Справа № 351/670/24
Номер провадження №2/351/466/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 жовтня 2024 року м.Снятин
Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого-судді Калиновського М.М.
за участі секретаря - Равлюк М.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Снятині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення в натурі частки із спільної часткової власності., -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просить виділи йому в натурі 23/100 часток нежитлових будівель, а саме: адміністративний корпус літ.А, площею 651,5 кв.м.; прохідна літ. Б, площею 26,6 кв.м., мийка літ. Г, площею 44,0 кв.м., склад ГСМ літ. З, площею 22,7 кв.м., №1 - огорожа, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , припинивши право спільної часткової власності на це майно.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на підставі договору дарування нежитлових будівель від 25.05.2016 року йому належить частина цілісного майнового комплексу, що знаходиться по АДРЕСА_1 та становить 23/100 ідеальних часток. Він являється фактичним користувачем вище вказаних нежитлових будівель, право власності на які зареєстровано у Коломийському міжрайонному бюро технічної інвентаризації.
Відповідач ОСОБА_2 являється співвласником іншої частини майна, а саме нежитлового приміщення - (склад літ. Е) загальною площею 8,7 кв.м., що складає 1/100 частки від 24/100 цього майнового комплексу.
Звернувшись до відповідача з приводу розроблення технічної документації на земельну ділянку для обслуговування нежитлових будівель та угоди про спосіб виділення в натурі його частки із спільного володіння, позивач отримав відмову, тому змушений звернутися до суду із даним позовом.
Позивач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Жодних заперечень проти позову, в тому числі відзиву на позовну заяву, від відповідача не надійшло.
Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини свої неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України на місці ухвалив про заочний розгляд справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Матеріалами справи встановлено, що у відповідності до договору дарування нежитлових будівель від 25.05.2016р. Серії НВТ 393727, посвідченого приватним нотаріусом Снятинського районного нотаріального округу Івано Франківської області Курилюк Л.М. зареєстрованого в реєстрі за №760, позивач ОСОБА_1 прийняв в дар об`єкт нерухомості - нежитлові будівлі, які складають 23/100 часток цілісного майнового комплексу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно виписки з інвентаризаційних матеріалів наданих Коломийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації від 20.09.2021р., вбачається, що в АДРЕСА_1 згідно архівних даних станом на 31.12.2012р. в Коломийському міжрайонному бюро технічної інвентаризації право власності зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу від 07.09.2006р. на 23/100 частки за ОСОБА_3 та на підставі договору купівлі-продажу від 03.02.2011р. на 1/100 частки за ОСОБА_2 .
Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, ОСОБА_1 являється власником 23/100 частки нежитлових будівель по АДРЕСА_1 .
Замовником Технічного папорту на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 .
Дослідивши докази, надані на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Частиною 1 статті 2 Цивільно процесуального кодексу України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України).
Статтею 41 Конституції України закріплені фундаментальні права особи в сфері приватної власності, згідно з якою кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян.
Відповідно до положень ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Як визначено ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 23/100 часток нежитлових будівель, а саме: адміністративний корпус літ.А площею 651,5 кв.м.; прохідна літ. Б площею 26,6 кв.м., мийка літ. Г, площею 44,0 кв.м., склад ГСМ літ. З, площею 22,7 кв.м., №1 - огорожа, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
Правовий режим спільної часткової власності визначено главою 26 ЦК України.
Відповідно до вимог ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
Зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.
Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності.
Згідно зі ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
Загальні засади цивільного законодавства, зокрема засади справедливості, добросовісності та розумності (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України), спонукають суд при вирішенні зазначених спорів ураховувати також інтереси обох сторін та встановлювати: чи дійсно є неможливим виділ частки в натурі; чи допускається такий виділ згідно із законодавством; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на усе спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар тощо.
Зазначений правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 13.01.2016 у справі за № 6-2925цс15.
В даній справі, спосіб захисту, обраний позивачем, є належним, оскільки надає можливість ефективно захистити особисте майнове право власності кожного із сторін - право на виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності з відповідачем. Таке право може бути ефективно захищене судом шляхом ухвалення судового рішення про виділ в натурі кожній із сторін згідно належної кожному на праві спільної власності частини нерухомого майна.
Беручи до уваги викладене вище, суд вважає за можливе на підставі ст. 364 ЦК України виділити позивачу ОСОБА_1 в натурі 23/100 часток нежитлових будівель, а саме: адміністративний корпус літ.А, площею 651,5 кв.м.; прохідна літ. Б, площею 26,6 кв.м., мийка літ. Г, площею 44,0 кв.м., склад ГСМ літ. З, площею 22,7 кв.м., №1 - огорожа, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , припинивши право спільної часткової власності на це майно.
Як уже вказувалося вище, згідно з ч. 2 ст. 367 ЦК України, у разі поділу спільного майна між співвласниками, право спільної часткової власності на нього припиняється.
За таких обставин, проаналізувавши зібрані і досліджені докази в їх сукупності суд приходить висновку про задоволення позову в повному обсязі.
На підставі викладеного, ст. 41 Конституції України, ст. 3, 15, 317, 319, 321, 328, 355-358, 364, 367, 377 ЦК України, ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141 ЦПК України, керуючись ст. 200, 206, 258, 259, 264, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд
Виділити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( жителю АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) в натурі 23/100 часток нежитлових будівель, а саме: адміністративний корпус літ.А, площею 651,5 кв.м.; прохідна літ. Б, площею 26,6 кв.м., мийка літ. Г, площею 44,0 кв.м., склад ГСМ літ. З, площею 22,7 кв.м., №1 - огорожа, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , припинивши право спільної часткової власності на це майно.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду з дня його проголошення. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Головуючий: Михайло КАЛИНОВСЬКИЙ