився), виникли інші обставини, що відіграють суттєве значення в житті сторін чи їхньої неповнолітньої дитини, що є підставою для збільшення розміру аліментів.

Так, до позовної заяви позивачем додано довідку вих. №22 від 21.03.2017 від Комунального позашкільного навчального закладу Одеського центру дитячої та юнацької творчості «Самоцвіт», з якої вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідувала заначений центр в період з 01.09.2015 по 31.12.2016 року (а.с. 19), тобто на момент подання позову, ОСОБА_3 вже не відвідувала жодного дитячого закладу, який зазначено в позовній заяві.

До позовної заяви не додано жодного документу на підтвердження того, що ОСОБА_3 постійно хворіє та документи щодо доходу позивачки.

В позовній заяві лише зазначено, що наразі Відповідач працевлаштований, а тому може платити більший розмір аліментів, в підтвердження чого позивачка надала до суду довідку Командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 від 12.05.2015 року №336 про те, що ОСОБА_2 з 01.05.2015 року по дату видачі довідки приймає участь в АТО (а.с. 14).

Однак, на момент подання позову 15.05.2017 року, докази щодо працевлаштування та про майновий стан відповідача в матеріалах справи відсутні.

Розпорядившись своїми процесуальними правами на власний розсуд, позивачка не виконала вимог закону щодо належного обґрунтування та доказування позову. ОСОБА_1 не обґрунтувала позовні вимоги доказами, не навела підстави для збільшення розміру стягуваних аліментів, а суд першої інстанції, стягуючи з відповідача аліменти в збільшеному розмірі не навів належного обґрунтування щодо наявності підстав для зміни розміру стягуваних аліментів саме у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку відповідача, з врахуванням положень ст. 182, 192 СК України.

ОСОБА_2 не погоджується з висновками суду, зазначивши у апеляційній скарзі, що позивачем не надано доказів у підтвердження обставин, які дають змогу встановити наявність достатніх підстав для збільшення розміру аліментів. Натомість відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів у розмірі частини заробітку (доходу) щомісячно, що відповідатиме вимогам ч.5 ст. 183 СК України, в якій визначено розмір аліментів на одну дитину повинен становити 1/4 частину всіх видів заробітку щомісячно.

Враховуючи, що позивачем не доведено суттєвого покращення матеріального стану відповідача з часу встановлення їй аліментних зобов`язань, а також погіршення матеріального стану позивача, зважаючи на те, що обов`язок по утриманню дітей покладається на обох батьків, та те, що відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів у розмірі частини заробітку (доходу) щомісячно, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання судовим рішенням законної сили (пункт 23 постанови пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

Оскаржуване заочне рішення суду слід скасувати з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, яким слід змінити спосіб стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки, що визначений рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 28.01.2014.

Відповідно до ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргуОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 16 лютого 2018 року скасувати, ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про збільшення розміру стягуваних аліментів задовольнити частково.

Змінити спосіб стягнення аліментів, який стягується на підставі рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 28.01.2014 у справі № 523/16445/13-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначивши до стягнення аліменти з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня набрання рішення законної сили і до досягнення дитини повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий Є.С. Сєвєрова

Судді: Л.М. Вадовська

О.С. Комлева