Рішення

Іменем України

29 жовтня 2024 року місто Чернігів

Справа №751/4539/24

Провадження №2/751/1270/24

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Маслюк Н. В.

секретаря судового засідання Клименко К. Є.

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»

відповідач ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернігова в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання,

Встановив:

І. Стислий виклад позиції позивача

ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі 1 011,14 доларів США, а також понесені судові витрати (а.с.1-4).

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13.01.2012 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором №36-05/06/11/11/504/2007/087 від 29.05.2007 в розмірі 6 993,88 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 29.09.2011 становить 55 766,40 грн та 4 762,15 грн. Надалі, ухвалою суду від 25.10.2021 замінено стягувача ПАТ КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» у виконавчих листах №2-2065/11. Втім відповідач не виконує рішення суду. Вважає, що внаслідок невиконання рішення суду боржник повинен сплатити 3% річних за кожен місяць, відповідно до ст.625 ЦК України. При цьому, при обрахунку 3% річних за основу має братися сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі

Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 05 червня 2024 року відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалами суду від 01.07.2024 та 29.07.2024 розгляд справи відкладався за клопотанням відповідача.

У судове засідання представник позивача не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без його участі (а.с.30-31). Крім того надіслав додаткові письмові пояснення (а.с.64-65), згідно яких просив суд при розгляді справи врахувати правові висновки Верховного Суду, які викладені у постановах Верховного Суду від 07.08.2023 у справі №752/9858/21, від 29.11.2023 у справі №753/1527/22 у яких зазначено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, навіть за умови відмови суду про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених статтею 625 ЦК України.

У судове засідання відповідач не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому порядку. За його клопотанням відкладався розгляд справи. Крім цього, відповідач просив застосувати строк позовної давності.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (аналогічна за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі №24/260-23/52-б).

Отже, відповідач у встановлений судом строк на адресу суду відзиву на позовну заяву та письмових пояснень не надіслав, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив.

Суд ухвалив проводити розгляд справи без участі учасників справи на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13 січня 2012 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором №36-05/06/11/11/504/2007/087 від 29.05.2007 в розмірі 6 993,88 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 29.09.2011 становить 55 766,40 грн та 4 762,15 грн (а.с.11-12).

Ухвалою суду від 25.10.2021 замінено стягувача ПАТ КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» у виконавчих листах №2-2065/11, де боржником є ОСОБА_1 (а.с.13-14).

За офіційним курсом Національного банку України станом на 15.05.2024 вартість 1 долара США становила 39,6799 гривень (а.с.9зв-10).

Згідно розрахунку 3% річних за прострочення грошового зобов`язання за основним боргом за період з 01.05.2017 до 23.02.2022 заборгованість становить 1 011,14 доларів США (а.с.8).

ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін

Частиною 1 статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц викладено висновок щодо виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті. Відповідно до цієї постанови як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046, частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, в розмірі та саме в тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Передбачене частиною 2 статті 625ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. При обчисленні 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена в договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Закріплений статтею 13 ЦПК України принцип диспозитивності передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статей 79, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з пунктом 1.1 кредитного договору №36-05/06/11/11/504/2007/087 від 29.05.2007, банк надав ОСОБА_1 на споживчі цілі 8 400,00 доларів США (а.с.6-7).

В укладеному кредитному договорі встановлено строк його повернення до 29.05.2012, при цьому відповідно до п. 3.3.1 обумовлено, що кредит повертається у валюті кредиту.

Відповідач не виконував умови кредитного договору, а тому заборгованість в розмірі 6 993,88 доларів США стягнута з нього рішенням суду від 13 січня 2012 року.

Належних та допустимих доказів повного або часткового виконання вказаного судового рішення відповідачем не надано.

Отже, відповідне зобов`язання не припинилося та триває до моменту його фактичного виконання.

За період з 01.05.2017 до 23.02.2022 (1 760 днів), у межах заявлених вимог, відповідач має заборгованість в розмірі 6 993,88 доларів США, а тому 3 % річних будуть розраховуватися за наступною формулою: розмір боргу (6 993,88) помножити на кількість днів прострочення (1760) та помножити на 3, поділити на 100 та поділити на 365 (днів у році), що становить 1 011,14 доларів США.

Щодо клопотання відповідача про застосування позовної давності суд зазначає наступне.

Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст. 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, є підставою для відмови у позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.

02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року №392, враховуючи зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року № 500.

Тобто з березня 2020 року строки позовної давності продовжені.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Крім того, у відповідності до п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Тобто загальна позовна давність, перебіг якої припав на період дії в Україні правового режиму воєнного стану, продовжена законодавцем на період дії такого правового режиму. Водночас продовження строків свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався у порядку, передбаченому законодавством України, та діє на даний час.

Отже, оскільки з 24 лютого 2022 року та на момент подання позивачем у цій справі позовної заяви (16 травня 2024 року) (а.с.17) про стягнення заборгованості в Україні діяв правовий режим воєнного стану, а 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон №540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину, з огляду на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, відповідно до п. 12, 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, позивач не пропустив позовну давність, визначену статтею 257 ЦК України, а тому підстав для відмови у задоволенні позову у зв`язку з її пропуском не має.

Також суд зазначає, що п. 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

У зв`язку із викладеним, суд вважає правомірним звернення позивача до суду із вимогою про стягнення з відповідача 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 01.05.2017 до 23.02.2022.

З огляду на вказані норми суд вважає, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

V. Розподіл судових витрат

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 028,00 грн (а.с.5), які відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно пункту 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Правнича допомога позивачу надавалася на підставі договору про надання правничої допомоги №02/01-24 від 02.01.2024 та ордеру адвокатом Чміль Ю.В. (а.с.43, 44-45).

Згідно додатку №1 до вказаного договору адвокат визначив вартість правничої допомоги, яка складається із ознайомлення з матеріалами справи, аналізу наданих документів, ознайомлення із судовою практикою, складання позовної заяви, що становить 8 500,00 грн (а.с.46-47).

Згідно акту про надання правничої допомоги від 27.06.2024 сторони визначили, що вартість послуг складає 8 500,00 грн (а.с.48).

З огляду на викладене, суд, з урахуванням складності справи, спрощеного порядку її розгляду, обсягом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт, керуючись принципом законності, співмірності та справедливості вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 8 500,00 грн

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 19, 81, 141, 258, 259, 263, 264-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 526, 527, 530, 533, 611, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, суд

Вирішив:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі 1 011 (одна тисяча одинадцять) доларів США 14 центів.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» 3 028 грн 00 коп судового збору, 8 500 грн 00 коп витрат на професійну правничу допомогу, а всього 11 528 (одинадцять тисяч п`ятсот двадцять вісім) грн 00 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 06.11.2024.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (місцезнаходження: 49501, м. Дніпро вул. Автотранспортна, буд.2 оф.205, )

Відповідач ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Суддя Н. В. Маслюк