Провадження № 22-ц/801/2158/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дернова В. В.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2024 рокуСправа № 127/34573/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С. Г., Матківської М. В.,

з участю секретаря судового засідання Литвина С. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Виконавчий комітет Вінницької міської ради,

заінтересовані особи - ОСОБА_2 , Служба у справах дітей Вінницької міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Калачик Наталії Михайлівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 серпня 2024 року, ухвалене у складі судді Дернової В. В. у залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до виконавчого комітету Вінницької міської ради, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 , Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 14 вересня 2023 року № 2332.

Позов обґрунтовано тим, що рішенням Вінницького міського суду від 03 грудня 2020 року у справі № 127/18665/20 було задоволено позов ОСОБА_3 та стягнуто з ОСОБА_4 на його користь заборгованість у розмірі 34 000 доларів США, що еквівалентно 963 220 грн, за договором позики від 25 серпня 2020 року.

На підставі вказаного рішення було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження приватним виконавцем Собчуком В. В.

25 липня 2023 року приватний виконавець Собчук В. В. звернувся до ВК ВМР із запитом про надання дозволу на реалізацію нерухомого майна, право на користування яким має малолітня дитина.

Рішенням ВК ВМР від 14 вересня 2023 року № 2332 приватному виконавцю Собчуку В. В. було надано дозвіл на реалізацію житлового будинку АДРЕСА_1 , право користування яким має його малолітня донька - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказаним рішенням виконавчого комітету, на думку позивача, грубо порушуються права його дитини. Рішення прийнято зі значним порушенням норм законодавства України, фактично продаж будинку в рахунок погашення заборгованості, отримання коштів стягувачем поставлено вище ніж права малолітньої дитини на житло.

З посиланням на викладені обставини, позивач у заявленому позові просив визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 14 вересня 2023 року № 2332 «Про надання дозволу на реалізацію нерухомого майна, право користування яким має дитина».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16 серпня 2024 року у задоволенні позову було відмовлено.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що власником житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 , яка є бабою (зі сторони батька - позивача ОСОБА_1 ) малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 1612/2343/12 (провадження № 61-6301св18), дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов`язок батьків; житлові права дитини відчуженням квартири, що належала її бабі, не порушені.

Як вбачається з Акту обстеження умов проживання від 08 серпня 2023 року (у житловому будинку АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 (власник) повідомила, що дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на даний час проживає у іншої бабусі, адресу якої відмовилася називати.

Як вбачається з Акту обстеження умов проживання від 15.08.2023 року (у житловому будинку АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 (власник) повідомила, що дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дочкою її сина, але вона за цією адресою не проживає, лише зареєстрована, інколи приходить; умови для проживання дитини у будинку не створені, відсутні будь-які речі, які б нагадували присутність дитини у будинку.

Також суд першої інстанції зазначив, що стороною позивача не було заявлено жодного свідка (включаючи власника спірного будинку та бабу дитини - ОСОБА_4 і матір дитини - ОСОБА_6 , сусідів тощо), які б підтвердили обставини проживання дитини ОСОБА_5 у житловому будинку АДРЕСА_1 .

Як вбачається з довідки комітету мікрорайону «Корея» від 25.08.2023 року № 11, ОСОБА_5 , 2013 року народження, дійсно зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але не проживає.

Згідно з довідкою КЗ «ВЛ № 26 ім. Героя України Д. Майбороди» від 08 вересня 2023 року № 02-35/282, ОСОБА_5 проживає за адресою: АДРЕСА_2 , з батьками - матір`ю - ОСОБА_6 та батьком - ОСОБА_1 .

Матері ОСОБА_5 належить на праві приватної власності житло за адресою АДРЕСА_2 (за вказаною адресою до 13 квітня 2023 року дитина і була зареєстрована); посилання позивача на те, що вказане нерухоме майно є іпотечним та може бути реалізоване у іншому виконавчому провадженні жодним чином не превалює над правами стягувача ОСОБА_2 у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 127/18665/20 від 20 січня 2021 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_4 .

Зі змісту повідомлення Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області від 01 квітня 2024 року № П-427/200-2024 вбачається, що малолітня дитина ОСОБА_5 проживає з батьками у квартирі, яка належить її матері на правах власності, де має належні умови.

Таким чином, місцевий суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю, оскільки житлові права дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскаржуваним рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 14 вересня 2023 року № 2332 не порушені.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із таким судовим рішенням, представник позивача подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, а також на неповно з`ясовані обставини справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 20 вересня 2024 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Оніщук В. В., судді: Матківська М. В., Копаничук С. Г.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 25 вересня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 08 жовтня 2024 року справу призначено до розгляду на 24 жовтня 2024 року на 10 год. 30 хв., в подальшому у розгляді справи було оголошено перерву до 31.10.2024 року о 11 год. 20 хв.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги зводяться до доводів позовної заяви.

Також представник позивач зазначає, що служба у справах дітей формально поставилася до обов`язку забезпечення гарантування збереження прав дитини на житло, оскільки поданий до виконкому висновок базується на припущеннях.

Нікого із батьків дитини, які є законними представниками неповнолітньої ОСОБА_7 , жодного разу не опитали та не відібрали пояснення з метою встановлення наявності іншого альтернативного місця проживання для дитини. Посилання представника відповідача та третьої особи на той факт, що ніхто із батьків не з`явився на засідання комісії із захисту прав дитини у визначений строк є безпідставними, оскільки матеріали справи не містять доказів належного повідомлення будь-кого із батьків про дату і час проведення засідання комісії.

У наданих відповідачем актах обстеження умов проживання міститься суперечлива інформація з приводу того де проживає дитина, оскільки в одному акті (від 06.08.2023), вказано що дитина на даний час перебуває в іншої бабусі, а наступного разу (в акті від 15.08.2023), що проживає з мамою.

Грубим порушення з боку суду першої інстанції є неврахування того, що батька дитини не було повідомлено про час та дату проведення обстеження умов проживання. Представники служби у справах дітей двічі виходили за адресою, жодного разу не повідомивши в належний спосіб про це батька дитини, з яким вона проживає. З матеріалів справи видно, що при обстеженні умов проживання ОСОБА_4 не впустила до помешкання представників органу опіки і піклування, відтак є підстави вважати, що висновок, зазначений в актах про те що ОСОБА_5 не проживає за вказаною адресою є передчасним та не відповідає дійсним обставинам справи. Окрім того батьків малолітньої ОСОБА_5 не було запрошено на засідання комісії. А отже, висновок про надання дозволу на відчуження нерухомого майна надано з порушенням норм чинного законодавства. Таким чином, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів гарантування збереження права на житло неповнолітньої ОСОБА_7 .

Довідки, на які посилається суд як на доказ перевірки та доведення іншого альтернативного житла в дитини не можуть братися до уваги як беззаперечні та достовірні докази.

Відтак, належних доказів де і за якою іншою адресою проживає дитина матеріали справи не містять.

Висновки зроблені на припущеннях не можуть розцінюватися як докази - а саме лист Вінницького РУП від 01 квітня 2024, оскільки метою звернення до поліції було повідомлення про вчинення домашнього насильства відносно неповнолітньої ОСОБА_7 , а не встановлення фактичного місця проживання.

Також суд першої інстанції не взяв до уваги, що належна матері ОСОБА_5 квартира є іпотечною, придбана у кредит, розмір заборгованості за яким стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_1 за рішенням суду.

Доводи особи, яка подала відзив апеляційну скаргу

У відзиві апеляційну скаргу представник ВК ВМР просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Від інших учасників справи відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримала з посиланням на викладені у ній підстави.

Представники виконавчого комітету Вінницької міської ради та Служби у справах дітей Вінницької міської ради, ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечували.

Фактичні обставини, встановлені судом

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03 грудня 2020 року у цивільній справі № 127/18665/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики було стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 25 серпня 2020 року, посвідченим приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бортнік Я. А. та зареєстрованим у реєстрі за № 430, у розмірі 963 220,00 грн, що еквівалентно 34 000 доларів США, Вирішено питання судових витрат.

20 січня 2021 року Вінницьким міським судом Вінницької області було видано виконавчий лист № 127/18665/20, на підставі якого було відкрите виконавче провадження ВП № НОМЕР_2, яке перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Собчука В. В.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05.06.2023 року було замінено стягувача з померлого ОСОБА_3 на спадкоємця ОСОБА_2 у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 127/18665/20 від 20 січня 2021 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_4 ..

07 липня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Собчуком В.В. було винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, а саме належного ОСОБА_4 житлового будинку АДРЕСА_1 (а. с. 14-15, том 1).

Як вбачається з Витягу з Реєстру територіальної громади № 2023/003067342 від 18 квітня 2023 року, з 13 квітня 2023 року у будинку АДРЕСА_1 зареєстроване місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 10).

Позивач є батьком малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 . Матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_6 (а. с. 8, том 1).

ОСОБА_4 є бабою малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та власником спірного нерухомого майна (житла).

25 липня 2023 року приватний виконавець Собчук В. В. подав до Вінницької міської ради запит про надання органами опіки і піклування дозволу на реалізацію будинку АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_4 , оскільки за вказаною адресою зареєстрована дитина (а. с. 55, том 1).

01 серпня 2023 року Служба у справах дітей ВМР надіслала на адресу ОСОБА_4 запрошення на співбесіду у зв`язку із поданим приватним виконавцем поданням 04 серпня 2024 року (а. с. 50).

Як зазначено у Акті обстеження умов проживання Служби у справах дітей від 08 серпня 2023 року ОСОБА_4 до будинку АДРЕСА_1 працівників Служби у справах дітей не пустила, з`ясувати умови проживання не вдалося. ОСОБА_4 повідомила, малолітня ОСОБА_5 на даний час проживає у іншої бабусі, адресу якої називати відмовилась (а. с. 52, том 1).

Як зазначено у Акті обстеження умов проживання Служби у справах дітей від 15 серпня 2023 року зі слів ОСОБА_4 малолітня ОСОБА_5 в будинку не проживає, лише зареєстрована, інколи приходить (а. с. 51, том 1).

Згідно із довідкою Комітету мікрорайону «Корея» № 11 від 25 серпня 2023 року малолітня ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1 зареєстрована, але не проживає (а. с. 53, том 1).

Відповідно до довідки КЗ «Вінницький ліцей № 26 ім. Героя України Д. Майбороди» від 08 вересня 2023 року ОСОБА_5 , учениця 5-А класу проживає за адресою АДРЕСА_2 з батьками (а. с. 54).

Відповідно до витягу із протоколу № 28 засідання комісії з питань захисту прав дитини при ВК ВМР від 05 вересня 2023 року батьки малолітньої ОСОБА_5 не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином. Член комісії ОСОБА_8 повідомила, що дитина зареєстрована в будинку, який знаходиться у АДРЕСА_1 , з квітня 2023 року, але фактично не проживає за вказаною адресою. Відповідно до інформації КЗ «Вінницький ліцей № 26 імені Героя України Дмитра Майбороди» дитина ОСОБА_5 проживає разом з батьками за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно з інформацією голови квартального комітету мікрорайону «Корея» від 25.08.2023 року № 11 дитина ОСОБА_5 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але не проживає. Відповідно до актів обстеження житлово-побутових умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 , складених працівниками служби у справах дітей Вінницької міської ради 08.08.2023, 15.08.2023, дитина ОСОБА_5 за вказаною адресою не проживає.

Розглянувши запит приватного виконавця Собчука В. В. виконавчого округу Вінницької області від 25.07.2023 року № 2261 було вирішено пропонувати виконавчому комітету надати приватному виконавцю Собчуку В. В. виконавчого округу Вінницької області дозвіл на реалізацію житлового будинку АДРЕСА_1 , право користування яким має малолітня дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 45, том 1).

Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 14 вересня 2023 року № 2332 «Про надання дозволу на реалізацію нерухомого майна, право користування яким має дитина» було надано приватному виконавцю виконавчого округу Вінницької області Собчуку В. В. дозвіл на реалізацію житлового будинку АДРЕСА_1 , право користування яким має малолітня дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 12).

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Рішення суду оскаржується у частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання права власності, тому у іншій частині апеляційним судом не переглядається.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Основною конституційною засадою судочинства, серед іншого, є обов`язковість судового рішення (п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України), що є однією із важливих складових принципу правової визначеності, а також права на справедливий суд, закріпленого, зокрема, у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Виявлення майна та звернення стягнення на майно боржника здійснюються у порядку, встановленому розділом VII Закону (п. 1 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5).

Відповідно до п. 30 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.

Згідно із вимогами п. 67 Постанови КМУ № 866 від 24 вересня 2008 року «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина надається районною, районною у м. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за поданням служби у справах дітей після проведення зазначеною службою перевірки документів за місцем знаходження майна протягом одного місяця з дня надходження заяви на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини лише у разі гарантування збереження її права на житло.

Звертаючись до суду із позовом, позивач зазначав, що рішенням ВК ВМР від 14 вересня 2023 року № 2332, яким приватному виконавцю надано дозвіл на реалізацію майна боржника, а саме будинку АДРЕСА_1 , грубо порушуються права його малолітньої доньки, яка зареєстрована та проживає у вказаному будинку. На думку позивача, рішення прийнято при поверховому з`ясуванні обставин щодо фактичного місця проживання дитини та зі значним порушенням норм законодавства України.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку, що житлові права дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскаржуваним рішенням не порушені.

Однак із такими висновками колегія суддів не може погодитися.

Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово (ч. 1 ст. 29 ЦК України).

Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна (ч. 3 ст. 29 ЦК України). Цьому кореспондує абзац другий частини другої статті 13 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону (частина перша статті 405 ЦК України). Це кореспондує частині першій статті 156 Житлового кодексу Української РСР від 30 червня 1983 року N 5464-X (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин, далі - ЖК УРСР), яка передбачає, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. При цьому за згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно (частина друга статті 156 ЖК УРСР).

Згідно із частиною четвертою статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 ЖК УРСР. Відповідно до змісту частини другої статті 64 ЖК УРСР це є: дружина наймача, їх діти і батьки. Також членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником будинку (квартири) і ведуть з ним спільне господарство.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків (частина друга статті 11 ЗУ «Про охорону дитинства»).

Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції (ч. 10 ст. 6 ЗУ «Про вільне пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»).

У разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування) (частина четверта пункту 18 Правил реєстрації місця проживання).

Із матеріалів справи встановлено та не заперечується сторонами, що боржниця за виконавчим провадженням № НОМЕР_2 ОСОБА_4 є власницею будинку АДРЕСА_1 та бабусею малолітньої ОСОБА_5

Батьками малолітньої ОСОБА_5 є позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_6 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було розірвано за рішенням суду 17 липня 2018 року.

Місце проживання позивача зареєстроване за адресою АДРЕСА_1 23 серпня 2002 року.

Місце проживання малолітньої доньки позивача зареєстроване за вказаною адресою 13 квітня 2023 року.

Оскаржуване рішення ВК ВМР № 2332 від 14 вересня 2024 року прийняте на підставі протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини при ВК ВМР № 28 від 05 вересня 2023 року.

Зі змісту витягу із протоколу видно, що батьки ОСОБА_5 на засідання комісії не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином.

Разом з тим матеріали справи не містять доказів повідомлення батьків дитини будь-яким способом про засідання комісії. На а. с. 50, том 1 міститься запрошення від 01 серпня 2023 року на засідання комісії боржниці ОСОБА_4 , однак вона є бабусею ОСОБА_5 , а не законним представником дитини у розумінні закону.

Зазначене дає підстави для висновку, що комісія розглянула питання прав малолітньої дитини без залучення її законних представників.

При винесенні рішення про надання дозволу на примусове відчуження будинку, право користування яким має дитина, комісія брала до уваги акти обстеження умов проживання від 08 серпня 2023 року та 15 серпня 2023 року, довідку Комітету мікрорайону «Корея» №11 від 25 серпня 2023 року, довідку КЗ «ВЛ № 26 ім. Героя України Д. Майбороди» №02-35/282 від 08 вересня 2023 року.

Проте апеляційний суд звертає увагу на те, що надані у якості доказів акти обстеження умов проживання не містять підписів ОСОБА_4 або ж батьків малолітньої ОСОБА_5 про ознайомлення із їх змістом.

Колегія суддів критично розцінює надану Комітетом мікрорайону «Корея» довідку, відповідно до якої дитина не проживає за адресою АДРЕСА_1 , адже зі змісту довідки неможливо встановити чим підтверджується така інформація, жодних додатків до довідки не долучено.

Щодо довідки КЗ «ВЛ № 26 ім. Героя України Д. Майбороди», апеляційний суд зазначає, що закон не зобов`язує законних представників дитини повідомляти навчальний заклад про зміну місця реєстрації учня.

Окрім того вказані докази містять різну інформацію щодо місця проживання дитини. Так, у акті від 08 серпня 2024 року зазначено, що ОСОБА_5 проживає у іншої бабусі, а у довідці КЗ «ВЛ № 26 ім. Героя України Д. Майбороди» №02-35/282 від 08 вересня 2023 року, що ОСОБА_5 проживає разом з батьками за адресою АДРЕСА_2 .

Разом з тим питання дійсного місця проживання дитини Службою у справах дітей фактично взагалі не з`ясовувалося, що підтверджується відсутністю відповідних доказів у справі, а також поясненнями представника Служби у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції.

Як зазначено у преамбулі до ЗУ «Про охорону дитинства» охорона дитинства в Україні є стратегічним загальнонаціональним пріоритетом, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави.

Пунктом 1 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 27 Конвенції про права дитини визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Органи опіки та піклування зобов`язані провадити свою діяльність, пов`язану із захистом прав дитини, з дотриманням таких принципів: забезпечення найкращих інтересів дитини; недопущення дискримінації дітей; конфіденційності інформації про дитину.

Ураховуючи наявні у матеріалах справи докази, а також те, що батьки малолітньої ОСОБА_5 не перебувають у шлюбі, місце проживання дитини зареєстроване разом із батьком, апеляційний суд не може погодитися із тим, що висновок комісії з питань захисту прав дитини при ВК ВМР № 28 від 05 вересня 2024 року про доведеність факту не проживання дитини у спірному будинку та надання дозволу на його примусову реалізацію, ґрунтується на принципах об`єктивності, повноти та забезпечення якнайкращих інтересів малолітньої ОСОБА_5 .

Такий висновок, на думку колегії суддів, враховуючи обсяг з`ясованих Службою у справах дітей обставин, є поверхневим та передчасним, зробленим із порушенням належного порядку, а тому прийняте на підставі такого висновку рішення ВК ВМР № 2332 від 14 вересня 2024 року не може вважатися законним та підлягає скасуванню, при цьому суд звертає увагу, що розгляд подання приватного виконавця про надання дозволу на примусову реалізацію будинку, право користування яким має дитина, має здійснюватися із дотриманням прав дитини та вимог Закону.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Отже, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки позовні вимоги та вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, з ВК ВМР слід стягнути 1 073,60 грн сплаченого судового збору за подання позовної заяви та 1 610,40 грн за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

Окрім того із матеріалів справи вбачається, що позивачем оскаржувалася ухвала суду першої інстанції від 18 квітня 2024 року, яка була скасована постановою Вінницького апеляційного суду від 30 травня 2024 року, тому з ВК ВМР слід також стягнути 605,60 грн сплаченого ОСОБА_1 судового збору за апеляційне оскарження вказаної ухвали.

Отже, з ВК ВМР на користь ОСОБА_1 стягненню підлягає 3 289,60 грн понесених ним витрат зі сплати судового збору у судах першої та апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Калачик Наталії Михайлівни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 серпня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Вінницької міської ради, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 , Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про визнання незаконним та скасування рішення - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 14 вересня 2023 року № 2332 «Про надання дозволу на реалізацію нерухомого майна, право користування яким має дитина».

Стягнути з Виконавчого комітету Вінницької міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у судах першої та апеляційної інстанцій у розмірі 3 289,60 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повна постанова складена 04 листопада 2024 року.

Головуючий В. В. Оніщук

Судді М. В. Матківська

С. Г. Копаничук