22 травня 2024 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - Буша Н.Д.,
секретаря с/з - Шклярської К.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у загальному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
Ухвалою судді Деснянського районного суду міста Києва Лісовської О.В. від 30 серпня 2023 року провадження у справі було відкрито, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання.
Ухвалою судді Деснянського районного суду міста Києва Лісовської О.В. від 11 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі та призначено розгляд справи по суті.
Розпорядженням керівника апарату Деснянського районного суду м. Києва №398 у зв`язку з прийняттям 31 жовтня 2023 року Вищою радою правосуддя рішення № 1016/0/15-23 про звільнення судді Деснянського районного суду м. Києва Лісовської О.В. відповідно до пункту п.2.3.52 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 року (зі змінами), п.2.3.40 Засад використання автоматизованої системи документообігу Деснянського районного суду міста Києва (зі змінами) призначено повторний автоматизований розподіл справи.
Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 листопада 2023 року справу було передано для розгляду судді Буша Н.Д., підстави проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи «звільнення з посади».
Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Буша Н.Д. від 09.11.2023 року прийнято до свого провадження вказану цивільну справу, відкрито провадження з призначенням підготовчого судового засідання.
Ухвалою суду від 15.04.2024 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач обгрунтовує позовні вимоги тим, що 13 грудня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передала у власність відповідачу грошові кошти в сумі 640 471,17 грн., що на дату передачі складало еквівалент 23 700 доларів США, які відповідач зобов`язувався повернути 15 лютого 2022 року. 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією РФ проти України Указом Президента України №64/2022 введено воєнний стан в Україні. З метою збереження життя та здоров`я, позивач виїхала за межі України та тривалий час знаходилась за кордоном. Оскільки в країні триває війна, позивач не булла рішуче налаштованою по відношенню до відповідача з вимогами про повернення грошових коштів, але після повернення позивача до України, остання почала зв`язуватись з відповідачем щодо повернення своїх коштів, які відповідач мав повернути. Відповідач спочатку виходив на зв`язок та обіцяв повернути кошти, але просив зачекати, адже останній має підписати важливий контракт на зазначену суму і після цього зможе повернути борг. Через деякий час позивач зателефонувала відповідачу з проханням повернути борг, відповідач знов просив зачекати. В червні 2023 року позивач знову зателефонувала відповідачу, але останній вже не виходив на зв`язок і не брав слухавку. У зв`язку з тим, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання за договором позики, позивач вважає, що відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу інфляційні втрати в розмірі 178 517,72 грн, 3% річних в розмірі 29 058,09 грн. та основну суму боргу в розмірі 640 471,17 грн.
Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.
Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Від представника позивача на адресу суду надійшла заява з проханням слухати справу у відсутність сторони позивача, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач в судове засідання не з`явився, жодних заяв чи клопотань від нього не надходило. Враховуючи, що відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток за останньою відомою адресою реєстрації, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Суд ухвалив, здійснювати заочний розгляд справи.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд вирішив справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами по справі.
Відповідно до матеріалів справи, 13 грудня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передала у власність відповідачу грошові кошти в сумі 640 471,17 грн., що на дату передачі складало еквівалент 23 700 доларів США, які відповідач зобов`язувався повернути 15 лютого 2022 року.
На підтвердження отримання зазначених коштів позичальник ОСОБА_2 13.12.2021 року підписав розписку, в якій йдеться про отримання ним від позикодавця коштів у вказаній сумі та зазначено строк їх повернення.
Отже, грошове зобов`язання відповідача перед позивачем слідує з розписки, яка підписана відповідачем, що відповідає вимогам простої письмової форми, якою оформлена укладена між сторонами угода згідно ст. 207 та ч. 2 ст. 1047 ЦК України.
Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).
Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22.08.2019 року по справі № 369/3340/16-ц, провадження № 61-7418св18, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.
Відтак, у справі встановлено, що відповідач договірні зобов`язання не виконав, а тому за вимогою позивача суд вважає необхідним стягнути на її користь суму неповернутих грошових коштів переданих за договором позики, тобто 640 471,17 грн., що відповідатиме вимогам статті 1046 ЦК України і статті 533 ЦК України.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).
З огляду на те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, він на вимогу позивача повинен сплатити інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми за період з 16.02.2022 року по 21.08.2023 року.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 29 058,09 грн. та інфляційних втрат в розмірі 178 517,72 грн.
Відповідачем не надано суду доказів того, що договір позики, який укладено між сторонами є нечинними, його дійсність не спростована.
З огляду на положення цивільного законодавства даний правочин є укладеним, нікчемним законом не визнаний.
Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відтак, пред`явлений позов є обґрунтованим і підлягає до задоволення.
У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, слід стягнути з відповідача на користь позивача, пропорційно задоволеним вимогам в сумі 8 480,47 грн., що складаються з судового збору.
Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 81, 141, 174, 247, 258, 259, 268 ЦПК України, ст. ст. 207, 512-514, 518, 526, 530, 533, 626-629, 631, 638, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) суму основного боргу в розмірі 640 471,17 грн.; три відсотка річних в розмірі 29 058,09 грн., інфляційних втрат в розмірі 178 517,72 грн. та судовий збір в розмірі 8 480,47 грн.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто Деснянським районним судом м.Києва за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення.
Повний текст рішення складено 31.05.2024 року.
Суддя Н.Д.Буша