Номер провадження 2/243/1744/2024
Номер справи 243/7185/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«30» вересня 2024 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого - судді Хаустової Т.А.,

за участю секретаря судового засідання - Малахової К.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів на підставі Наказу № 29-к «Про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області» від 10 травня 2022 року, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , представник позивача - адвокат ПРОКОПЦЕВ Сергій Вікторович, до Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вона доводилась дочкою ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті залишилось спадкове майно: квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 прийняла спадщину і була заведена спадкова справа №329/2023. Пізніше ОСОБА_2 звернулась до нотаріуса з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на квартиру, однак їй було відмовлено у цьому у зв`язку із відсутністю документів на квартиру у спадкодавця. ОСОБА_3 був членом ЖБК №36 «Енергетик». На підставі ордеру №103 серія К від 19.11.1990, виданого на підставі рішення виконкому міської ради депутатів трудящихся м. Слов`янська від №478 від 05.09.1990, ОСОБА_3 отримав квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Пайовий внесок за квартиру у сумі 14044,16 рублів сплачений у повному обсязі. Проте після внесення пайового внеску у повному обсязі ОСОБА_3 не отримав свідоцтво на право власності і не зареєстрував право власності на квартиру згідно з чинним законодавством. Таким чином, ОСОБА_2 після смерті її батька ОСОБА_3 успадкувала квартиру, однак позбавлена можливості оформити спадщину на квартиру шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні документи, які б підтверджували право власності на цю квартиру у спадкодавця.

В зв`язку з викладеним, позивач просить суд визнати за собою право власності в порядку спадкування за законом після ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , на квартиру загальною площею 66 кв.м, житловою площею 38,9 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_2 , та представник позивача, адвокат Прокопцев С.В., який діє на підставі Ордеру на надання правничої допомоги серія АН №1502088 від 04 вересня 2024 року, в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, представник позивача до суду надав заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача, позовні вимоги просив задовольнити.

Представник відповідача - Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, справу просив розглянути відповідно до діючого законодавства.

Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_2 до Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом підлягають задоволенню повністю з огляду на їх законність та обґрунтованість.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994, заява № 18390/91 вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав є визнання права.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 16 січня 1988 року, ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

12 вересня 2009 року ОСОБА_4 зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_6 , що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 12 вересня 2009 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 29 травня 2023 року, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

За правилами ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1223 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а тому прийняття спадщини частинами не можливе. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 1258, 1261 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно: квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

За заявою ОСОБА_2 приватним нотаріусом Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Зубковою А.О. було заведено спадкову справу за №329/2023 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 .

Постановою приватного нотаріуса Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Зубкової А.О. від 11 грудня 2023 року ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , у зв`язку з тим, що спадкоємцем нотаріусу не надано відомості та документи, необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

19 листопада 1990 року ОСОБА_3 був виданий ордер №103 серія К, родина якого складається з чотирьох осіб, на право заняття житлового приміщення - квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до довідки ЖБК №36 «Енергетик» від 30 жовтня 2023 року за №4, ОСОБА_3 був членом ЖБК №36 «Енергетик», де отримав трикімнатну кооперативну квартиру АДРЕСА_2 ) на четвертому поверсі загальною площею 65,6 кв.м, житловою площею 39,4 кв.м. Пайовий внесок за квартиру в сумі 14 044,16 рублів виплатив повністю в серпні 1992 року.

15 листопада 2023 року на замовлення ОСОБА_2 було виготовлено технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею приміщення - 66,0 кв.м, житловою площею - 38,9 кв.м.

Згідно з п.3.1 Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» «Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» Свідоцтва про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Згідно з п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до частини 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» п.1 «Слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі Свідоцтва про право на спадщину».

Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування».

Приватним нотаріусом Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Зубковою А.О. було відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру у зв`язку з відсутністю необхідних документів на квартиру на ім`я спадкодавця.

Статтею 2 Закону України «Про власність», який був чинний на час отримання квартири спадкодавцем, визначено право власності як врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Згідно з ч. 2 ст. 8 цього Закону передбачено, що відносини власності, не врегульовані цим Законом, регулюються Цивільним кодексом України та іншими законодавчими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність» член житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває права власності на це майно. Майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 61 постанови від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи», за змістом ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність» кооперативна квартира набуває статусу спільної сумісної власності лише за умови внесення паю в ЖБК за рахунок спільних коштів члена ЖБК та членів його сім`ї. Інші особи права власності на пай та квартиру не набувають і можуть претендувати лише на відшкодування членом кооперативу коштів, наданих йому для внесення паю.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому входить до складу спадщини на загальних підставах.

Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 18 вересня 1987 року (зі змінами) «Про практику застосування суддями законодавства про житлово-будівельні кооперативи» роз`яснено, що пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску квартира є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах.

Згідно з роз`ясненнями, наданими у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», при вирішенні спорів про право власності на жилий будинок, на квартиру в житлово-будівельному або житловому кооперативі, на інші будівлі судам слід виходити з роз`яснень, які дані Пленумом Верховного Суду України у прийнятих ним постановах з цих питань. Крім цього, слід враховувати, що при повному внесені пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі.

Крім того, у п. 6-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» роз`яснено, що відповідно до п. 1 ст. 17 Закону України «Про власність» при внесенні паю в ЖБК за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці сім`ї члена кооперативу, паєнагромадження, а після повного внесення паю - квартира є спільною сумісною власністю членів сім`ї, якщо інше не було установлено письмовою угодою між ними.

Таким чином, оскільки членом кооперативу ОСОБА_3 повністю сплачено пайовий внесок, то вищевказана квартира є його власністю та йому належало право власності на вказану квартиру.

Частинами 3, 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

На час внесення повністю пайового внеску за квартиру, надану ОСОБА_3 в користування, та набуття права власності на це майно Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31 січня 1966 року заступником Міністра комунального господарства Української РСР, яка втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу № 56 від 13 грудня 1995 року, визначено, що реєстрацію проводили бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих.

Встановлено, що ОСОБА_3 за життя не оформив документи на належне йому нерухоме майно та не зареєстрував його належним чином. Після смерті ОСОБА_3 , його дочка, позивач по справі, ОСОБА_2 , прийняла спадщину, але оформити свої спадкові права не змогла через відсутність правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця.

На теперішній час оформити право власності на спірну квартиру є неможливим у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема iз правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо iнше прямо не випливає iз закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на спадкове майно у вигляді квартири за адресою АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після її батька ОСОБА_3 підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76, 78, 81, 89, 128, 141, 229, 235, 259, 263, 264, 265, 268, 353, 355, 356 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 25, 328, 377, 1216, 1222, 1225, 1268, 1296, 1297,1299 Цивільного Кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , представник позивача - адвокат ПРОКОПЦЕВ Сергій Вікторович, до Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 66,0 кв.м, житловою площею 38,9 кв.м, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення може бути оскаржене в судову палату по цивільних справах Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Повне судове рішення складено 30 вересня 2024 року.

Головуючий:

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду Т.А. Хаустова