Справа № 464/964/24
пр.№ 2/464/714/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.09.2024 Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого - судді Горбань О.Ю.,

секретар судових засідань Баурова Ю.П.,

з участю: позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Третя львівська державна нотаріальна контора Львівської області про визнання договору дарування квартири недійсним, скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності, визнання за померлою ОСОБА_4 права власності на квартиру, витребування з володіння квартири,

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 , укладеного 20.12.2019 між ОСОБА_5 та відповідачем, посвідченого державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори Львівської області з моменту його укладення.

Крім того, позивач просить скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 з одночасним припиненням речового права відповідача на зазначену квартиру.

Крім того, позивач просить визнати за померлою ОСОБА_4 право власності на згадану квартиру.

Крім того, позивач просить витребувати з володіння відповідача квартиру АДРЕСА_1 на її користь.

Обґрунтовує позов тим, що вона є спадкоємцем своєї матері ОСОБА_4 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка, в свою чергу, прийняла та не оформила спадщину від своєї матері ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказує, що спадщина її бабці по материнській лінії складалася, зокрема, з квартири АДРЕСА_1 (далі спірна квартира).

У березні 2021 року вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_4 . За наслідками була відкрита спадкова справа № 8/2021. Під час оформлення своїх спадкових прав позивач дізналася, що спадкова маса, а саме квартира АДРЕСА_1 ще 20.12.2019 подарована її бабцею ОСОБА_5 відповідачу. Однак, вважає, що її бабця ОСОБА_5 не могла за місяць до своєї смерті вчинити цей правочин, який не відповідав її внутрішній волі і не був спрямований на настання певних наслідків. Наполягає, що її бабця за життя склала у Третій львівській державній нотаріальній конторі Львівської області заповіт, яким належне їй майно заповіла своїй дочці ОСОБА_4 , матері позивача, яка проживала у спірній квартирі і після укладення договору дарування також продовжувала проживати зі своєю сім`єю в спірній квартирі.

Окрім того, позивач вважає, що її бабця не здійснювала замовлення послуг з проведення технічної інвентаризації і оцінювання квартири перед її відчуженням зі складання необхідних документів (технічного паспорта, звіту про оцінку майна тощо) для посвідчення оспорюваного договору дарування.

Позивач зазначає, що моральні вади особистості й поведінки відповідача ОСОБА_2 дають підстави вважати про незаконне набуття ним права власності на квартиру АДРЕСА_1 . Оскільки наявність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису № 34780217 про право власності відповідача на зазначену квартиру унеможливлює реалізацію нею свого цивільного права, а саме права на спадкування майна після смерті моєї матері, просить позов задовольнити.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.02.2024 визначено суддю Горбань О.Ю.

Ухвалою від 14.02.2024 відкрите провадження у справі та призначено підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження, витребувано докази.

04.03.2024 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечив позовні вимоги. Зазначив, що твердження позивача є необгрунтованими, надуманими й такими, що позбавлені будь-якої доказової бази. Ствердив, що договір дарування квартири є правомірним і такий відповідав дійсній волі дарувальника та вчинений відповідно до вимог законодавства. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному об`ємі.

11.03.2024 від Третьої львівської державної нотаріальної контори Львівської області надійшла копія спадкової справи.

13.03.2024 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій заперечила проти викладеного у відзиві на позовну заяву. Настоює, що її бабця, ОСОБА_5 , не могла за місяць до своєї смерті вчинити правочин, що не відповідав її внутрішній волі і не був спрямований на настання певних наслідків, оскільки за життя (з її ж слів) склала у Третій львівській державній нотаріальній конторі Львівської області заповіт щодо належного їй майна на користь своєї дочки ОСОБА_4 , яка проживала і після укладення договору дарування продовжувала проживати зі своєю сім`єю в спірній квартирі. Зауважує, що її бабця ОСОБА_5 за жодних обставин свідомо не позбавила б себе, дочку, внучку, чоловіка внучки та трьох малолітніх правнуків права володіти, користуватися та розпоряджатися спірною квартирою, яка була єдиним житлом для їх проживання. Відповідач, приймаючи у дар спірну квартиру, знав про право проживання у ній її матері, сестри з чоловіком і трьома малолітніми дітьми. Проте, після смерті її матері, сім`я сестри внаслідок вчинення відповідачем психологічного тиску змушена була звільнити зазначене житло. Відтак, внаслідок укладення оскаржуваного договору з ОСОБА_2 , ОСОБА_5 протиправно була позбавлена права власності на квартиру АДРЕСА_1 , а вона і її сестра, як правонаступники ОСОБА_4 (її спадкоємця) позбавились можливості реалізувати своє право спадкування за законом на цю квартиру.

Також, пункти 3 і 6 оспорюваного договору дарування містять відомості щодо виданого 17.12.2019 Товариством з обмеженою відповідальністю «Надійна справа» звіту про оцінку майна та складеного 12.12.2019 Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_1 . Вважає наведені документи підробленими, оскільки ніхто квартиру не оглядав, ОСОБА_5 не замовляла звіт про оцінку майна у ТОВ «Надійна справа», а в ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» - технічний паспорт.

Крім того, зазначає, що на момент укладання оспорюваного договору дарування від 20.12.2019 була чинною довіреність від 24.10.2019, видана ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_2 , посвідчена приватним нотаріусом Государською Н.В. і сторони оскаржуваного правочину перебували одночасно у подвійних процесуальних статусах, зокрема, ОСОБА_5 як «Довіритель - Дарувальник», а ОСОБА_2 як «Повірений - Обдаровуваний».

З матеріалів інвентаризаційної справи на спірну квартиру позивачу стало відомо, що своє право представництва інтересів ОСОБА_5 відповідач реалізував шляхом укладання з ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» договору № 1/14637 від 02.12.2019 про надання послуг з технічної інвентаризації квартири з складанням технічного паспорта та довідки-характеристики. Отже, відповідач, діючи на підставі довіреності, вчинив правочин від імені ОСОБА_5 , яку він представляв, у своїх власних інтересах, і, використав завідомо підроблені документи при укладенні договору дарування від 20.12.2019, тим самим незаконно набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Крім цього, позивач стверджує, що ОСОБА_5 , будучи особою похилого віку, маючи офтальмологічне та онкологічне захворювання, перебуваючи на потужному медикаментозному лікуванні, не могла особисто прочитати текст оскаржуваного договору і вірно сприймати певні факти та обставини, зокрема розуміти значення умов правочину та його правові наслідки. Явні прояви зазначених захворювань ОСОБА_5 могли бути залишені поза увагою державного нотаріуса виключно у випадку зловмисної домовленості між останньою та відповідачем. Тому встановлення цим нотаріусом внутрішнього волевиявлення ОСОБА_5 на укладення договору дарування від 20.12.2019, є сумнівним.

Зауважує, що у договорі дарування від 20.12.2019 вбачається орфографічна помилка при написанні ОСОБА_5 власного прізвища (пропущено літеру «о»), а державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори Львівської області Спільник З.В. не здійснено виправлення такої помилки і відповідного застереження про це, засвідчивши виправлення своїм підписом та печаткою. На думку позивача, вчинене нотаріальне посвідчення договору дарування від 20.12.2019, який не відповідає загальним вимогам, встановленими статтею 203 Цивільного кодексу України, є підставою для визнання його недійсним (нікчемним). Також вважає, що відзив відповідача не може бути прийнятий судом до розгляду, оскільки не відповідає вимогам ст. 178 ЦПК України.

Від відповідача 22.03.2024 надійшли на адресу суду заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначає, що позивачем не надано суду жодних доказів у підтвердження своїх припущень та здогадів про підробку документів, змову і т.д. Просить в позові відмовити.

Ухвалою суду від 17.04.2024 клопотання відповідача задоволено, витребувано докази.

Ухвалою суду від 29.05.2024 клопотання позивача задоволено частково, витребувано докази.

Ухвалою суду від 03.07.2024 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.

Позивач в судовому засіданні у вступному слові позов підтримала. Пояснила, що при оформленні спадкових прав після смерті своєї матері ОСОБА_4 .. дізналась, що квартира, в якій до смерті проживала її мати, подарована відповідачу. Вважає договір дарування квартири недійсним. Так, у правовстановлюючих документах квартира АДРЕСА_2 , тоді як у договорі дарування вже вказано про АДРЕСА_3 . При цьому, нотаріус не пересвідчилась і не отримала жодних розпоряджень про зміну назв вулиць. Також є незрозумілим хто і яким чином провів оцінку квартири, оскільки ОСОБА_5 не могла б нікому довірити проводити оцінку її єдиного житла і завжди зазначала про своє небажання дарувати свою квартиру, вона побоювалась втратити власне житло, хоча і проживала біля 29 років за іншою адресою. Вважає, що довідка ОСББ видана неуповноваженою особою, а звіт про оцінку квартири проведений без фактичного огляду оцінщиком, оскільки на час оцінки у квартирі постійно знаходилась її матір і сестра з дітьми. Оскільки замовлення ОСОБА_5 не оформляла у ТОВ «Надійна справа», тому документи з ОКП ЛОР «БІТтаЕО» є підробленими.

Зазначила, що на момент укладання договору дарування від 20.12.2019 була чинною довіреність від 24.10.2019, видана ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_2 , посвідчена приватним нотаріусом Государською Н.В., зареєстрована в реєстрі за № 736. Отже, сторони оскаржуваного правочину перебували одночасно у подвійних процесуальних статусах, зокрема, ОСОБА_5 як «Довіритель - Дарувальник», а ОСОБА_2 як «Повірений - Обдаровуваний». Відповідач замовив в ОКП ЛОР «БТІтаЕО» технічний паспорт на квартиру та довідку-характеристику, котрі надав нотаріусу. З цього вбачається, що ОСОБА_2 , діючи на підставі довіреності, вчинив правочин від імені ОСОБА_5 , яку він представляв, у своїх власних інтересах, і, використовуючи завідомо підроблені документи при укладенні договору дарування від 20.12.2019, тим самим незаконно набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Позивач вказує, що ОСОБА_5 , будучи особою похилого віку, маючи офтальмологічне та онкологічне захворювання, перебуваючи на потужному медикаментозному лікуванні, не могла особисто прочитати текст оскаржуваного договору і вірно сприймати певні факти та обставини, зокрема розуміти значення умов правочину та його правові наслідки, оскільки бабця помирала і для неї не було значення що саме вона підписує. Наполягає, що явні прояви існуючих захворювань ОСОБА_5 залишені поза увагою державного нотаріуса, що в свою чергу також свідчить виключно про зловмисну домовленість між нотаріусом і відповідачем. При цьому, на документах бабця позивача власноручно вказувала своє прізвище помилково як ОСОБА_6 , що також залишено нотаріусом поза увагою, без вказання заперечень чи зауважень.

Позивач вказує про існування заповіту в користь її матері, копія заяви ОСОБА_5 від 05.11.2019 про скасування заповіту складена не на спеціальному бланку нотаріального документа, тому є неналежним доказом вчинення такої нотаріальної дії. При цьому, є незрозумілим чому скасовує заповіт інший нотаріус, а не той який вчиняє і посвідчує договір дарування. Відповідач, приймаючи у дар спірну квартиру, знав про проживання у ній інших осіб - матері позивача, сестри і трьома малолітніми дітьми. Отримавши квартиру, відповідач не прийняв таку в дар, лише після смерті її матері, відповідач встав чинити психологічний тиск для виселення сім`ї її сестри. Просить позов задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні у вступному слові позов заперечив, вказав, що позивач є його двоюрідною сестрою. Дійсно, його бабця ОСОБА_5 за життя неодноразово складала заповіти в користь доньок, останній за часом заповіт складено 21.01.2020, тим самим скасувала попередній заповіт від 23 січня 2014 року в користь матері позивачки ОСОБА_4 . Вважає позицію позивача припущеннями про підробку документів технічної інвентаризації та оцінювання квартири, котрі не ґрунтується на законодавстві й також суперечать матеріалам справи. Також позивач невірно тлумачить те, що він перебував із бабцею у подвійних процесуальних відносинах, своє представництво він реалізував шляхом укладення з ОКП ЛОР «БТІтаЕО» договору, яким виготовлено технічний паспорт та довідку-характеристику. Всі послуги сплатила його бабця.

Зазначив, що укладення договору дарування було вільним зі сторони ОСОБА_5 , якій він пообіцяв, що дозволить матері позивача, котра хворіла проживати у подарованій йому квартирі до часу її смерті, що він і зробив на прохання бабці. Вказав, що ключі від подарованої квартири і підвалу бабця йому відразу передала. Оскільки його тітка ОСОБА_4 хворіла, тому він не заперечував щодо її проживання у його квартирі до часу її смерті до грудня 2020 року. При цьому, він сплатив внески як квартплату. Просить відмовити в позові за безпідставністю.

Представник відповідача адвокат Стрепко В.Л. в судовому засіданні позов не визнав, просить відмовити в повному обсязі.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, правом на подання пояснень не скористався. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності третьої особи.

На виконання ухвали від 29 травня 2024 року Третя львівська державна нотаріальна контора Львівської області повідомила про неможливість надати оригінал заяви ОСОБА_5 про скасування заповіту від 05.11.2019, викладену на спеціальному бланку нотаріального документа, оскільки державний нотаріус ОСОБА_7 помилково віддала оригінал цієї заяви на руки ОСОБА_5 після скасування заповіту із дотриманням вимог законодавства України щодо скасування заповітів. У справах нотаріальної контори наявний примірник заяви ОСОБА_5 , викладений на білому аркуші із зазначенням серії та номера спеціального бланка нотаріального документа. Так, 05 листопада 2019 року за реєстровим № 6-3, державним нотаріусом Черибою 3.В. засвідчено справжність підпису ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на заяві про скасування заповіту, посвідченого від її імені ОСОБА_8 , державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори. У зв`язку із вчиненням вказаної нотаріальної дії, дотримуючись п 6.1 глави 3 розділу 11 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції 22 лютого 2012 року за № 298/5, одержавши заяву про скасування заповіту, нотаріус Чериба Златослава Василівна зробила відмітку про скасування заповіту на примірнику заповіту, що зберігається у справах нотаріальної контори, відмітку у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій (а саме у реєстрі, де зроблено запис про посвідчення згаданого заповіту за 2014 рік, реєстровий № 5-52) та в алфавітній книзі обліку заповітів за 2014 рік. 05 листопада 2019 року, на підставі заяви про скасування заповіту від імені ОСОБА_5 від 05.11.2019 за реєстровим № 6-3, ОСОБА_7 провела державну реєстрацію скасування зазначеного заповіту у Спадковому реєстрі.

Заслухавши вступні слова учасників справи, показання свідка, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 20 грудня 2019 року укладено договір дарування, згідно якого ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 . Вказаний договір посвідчений державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори Спільник З.В., зареєстровано в реєстрі за №3-875. Право власності на вказану квартиру ОСОБА_5 посвідчує Довідка №37, видана ЖБК-199, 09.06.1992 р., зареєстрована в Львівському міжміському бюро технічної інвентаризації 02.11.1992 у реєстрову книгу №61 за реєстром №10290.(а.с.48-49)

Зазначені обставини підтверджуються копією договору дарування від 20.12.2019, копією довідки, копією реєстраційного посвідчення, копією технічного паспорту, копією довідки ОКП ЛОР «БТІтаЕО», звітом про оцінку майна, витягом з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.51-58).

З витягу інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 належить відповідачу ОСОБА_2 , час реєстрації 20.12.2019, 15:21:04 (а.с.3)

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 87 років, тобто, через місяць після укладення договору дарування та реєстрації права власності на квартиру за ОСОБА_2 .

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За умовами договору дарування житла до обдарованого переходить право власності на житло, дарувальник фактично втрачає право на володіння, користування та розпорядження ним, право на проживання, а в обдарованого не має обов`язку надавати відчужене на його користь житло для проживання дарувальнику.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення.

Матеріалами справи підтверджується, що умови договору дарування погоджені ОСОБА_5 та відповідачем, затверджені їх підписами, посвідчено нотаріусом і зареєстровано в реєстрі.

На переконання суду, ОСОБА_5 при підписанні договору мала можливість ознайомитися з його умовами та не погодитись чи відмовитись від укладання договору ще в присутності нотаріуса, проте оспорюваний договір був нею підписаний в присутності нотаріуса. Жодних сумнівів стосовно сприйняття ОСОБА_5 , незважаючи на її вік, реальних обставин справи у суду не виникає, вона попередньо скасувала заповіт від 05.11.2019 в користь матері позивача, а 21.01.2020 заповіла все своє майно своїй дочці ОСОБА_9 , матері відповідача, що не спростовано в судовому засіданні, тим самим, при підписанні договору дарування ОСОБА_5 діяла свідомо.

Доводи позивачапро власну необізнаність про намір бабці подарувати власну квартиру не підтверджують тих обставин, які підлягають доказуванню в даному спорі, оскільки свідчить лише про те, що ОСОБА_5 хворіла та не повідомляла їй про укладення договору дарування, і в жодній мірі не свідчать про те, що в момент укладення такого договору ОСОБА_5 була введена в оману відповідачем чи нотаріусом щодо істотних умов правочину.

Судом береться до уваги існування усної домовленості між відповідачем і ОСОБА_5 про те, що б мати позивача, донька дарувальника, через захворювання після укладення договору дарування буде продовжувати проживати у спірній квартирі до часу смерті, а обдарований не буде турбувати ОСОБА_4 , в тому числі виселяти.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

У п.20 цієї Постанови, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину

Із змісту оспорюваного договору вбачається, що при його посвідченні нотаріусом роз`яснено сторонам всі умови укладення договору, момент набуття права власності на предмет договору, текст договору сторонами прочитано особисто, його зміст зрозумілий та відповідає їх волі.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 ствердила, що з ОСОБА_5 знайома тривалий час, оскільки покійна проживала у цивільному шлюбі з її батьком. Вказала, що ОСОБА_5 на здоров`я не скаржилася, хворіла, як усі люди похилого віку, однак, була цілком адекватною, розуміла і сприймала вірно ситуацію, була обізнана із усім, що відбувалось у її житті.

Відповідно до ч.11 Договору дарування сторони підтверджують, що вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними, укладення договору відповідає їхнім інтересам; волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі; умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені в ньому; вони однаково розуміють значення правочину та його правові наслідки, про що свідчать їх особисті підписи на правочині.

Частинами 1, 2 статті 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 5-7 даної статті встановлено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Покликання позивача в підтвердження позову про існування зловмисної домовленості відповідача з нотаріусом є безпідставними і не знайшли свого підтвердження.Крім того, позивачем не надано суду жодних достатніх доказів в підтвердження обставин того, що на час укладення оспорюваного договору ОСОБА_5 неправильно сприймала предмет чи інші істотні умови правочину, які вплинули на її волевиявлення, була введена в оману щодо істотних умов укладеного правочину чи мала на меті укласти інший правочин.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів, які в своїй сукупності дали б змогу дійти висновку про недійсність договору дарування квартири, укладеного 20 грудня 2018 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 . Тому у задоволенні позовної вимоги про визнання договору дарування слід відмовити. При цьому, у решті позовних вимог, які є похідними суд також відмовляє.

Оскільки, позивачеві у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати пов`язані з розглядом справи не підлягають стягненню з відповідача.

На підставі ст.203, 215, 230 ЦК України, керуючись ст. 12, 13, 81-82, 89, 141, 223, 247, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Третя львівська державна нотаріальна контора Львівської області про визнання договору дарування квартири недійсним, скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності, визнання за померлою ОСОБА_4 права власності на квартиру, витребування з володіння квартири залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , проживає: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , проживає: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа: Третя львівська державна нотаріальна контора Львівської області, місцезнаходження: м.Львів, просп.Чорновола, 39, .

Повний текст рішення складено 04.10.2024.

Суддя О.Ю.Горбань