Провадження №22-ц/812/1461/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01 жовтня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Лівшенком О.С.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні за відсутності учасників цивільну справу №489/4290/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення, яке постановив Ленінський районний суд міста Миколаєва під головуванням судді Коваленка Ігоря Володимировича у приміщенні цього суду 31 липня 2024 року, повний текст якого складений того ж дня, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки(пені) за прострочку сплати аліментів,

у с т а н о в и в :

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочку сплати аліментів.

Позов мотивований тим, що Ленінським районним судом міста Миколаєва було ухвалено рішення від 27 лютого 2019 року, відповідно до якого з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку відповідача щомісячно, починаючи з 21 вересня 2018 року до досягнення старшою дитиною повноліття. На виконання вказаного рішення 28 травня 2019 року Ленінським районним судом міста Миколаєва було видано виконавчий лист №2/489/213/19. Постановою головного державного виконавця Інгульського ВДВС міста Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області Щербатих М.В. від 13 червня 2019 року відкрито виконавче провадження з виконання вищевказаного рішення. Рішенням Миколаївського апеляційного суду від 04 липня 2023 року у цивільній справі №489/1453/23 її позов до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочку сплати аліментів задоволено та стягнуто з останнього на користь позивачки 26218 грн. 53 коп. пені за прострочення сплати аліментів за період з 01 травня 2022 року по 31 грудня 2022 року. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 21 лютого 2024 року у справі №489/3785/23 за її позовом до ОСОБА_3 було стягнуто на її користь пеню за прострочення сплати аліментів станом на 01 червня 2023 року у розмірі 35535 грн. 47 коп. Проте, до теперішнього часу відповідач заборгованість по аліментам не сплатив. Заборгованість відповідача по сплаті аліментів станом на 01 листопада 2023 року становить 85754 грн., а станом на 16 травня 2024 року - 95543 грн. Відповідач частково сплатив заборгованість в лютому-травні 2024 року. З початком війни в Україні в березні 2022 року відповідач виїхав за межі України та наразі проживає в Королівстві Бельгія, де має можливість працювати та утримувати своїх синів. Відповідно, ніяких поважних та непереборних причин не сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей у нього немає.

Посилаючись на викладене, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів, що утворилася станом на 01 травня 2024 року, та складає 90202 грн. 25 коп.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 просив відмовити у задоволенні позовних вимог, врахувавши його фінансові та сімейні обставини. В обґрунтування своїх заперечень вказував, що у поданій позовній заяві відсутній конкретний розрахунок пені і, в той же час, розрахунок пені є невірним, оскільки з січня 2024 року він здійснює повну оплату аліментів. Крім того, зазначив, що на момент подання позову діти не проживають за місцем, встановленим судом, та взагалі вже давно не проживають в Україні. Вказані обставини впливають на його обов`язки та можливість здійснювати виплати аліментів у встановленому законом порядку. З початком повномасштабної війни в Україні він втратив роботу, не має постійного джерела доходу, що ускладнює можливість сплачувати додаткові суми понад аліменти. Крім того, він має на утриманні неповнолітню дитину та дружину, яка також не працює. Це суттєво збільшує його фінансові витрати та впливає на можливість сплати додаткових сум.

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 31 липня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів, що утворилась станом на 01 травня 2024 року, у розмірі 33789 грн. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 453 грн. 71 коп.

Ухвалюючи рішення, суд дійшов висновку, що заборгованість по сплаті аліментів виникла саме з вини відповідача, при цьому відповідач не надав суду доказів, які б свідчили про поважність причин несплати ним аліментів на утримання дітей, а також те, що заборгованість по аліментам в судовому порядку оскаржена не було, та часткове задовольнив позовні вимоги, врахувавши, що постановою Миколаївського апеляційного суду від 04 липня 2023 року на користь позивачки стягнуто пеню у розмірі 26218 грн. 53 коп., постановою Миколаївського апеляційного суду від 21 лютого 2024 року пеню у розмірі 35535 грн. 47 коп. За такого суд вважав, що позивачка має право на стягнення пені у сумі 33789 грн. (95543,00 грн. 61754,00 грн.).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що при ухваленні рішення суд першої інстанції невірно зробив розрахунок пені, а тому просить оскаржуване рішення змінити в частині суми стягнення, задовольнивши позов повністю і стягнути пеню у розмірі 90202,25 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що нею були заявлені позовні вимоги про стягнення пені за період з 01 липня 2023 року по 01 травня 2024 року, оскільки постановою Миколаївського апеляційного суду від 21 лютого 2024 року у цивільній справі № 489/3785/23 за її позовом до відповідача було стягнуто на її користь пеню за прострочення сплати аліментів станом на 01 червня 2023 року у сумі 35535 грн. 47 коп., але до теперішнього часу відповідач заборгованість по аліментам не сплатив та вона продовжує накопичуватись. З розрахунку заборгованості по аліментам від 07 листопада 2023 року по виконавчому листу №2/489/213/19 державного виконавця Інгульського ВДВС міста Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області Вікторії Пахомовой вбачається, що заборгованість станом на 01 червня 2023 року становить 61754 грн. і наданий розрахунок заборгованості з червня 2023 року по жовтень 2023 року. Згідно розрахунку заборгованості від 17 травня 2024 року заборгованість по сплаті аліментів станом на 01 листопада 2023 року становить 85754 грн. та наданий розрахунок по аліментам за період з листопада 2023 року по травень 2024 року включно. Заборгованість станом на 16 травня 2024 року становить 95543 грн. Відповідач погасив заборгованість частково: 15 травня 2024 року - в сумі 5970 грн., 24 квітня 2024 року - в сумі 5970 грн., 16 березня 2024 року - в сумі 5970 грн., 16 лютого 2024 року - в сумі 5740 грн. 15 коп.

Згідно позиції Верховного Суду, яка викладена у Постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21, «при здійсненні часткових платежів аліментів такі кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла у попередньому місяці (попередніх місяцях), починаючи з першого місяця її виникнення, а тільки згодом, у разі відсутності заборгованості, на погашення платежу за поточний місяць». Таким чином, сплачені відповідачем аліменти в сумі 23650 грн. 15 коп. мають зараховуватись в погашення заборгованості, яка почала виникати ще з квітня 2022 року. Таким чином погашена заборгованість з квітня по вересень 2022 року в сумі 22925 грн. 30 коп. і частково за жовтень 2022 року в сумі 724 грн. 85 коп. Суд першої інстанції не врахував вказані висновки Верховного Суду і за лютий квітень 2024 року не нараховував заборгованість. В цій частині рішення суду є незаконним. Крім того, ОСОБА_1 вказує, що судом безпідставно зараховано пеню, яка була стягнута постановою Миколаївського апеляційного суду від 04 липня 2023 року у розмірі 61754 грн. Так, відповідно до частини першої статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. 100% заборгованості 95202 грн. 25 коп. Рішення суду про стягнення пені від 21 лютого 2024 року можна враховувати тільки при визначенні предмету спору: періоду, за який нараховується пеня, а саме станом на 01 червня 2023 року, тому предмет позову - це пеня за період до 01 червня 2023 року. ОСОБА_1 зауважує, що в цій справі предмет спору пеня за період з 01 липня 2023 року, але, насправді, пеня складає набагато більшу суму 267702 грн. 70 коп. Проте, є умова, викладена у статті 196 СК України, яка обмежує суму пеню розміром заборгованості по аліментам в 100% і, якщо штучно зменшувати цей розмір, то взагалі втрачається сенс пені, як засобу стимуляції боржника платити аліменти вчасно, порушуються права дітей на гідне життя, порушуються її права та закон. До того ж, позивачка стверджує, що при врахуванні відзиву на позовну заяву судом першої інстанції було порушено процесуальні норми, оскільки ким він був поданий невідомо та його копія позивачці не направлялася.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до частин 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції таким вимогам закону відповідає не повною мірою.

Як встановив суд першої інстанції і таке вбачається з матераілів справи, сторони з 03 березня 2011 року перебували у шлюбі, який розірваний рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 13 квітня 2018 року, та є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання яких рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 27 лютого 2019 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку відповідача щомісячно, починаючи з 21 вересня 2018 року і до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с. 5-14, 38-43).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , актовий запис №925, та свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , актовий запис №179, 24.10.2020, ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 . Вони є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 63).

З примусового виконання судового рішення про стягнення аліментів на підставі виконавчого листа №2/489/213/19 від 28 травня 2019 року постановою від 13 червня 2019 було відкрито виконавче провадження №59339769.

Постановами Миколаївського апеляційного суду від 04 липня 2023 року (справа № 489/1453/23) та від 21 лютого 2024 року (справа № 489/3785/23) з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто пеню у зв`язку із простроченням сплати аліментів, відповідно, 26218 грн. 53 коп. за період з 01 травня 2022 року по 31 грудня 2022 року та 35535 грн. 47 коп. станом на 01 червня 2023 року (а.с. 26-37).

Посилаючись на те, що відповідач, незважаючи на стягнення пені, неналежне виконує обов`язки щодо сплати аліментів на дітей, наявність заборгованості зі сплати аліментів, ОСОБА_1 звернулася з цим позовом за стягненням неустойки (пені) на цю заборгованість за період з 01 липня 2023 року по 01 травня 2024 року.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів).

Частиною 1 статті 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів.

Таким чином, під час вирішення питання про стягнення пені за прострочення сплати аліментів боржником, судам необхідно брати до уваги фактичні обставини, що зумовили виникнення заборгованості, можливість та обізнаність боржника про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення, участь боржника у вихованні дитини, що сприятиме його обізнаності щодо потреб дитини, пов`язаних з її матеріальним забезпеченням.

Обов`язок утримувати дитину не залежить від звернення до суду, адже відповідач був обізнаний про свій обов`язок щомісячно сплачувати аліменти на дітей, тому повинен був прийняти міри для своєчасного перерахування аліментів.

При цьому частиною 1 статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з прецендентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

Відсутність гарантії виконання судового рішення у розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачені гарантії надані сторонам - справедливий, відкритий і швидкий розгляд.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання. У пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

Крім того, обов`язок надавати дитині допомогу (аліменти) батько несе не лише на підставі рішення суду, а й з факту народження дитини згідно з вимогами СК України.

Суд першої інстанції, встановивши, що відповідач має заборгованість зі сплати аліментів, а також, що наведені ним обставини, які є причиною невиконання покладеного на нього рішенням суду обов`язку по сплаті аліментів на користь позивачки, не можна віднести до тих, що звільняють його від такого обов`язку, дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з нього неустойки (пені) у зв`язку із порушенням обов`язку зі сплати аліментів.

Обставини щодо наявності заборгованості зі сплати аліментів та її розміру не оспорювались платником та підтверджені розрахунком державного виконавця.

Однак, при розрахунку пені (неустойки) у зв`язку із простроченням сплати аліментів суд припустився помилки. Також колегія суддів вважає помилковим і наведений позивачкою розрахунок пені.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

Колегія суддів виходить з того, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць помножена на кількість днів заборгованості помножена на 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 р. у справі № 333/6020/16-ц.

У справі № 333/6020/16-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 р. у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 р. у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 р. у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 р. у справі № 6-300цс16, вважаючи, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Крім того, аналогічно вирішено питання у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 р. у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), проте помилково наведено формулу, за якою обчислення пені за сплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення сплати аліментів.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів старшого державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Пахова В. (а.с. 25) заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів за виконавчим листом №2/489/213/19 у виконавчому провадженні становить на 01 листопада 2023 року 85754 грн. та надано розрахунок по аліментам за період з листопада 2023 року по травень 2024 року (а.с. 25, 46). Позивачка також стверджувала, що у зв`язку із цим розмір заборгованості відповідача становить на 16 травня 2024 року 95543 грн. Суд першої інстанції погодився з таким фактом, а відповідач його в апеляційному порядку не оспорює.

Також ОСОБА_1 зазначала про те, що відповідач частково погасив заборгованість по аліментам, сплативши 16 лютого 2024 року - 5740,15 грн., 16 березня 2024 року - 5970 грн., 24 квітня 2024 року - 5970 грн., 15 травня 2024 року - 5970 грн.(а.с. 44-46).

Суд першої інстанції при розрахунку пені у зв`язку із простроченням ОСОБА_2 сплати аліментів на користь ОСОБА_1 зарахував сплачені боржником суми у лютому травні 2024 років як погашення аліментів за місяці, в яких суми надійшли.

Натомість згідно позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21, «при здійсненні часткових платежів аліментів такі кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла у попередньому місяці (попередніх місяцях), починаючи з першого місяця її виникнення, а тільки згодом, у разі відсутності заборгованості, на погашення платежу за поточний місяць».

За такого сплачені відповідачем аліменти в сумі 23650 грн.15 коп. слід зараховувати в погашення заборгованості, яка почала виникати ще з квітня 2022 року. Таким чином, за рахунок вказаних вище платежів погашена заборгованість по аліментам з квітня по вересень 2022 року в сумі 22925 грн.30 коп. і частково за жовтень 2022 року в сумі 724 грн.85 коп.

Суд першої інстанції не взяв до уваги вказаний висновок Верховного Суду і за ці місяці (лютий квітень 20204 року ) не нараховував заборгованість.

Крім того суд першої інстанції при розрахунку пені вважав за необхідне відрахувати від розміру пені, яку визначила позивачка, стягнуті раніше суми пені: постановою Миколаївського апеляційного суду від 04 липня 2023 року у розмірі 26218 грн. 53 коп. та постановою Миколаївського апеляційного суду від 21 лютого 2024 року у розмірі 35535 грн. 47 коп., а всього. 61754 грн..

Колегія суддів не погоджується із таким розрахунком, який не ґрунтується на вимогах закону та обставинах справи, яка переглядається, оскільки у справі № 489/1453/23 вирішувались позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 пені за період з 01 травня 2022 року по 31 грудня 2022 року, у справі № 489/3785/23 на користь ОСОБА_1 стягнуто пеню у зв`язку із простроченням сплати аліментів станом на 01 червня 2023 року, тоді як у справі, яка переглядається, позивачка просить про стягнення аліментів за інший період з 01 липня 2023 року по 01 травня 2024 року, тому не має підстав враховувати раніше визначену пеню у цій справі.

Наведене свідчить про помилковість проведеного судом розрахунку пені.

Позивачкою у своєму розрахунку неустойки застосовано підхід, який ґрунтується на сталій правовій практиці Верховного Суду, зокрема на постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 р. у справі № 333/6020/16-ц, натомість він також не може бути взятий до уваги повною мірою, оскільки в ньому помилково визначена кількість днів прострочення (за період, згідно позовних вимог, з 01 липня 2023 року по 01 травня 2024 року) - за кожен місяць така кількість збільшена на 30 днів.

Враховуючи усе вищевикладене, проаналізувавши наявні у справі докази, заявлені позовні вимоги, колегія суддів вважає, що розрахунок пені слід провести наступним чином.

за жовтень 2022 року 12208,48 грн. (3989,70 грн. заборгованості х306 днів прострочення х1%);

за листопад 2022 року 14669,64 грн. (4794 грн. заборгованості х306 днів прострочення х1%);

за грудень 2022 року 14669,64 грн. (4794 грн. заборгованості х306 днів прострочення х1%);

за січень 2023 року 14669,64 грн. (4794 грн. заборгованості х306 днів прострочення х 1%);

за лютий 2023 року 14669,64 грн. (4794 грн. заборгованості х306 днів прострочення х 1%);

за березень 2023 року 14669,64 грн. (4794 грн. заборгованості х306 днів прострочення х1 %);

за квітень 2023 року 14669,64 грн. (4794 грн. заборгованості х306 днів прострочення х 1%);

за травень 2023 року 14669,64 грн. (4794 грн. заборгованості х306 днів прострочення х 1%);

за червень 2023 року 14669,64 грн. (4794 грн. заборгованості х306 днів прострочення х 1%);

за липень 2023 року 13183,50 грн. (4794 грн. заборгованості х275 днів прострочення х 1%);

за серпень 2023 року 11697,36 грн. (4794 грн. заборгованості х244 днів прострочення х 1%);

за вересень 2023 року 10259,16 грн. (4794 грн. заборгованості х 214 днів прострочення х 1%);

за жовтень 2023 року 8773,02 грн. (4794 грн. заборгованості х 183 днів прострочення х1%);

за листопад 2023 року 7334,82 грн. (4794 грн. заборгованості х 153 днів прострочення х 1%);

за грудень 2023 року 5848,68 грн. (4794 грн. заборгованості х 122 днів прострочення х 1%);

за січень 2024 року 4362,54 грн. (4794 грн. заборгованості х 91 днів прострочення х 1%);

за лютий 2024 року 2972,28 грн. (4794 грн. заборгованості х 62 дні прострочення х1%);

за березень 2024 року 1486,14 грн. (4794 грн. заборгованості х 31день прострочення х 1%);

за квітень 20224 року 47,94 грн. (4794 грн. заборгованості х1 день прострочення х1%).

Всього розмір неустойки становить 195531 грн. 04 коп., але з урахуванням вимог частини 1 статті 196 СК України щодо обмеження розміру неустойки 100 відсотками заборгованості з відповідача на користь позивачки, виходячи із змісту заявлених вимог, слід стягнути 90202 грн. 25 коп. пені за прострочення сплати аліментів, погодившись з доводами апеляційної скарги.

Враховуючи, що рішення суду постановлено внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, його в силу пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України необхідно змінити, збільшивши розмір неустойки, яку слід стягнути з відповідача, до 90202 грн. 25 коп.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 6 статті 141 ЦПК України).

Порядок та розміри справляння судового збору, підстави звільнення від його сплати визначені Законом України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI).

Оскільки рішення суду змінено, а позивачка звільнена від сплати судового збору за позовними вимогами про стягнення аліментів, в тому числі неустойки (пені) за пунктом 3 статті 5 Закону № 3674-VI, тому не сплачувала судовий збір в судах першої та апеляційної інстанцій, слід провести розподіл судових витрат наступним чином.

Частиною 1 статті 4 Закону № 3674-VI визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно підпунктами 1, 6 частини 2 статті 4 цього ж Закону за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір за ставкою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання апеляційної скарги - 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Також в силу частини 4 статті 6 Закону № 3674-VI якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

З урахуванням викладених вимог закону на час звернення ОСОБА_1 з позовом (11 червня 2024 року) розмір судового збору за подання позовної заяви становив 1211 грн. 20 коп., а за подання апеляційної скарги, якою позивачка просила змінити рішення суду про задоволення вимог на 37,46% та задовольнити позов повністю, тобто просила переглянути рішення в частині 62,54%, - 1136 грн. 23 коп. (1211,20 грн. х 150%) х 62,54%), які слід стягнути з відповідача в загальній сумі 2347 грн. 43 коп.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду міста Миколаївської області від 31 липня 2024 року змінити.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочку сплати аліментів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований в АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , 90202 грн. 25 коп. пені за прострочення сплати аліментів, та в дохід держави 2347 грн. 43 коп. судового збору

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

_______________________________________

Повний текст постанови складений 01 жовтня 2024 року