Справа №462/4271/23 Головуючий у 1 інстанції:Бориславський Ю.Л.
Провадження №22-ц/811/2731/23 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А.
Провадження №22-ц/811/2730/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретарка: Назар Х.Б.,

за участі в судовому засіданні представника відповідача ДП «міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» Беня Т.Т., позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 21 серпня 2023 року та на додаткове рішення цього ж суду від 08 вересня 2023 року та ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на додаткове рішення Залізничного районного суду м. Львова від 8 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаду, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 21 серпня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаду, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задоволено частково.

Скасовано наказ №455-о від 03 травня 2023 року генерального директора Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького Романовської Т.В. Про звільнення ОСОБА_1 , водія автотранспортних засобів (спецмашин) 1-го класу групи водіїв автотранспортних засобів служби наземного обслуговування, 10 травня 2023 року з посади у зв`язку із скороченням штату працівників, згідно п.1 ст. 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаду водія автотранспортних засобів (спецмашин) 1-го класу групи водіїв автотранспортних засобів служби наземного обслуговування Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені ОСОБА_3 .

Стягнуто із Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького /, адреса: м. Львів, вул. Любінська, 168/ на користь ОСОБА_1 /РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 а/ середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 28628 /двадцять вісім тисяч шістсот двадцять вісім/ гривень 41 копійку без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України.

Стягнуто із Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького /, адреса: м. Львів, вул. Любінська, 168/ на користь ОСОБА_1 /РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 а/ відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000,00 /п`ять тисяч/ гривень.

Стягнуто із Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького /, адреса: м. Львів, вул. Любінська, 168/ на користь ОСОБА_1 /РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 а/ понесені судові витрати в розмірі 966 /дев`ятсот шістдесят шість/ гривень 24 копійки пов`язані сплатою судового збору при поданні позову до суду.

Стягнуто із Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького /, адреса: м. Львів, вул. Любінська, 168/ на користь держави 1073 гривні 60 копійок судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 08 вересня 2023 року стягнуто із Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького /, адреса: м. Львів, вул. Любінська, 168/ на користь ОСОБА_1 /РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 /чотири тисячі двісті п`ятдесят/ гривень витрат на правову допомогу.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 21 серпня 2023 року та додаткове рішення Залізничного районного суду м. Львова від 08 вересня 2023 року оскаржило ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького».

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Залізничного районного суду м.Львова від 21.08.2023 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Скасувати додаткове рішення Залізничного районного суду м.Львова від 08.08.2023 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні клопотання про розподіл судових витрат від 28.08.2023 року відмовити повністю.

Зазначають, що в період процедури скорочення, діючи добросовісно відповідач запропонував позивачу усі наявні вакантні посади. Жодна з вакантних посад на яку була написана заява позивача (будь-яка вакантна посада) не могла бути погоджена підприємством, оскільки працівник не надав підтвердження відповідної кваліфікації (освіти, досвіду роботи за запропонованими посадами та ін.). Позивачем не надавалися жодні докази, які б були підставою виникнення у відповідача обов`язку щодо переведення позивача на будь-яку із запропонованих йому вакантних посад. Щодо розрахунку середньоденної заробітної плати в розрахунковому періоді, то згідно розрахункових листків за квітень, березень 2023 року із розрахункового періоду (березень - квітень 2023 року) виключається час протягом якого позивач не працював (вимушений простій) і в цей час за позивачем зберігався заробіток частково, а саме: в розмірі 2/3 від посадового окладу. Таким чином в розрахунковому періоді позивач працював лише один день в березні 2023 року. Нарахована сума доходу становить 227,03грн. Звідси середньоденна заробітна плата становитиме 227,03грн (227,03грн нарахованого доходу : 1 відпрацьований робочий день = 227,03грн) 3 огляду на вищезазначене, за наявності законних підстав, розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу повинен здійснюватися від суми середньоденної заробітної плати в розрахунковому періоді, що складає 227,03грн. Даний розрахунок середньоденного заробітку судом не було взято до уваги. Також, вважає, що частково задоволені вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 5 000,00грн є необґрунтованими.

Також не погоджується з додатковим рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 08.09.2023 року про стягнення із Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 4250,00 грн витрат на правову допомогу. Вважає, дане рішення незаконним, оскільки таке прийняте на підставі неналежних доказів. Відповідач заперечував проти розподілу заявлених судових витрат, зокрема з тих підстав, що Акт приймання-передачі наданої правової допомоги №1 від 23.08.2023 року згідно Договору №120/23 від 29.05.2023 року не відповідає вимогам чинного законодавства, які встановлені до первинного документа на підставі якого в бухгалтерському обліку повинна відображатися господарська операція. Акт приймання-передачі наданої правової допомоги №1 від 23.08.2023 згідно Договору №120/23 від 29.05.2023 року не містить найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, отже не може бути належним доказом у даній справі. Суд першої інстанції не звернув увагу на невідповідність зазначеного Акту вимогам діючого Положення. З огляду на зазначене, оскаржуване додаткове рішення Залізничного районного суду м. Львова необгрунтоване, в тому числі недопустимим доказом, а саме: Актом приймання- передачі наданої правової допомоги №1 від 23.08.2023 року згідно Договору №120/23 від 29.05.2023 року.

Також, додаткове рішення Залізничного районного суду м. Львова від 08 вересня 2023 року оскаржив ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить змінити додаткове рішення Залізничного районного суду м.Львова від 08 вересня 2023 року в частині розміру стягнення витрат на правничу допомогу, а саме задовольнити клопотання про розподіл судових витрат повністю.

Зазначає, що 18 травня 2023 року між адвокатом Цімура Я.В. та позивачем з метою надання позивачу професійної правничої допомоги укладено договір про надання правової допомоги №120/23. Вартість послуг становить 2000 грн./год.. Оплата послуг здійснюється замовником поетапно. Повний розрахунок здійснюється на підставі акту не пізніше 30 днів після прийняття рішення судом першої інстанції. 23 травня 2023 року підписано акт приймання-передачі наданої правової допомоги №1 згідно договору №120/23 від 29.05.2023 року на загальну суму 34000 грн.. До клопотання про розплід судових витрат було долучено платіжні доручення про сплату витрат на правову допомогу клієнтом в розмірі 10000 грн. та 5000 грн. Разом з тим, станом на день подання апеляційної скарги клієнтом оплачено на виконання договору 7500 грн. 31.08.2023 року та 7500 грн. 09.09.2023 року. Вважає, що враховуючи складність справи, кількість опрацьованих документів та підготовлених процесуальних клопотань згідно акту, стягнена судом сума витрат на правову допомогу є вкрай низькою та необ`єктивною.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача на підтримання своєї апеляційної скарги та в заперечення скарги позивача, позивача та його представника на підтримання власної апеляційної скарги та в заперечення скарги відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень на відповідь на відзив, заяви про уточнення позовних вимог, апеляційних скарг, відзиву позивача на апеляційну скаргу, а також усних та письмових заяв та пояснень учасників справи (їх представників) у судах обох інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 43 Конституції України, 12, 81, 89, 141, 263-265, 279, 354-355, 430 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 36, 40, 42, 49-2, 235, 237-1 Кодексу законів про працю України, 171 Податкового кодексу України, 23 ЦК України задовольняючи позов частково виходив з того, що ОСОБА_1 з 26.04.2021 року прийнятий на посаду водія автотранспортних засобів (спецмашин) 3 класу бригади з обслуговування аеродрому служби спецтранспорту за строковим трудовим договором згідно наказу №316-о від 26.04.2012 року, 26.07.2012 року звільнений із посади згідно п.2 ст. 36 КЗпП України, 27.07.2012 року прийнятий на роботу на посаду водія автотранспортних засобів (спецмашин) 2-го класу бригади з обслуговування аеродрому служби спецтранспорту ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» імені ОСОБА_3 згідно наказу №753-о від 24.07.2012 року, 22.02.2021 року переведений на посаду водія автотранспортних засобів (спецмашин) 1-го класу групи водії автотранспортних засобів служби наземного обслуговування згідно №390 від 19.02.2021 року та 10.05.2023 року звільнений з посади у зв`язку зі скороченням штату працівників, згідно п.1 ст. 40 КЗпП України, відповідно до наказу №455-о від 03.05.2023 року, що стверджується копією трудової книжки НОМЕР_2 , долученої до матеріалів справи. Як вбачається із долучених до матеріалів справи копій документів, 07.02.2023 року генеральний директор ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» звернулася до т.в.о. голови первинної профспілкової організації ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького» щодо проведення спільної консультації про заходи щодо запобігання звільнення чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень у зв`язку із запланованим скороченням штату працівників в службі наземного обслуговування, зважаючи на те, що з 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан та закрито повітряний простір України для цивільних користувачів. Згідно протоколу спільного засідання адміністрації і профспілкового комітету ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького» від 28.02.2023 року, на засіданні присутні 6 чоловік 3 від адміністрації та 3 від профкому та розглянули питання щодо необхідності скорочення штату працівників в службі наземного обслуговування з дотриманням вимог трудового законодавства та доручено начальнику служби наземного обслуговування та начальнику відділу кадрової роботи порядку ст. 42 КЗпП України визначити осіб, які мають переважне право на залишення на роботі або щодо яких встановлено обмеження на звільнення. Із долученої до матеріалів справи довідки від 10.07.2023 року №10-07-2023 вбачається, що виробничі показники ДП «МА «Львів» ім. Данила Галицького у 1 півріччі 2023 року значно нижчі ніж у 2022 році. На виконання протоколу від 28.02.2023 року спільного засідання адміністрації і профспілкового комітету ДП «МА «Львів» ім. Данила Галицького» начальником служби наземного обслуговування та начальником відділу кадрової роботи зроблено порівняльну таблицю станом на 28.02.2023 року для визначення рівня кваліфікації працівників та продуктивності праці водіїв автотранспортних засобів (1-го, 2-го, 3-го класу) групи водіїв автотранспортних засобів служби наземного обслуговування та висновок, згідно якого за результатами порівняння водіїв автотранспортних засобів (1-го, 2-го, 3-го класу) групи водіїв автотранспортних засобів служби наземного обслуговування за сукупною характеристикою виробничої діяльності: виконання норм виробітку (продуктивність праці), розширення зони обслуговування, збільшення обсягу виконуваної роботи, суміщення професій, нанесення матеріальної шкоди підприємству або третім особам, конфліктність в роботі з колегами та представниками інших компаній, порушення посадової інструкції, визначено, серед іншого. Двох працівників із найменшою кваліфікацією та продуктивністю праці, зокрема, і ОСОБА_1 та, оскільки, скороченню підлягають 2 штатні одиниці водіїв автотранспортних засобів (спецмашин) групи водіїв автотранспортних засобів служби наземного обслуговування, то вказані два працівники між собою не порівнювалися та ч.2 ст. 42 КЗпП України у даному випадку не застосовується. Наказом №38 від 28.02.2023 року ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» за підписом генерального директора, внесено зміни до штатного розпису підприємства, шляхом виведення з нього 10.05.2023 року ряду посад, серед яких водій автотранспортних засобів (спецмашин) групи водіїв автотранспортних засобів служби наземного обслуговування у кількості 2 штатних одиниць та вирішено працівникам, які вказані у Додатку 1 до наказу та серед яких ОСОБА_1 , попередити про наступне вивільнення та запропонувати іншу роботу, що наявна у ДП «МА «Львів» ім. Данила Галицького» та відповідає спеціальності та кваліфікації працівника, у випадку відмови або не надання письмової згоди працівників від запропонованої їм іншої роботи, провести звільнення працівників, згідно п.1 ст. 40 КЗпП України після закінчення двомісячного терміну. 09.03.2023 року ОСОБА_1 письмово повідомлено про наступне вивільнення з 10.05.2023 року, відповідно до ст. 49-2 КЗпП України та одночасно запропоновано іншу роботу згідно додатку до даного попередження, з метою виконання вимог ч.2 ст. 40, ч.3 с. 49-2 КЗпП України, що підтверджено особистим підписом ОСОБА_1 .. Так, наявні у ДП «МА «Львів» імені Данила Галицького» станом на 09.03.2023 року вакансії: директор з забезпечення експлуатації аеропорту, заступник директора з наземного обслуговування та начальник першого відділу. Станом на 30.03.2023 року наявні у ДП «МА «Львів» імені Данила Галицького» вакансії: бухгалтер провідний, із даним переліком наявних вакансій позивач ознайомився 06.04.2023 року, що стверджується його особистим підписом. Станом на 11.04.2023 року наявні у ДП «МА «Львів» імені Данила Галицького» вакансії: слюсар з ремонту та обслуговування систем вентиляції та кондиціювання 5 розряду, даний перелік наявних вакансій, згідно супровідного листа від 11.04.2023 року №537/01.01-16, скеровано ОСОБА_4 за адресою його місця проживання. Станом на 14.04.2023 року наявні у ДП «МА «Львів» імені Данила Галицького» вакансії: заступник головного бухгалтера, даний перелік наявних вакансій, згідно супровідного листа від 14.04.2023 року №547/01.01-16, скеровано ОСОБА_4 за адресою його місця проживання. Згідно наказу від 03.05.2023 року № 455-о ОСОБА_1 , водія автотранспортних засобів (спецмашин) 1-го класу групи водіїв автотранспортних засобів служби наземного обслуговування, звільнено 10.05.2023 року з посади у зв`язку зі скороченням штату працівників, згідно п.1 ст. 40 КЗпП України, доручено бухгалтерії зробити остаточний розрахунок, виплатити грошову компенсацію за 72 календарних невикористаної відпустки за період роботи з 27.07.2018 по 10.05.2023, виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку, згідно ст. 44 КЗпП України. Відтак, судом встановлено, що у відповідача відбулись зміни в організації виробництва і праці, а саме скорочення чисельності штату працівників, у тому числі посади позивача, позивач попереджався про наступне вивільнення за два місяці з дати його попередження та позивачу було запропоновано ряд наявних вакансій. Як ствердив відповідач, ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького» скеровував на адресу позивача листи, у яких роз`яснено кваліфікаційні вимоги до запропонованих позивачу вакантних посад та вказано про необхідність надання у відділ кадрової роботи підтверджуючі документи зазначені у листах кваліфікаційних вимог до посад. Вказані листи повернулися за закінченням терміну зберігання, а позивач не подав вказані документ. Однак, таке твердження суд оцінює критично, оскільки матеріали справи не містять доказів належного повідомлення відповідачем позивача, зокрема, про вакансії слюсар з ремонту та обслуговування систем вентиляції та кондиціювання 5 розряду, що була наявна станом на 11.04.2023 року та заступник головного бухгалтера, що була наявна станом на 14.04.2023 року, як і доказів належного повідомлення про необхідність надання позивачем у відділ кадрової роботи підтверджуючі документи зазначені у листах кваліфікаційних вимог до запропонованих посад. Суд не приймає до уваги надані відповідачем копії конвертів з рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, долучені до матеріалів справи, як доказ надіслання відповідачем позивачу вказаних вище переліків вакансій та листів із пропозицією надання у відділ кадрової роботи підтверджуючі документи зазначені у листах кваліфікаційних вимог до запропонованих посад, оскільки такі викликають обгрунтовані сумніви, зокрема, як вбачається із перевіреного судом на офіційному сайті Укрпошти трекінгу, однин конверт із трекінгом 001 був надісланий відповідачем позивачу лише 18.05.2023 року, тобто після звільнення позивача 10.05.2023 року, а тому не може бути підтвердженням вчасного надіслання пропозицій вакансій та необхідності надання документів щодо відповідності кваліфікації позивача запропонованим посадам, інший конверт із трекінгом 028 надісланий позивачу 19.04.2023 року та на такому зроблено написи про вміст конверта вчинені друкарським способом: вих. №537/01,01-16 та дописані рукописним способом: №542/01.01-16 та 547 0.01.-16 та такий повернуто відповідачу відділом пошти 22.05.2023 року, тобто після 10.05.2023 року, а тому у відповідача станом на час звільнення позивача не було відомостей щодо належного повідомлення його про усі наявні вакансії та необхідність надання документів щодо відповідності кваліфікації позивача запропонованим посадам. Таким чином, суд приходить до переконання, що відповідачем порушено вимоги трудового законодавства щодо порядку вивільнення працівника, чим порушено трудові права позивача, який погодився на переведення на запропоновані відповідачем вакантні посади, про наявність яких йому було повідомлено та не був належно попереджений про необхідність подання документів щодо відповідності кваліфікації позивача запропонованим посадам та не повідомлений про наявні інші вакансії, а тому позовна вимога про скасування наказу №455-о від 03.05.2023 року Про звільнення та поновлення позивача на роботі є підставною та підлягає задоволенню. Згідно довідки №90, виданої ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького» від 21.06.2023 року середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за період березень-квітень 2023 року складає 227,03 грн. Розрахунку такого розміру середньоденної заробітної плати відповідачем не надано. Водночас, згідно довідки про нарахований дохід та податок від 15.06.2023 року №89, виданої ОСОБА_1 ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького», розмір доходу позивача за березень 2023 року без утримання податків та зборів становить 6726,15 грн., за квітень 2023 року 6215,31 грн. Згідно розрахунку представника позивача, який суд приймає як вірний, середньоденний заробіток позивача становить 392,17 грн. Судом встановлено, що діями відповідача позивачу була заподіяна моральна шкода. Разом з тим, враховуючи обставини звільнення, наявні матеріали справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до переконання, що розмір такої позивачем завищений, а тому, із врахуванням обставин справи вважає, що достатнім та справедливим є стягнення відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн.

Із змісту оскаржуваного додаткового рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст.133, 137, 141, 246, 270 ЦПК України клопотання про розподіл судових витратвиходив з того, що на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 34000 грн. стороною позивача надано копію договору про надання правової допомоги від 29.05.2023 року, укладеного між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Цімурою Я.В. та акт приймання-передачі наданої правової допомоги №1 від 23.08.2023 року згідно договору №120/23 від 29.05.2023 року, у якому наведено опис виконаних робіт, а також платіжні інструкції про оплату послуг за договором №120/23 у загальному розмірі 15000 гривень. Представник відповідача ДП «МА «Львів» ім. Д. Галицького» подала суду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, виходячи із засад співмірності, реальності та розумності. Суд виходив з того, що оскільки позов задоволено частково, витрати на професійну правничу допомогу, що підлягають стягнення на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог становлять 4250 гривень, що також відповідатиме і критерію реальності витрат, розумності їх розміру та співмірності. Враховуючи наведене, суд прийшов до переконання, що у справі слід ухвалити додаткове рішення про стягнення із відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 4250 гривень.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції в частині основного рішення відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону та підстав для скасування рішення суду, немає. Що ж стосується додаткового рішення, то висновки суду лише частково відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, частково ж таким не відповідають. Тому рішення суду слід залишити без змін, а додаткове рішення відповідно підлягає зміні.

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького», у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив:

- скасувати Наказ №455-о від 03 травня 2023 року Генерального директора Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» ОСОБА_5 про звільнення ОСОБА_1 , водія автотранспортних засобів (спецмашин) 1-го класу групи водіїв автотранспортних засобів служби наземного обслуговування, 10 травня 2023 року з посади у зв`язку із скороченням штату працівників, згідно п.1 ст. 40 КЗпП України;

- поновити ОСОБА_1 на посаду водія автотранспортних засобів (спецмашин) 1-го класу групи водіїв автотранспортних засобів служби наземного обслуговування або в порядку ст. 49-2 КЗпП України на іншу посаду на ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького», що відповідає його спеціальності та кваліфікації;

- стягнути з Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10.05.2023 року по день ухвалення рішення з розрахунку в розмірі 11 765,11 грн. в місяць;

- стягнути з Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» на користь ОСОБА_1 40 000 грн. завданої моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що позивач перебував у трудових відносинах із відповідачем з 26.04.2012 року. Наказом від 03.05.2023 року позивача було звільнено з роботи з 10.05.2023 року. 09.03.2023 року позивача (під підпис) попереджено про наступне вивільнення. 09.03.2023 року на підставі Наказу №38 Про скорочення штату працівників ДП «МА «Львів» ім. Данила Галицького» ОСОБА_1 запропоновано для працевлаштування три вакансії, наявні у ДП «МА «Львів» ім. Данила Галицького» станом на 09.03.2023 року. 14.03.2023 року ОСОБА_1 письмово дав згоду на переведення його на посаду начальника відділу першого. Ця заява передана у відділ кадрової роботи 14.03.2023 року. Разом з цією заявою 14.03.2023 року ОСОБА_1 письмово дав згоду на переведення його на будь-яку посаду із запропонованих в переліку. Також, 06.04.2023 року на підставі наказу №38Про скорочення штату працівників ДП «МА «Львів» ім. Данила Галицького» ОСОБА_1 було запропоновано для працевлаштування вакансію, наявну в ДП «МА «Львів» ім. Данила Галицького» станом на 30.03.2023 року «бухгалтер провідний». 06.04.2023 року ОСОБА_1 письмово дав згоду на переведення його на посаду «бухгалтер провідний». Ця заява також була передана у відділ кадрової роботи. Незважаючи на письмову згоду позивача із запропонованими вакансіями, всупереч п.2 Наказу №38 від 28.02.2023 року та в порушення норм. Ст.79-2 КЗпП України, вказані три заяви ОСОБА_1 про переведення його на іншу (будь-яку) із запропонованих роботодавцем вакансій, яка б відповідала його спеціальності та кваліфікації, проігноровані та 03.05.2023 року видано оскаржуваний наказ про його звільнення із займаної посади на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. Вважає звільнення незаконним, оскільки позивач належить до категорії осіб, які мають переважне право на залишення на роботі, так як є особою, якій до настання пенсійного віку залишилося менше трьох років та позивач безперервно працював з 2012 року. Вказав, що позивач надав свою згоду на переведення на будь-яку із запропонованих йому посад, однак був звільнений. Вважає, що процедура оцінки кваліфікації та продуктивності праці позивача є формальною та не може братись до уваги як достовірна. Вважає, що своїми діями, які знайшли своє вираження в оскаржуваному наказі про звільнення, відповідач завдав позивачу моральної шкоди. Адже, назважаючи на багаторічну сумлінну працю в інтересах підприємства, беж жодних стягнень та дисциплінарних порушень, не врахувавший той факт, що до пенсії за віком позивачу залишилось два роки, відповідач незаконно звільнив позивача з роботи, що призвело до стресу та моральних страждань, змістом яких є відчуття несправедливості та невизначеності у майбутньому. Позивач втратив джерело доходу. Окрім того, звільнення відповідачем позивача принизили честь та гідність останнього.

Згідно п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до роз`яснень даних у п.19 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи був попереджений він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Згідно із частиною другої статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Ліквідація, реорганізація підприємств, зміна форм власності або часткове зупинення виробництва, що тягнуть за собою скорочення чисельності або штату працівників, погіршення умов праці, можуть здійснюватися тільки після завчасного надання професійним спілкам інформації з цього питання, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про строки проведення звільнення. Власник або уповноважений ним орган не пізніше трьох місяців з часу прийняття рішення проводить консультації з професійними спілками про заходи щодо запобігання звільненню чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення (частина друга статті 49-4 КЗпП України).

Як вбачається з матеріалів справи, правильно встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорено і не спростовано, ОСОБА_1 з 26.04.2021 року прийнятий на посаду водія автотранспортних засобів (спецмашин) 3 класу бригади з обслуговування аеродрому служби спецтранспорту за строковим трудовим договором згідно наказу №316-о від 26.04.2012 року, 26.07.2012 року звільнений із посади згідно п.2 ст. 36 КЗпП України, 27.07.2012 року прийнятий на роботу на посаду водія автотранспортних засобів (спецмашин) 2-го класу бригади з обслуговування аеродрому служби спецтранспорту ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» імені ОСОБА_3 згідно наказу №753-о від 24.07.2012 року, 22.02.2021 року переведений на посаду водія автотранспортних засобів (спецмашин) 1-го класу групи водії автотранспортних засобів служби наземного обслуговування згідно №390 від 19.02.2021 року та 10.05.2023 року звільнений з посади у зв`язку зі скороченням штату працівників, згідно п.1 ст. 40 КЗпП України, відповідно до наказу №455-о від 03.05.2023 року, що стверджується копією трудової книжки НОМЕР_2 , долученої до матеріалів справи.

Як вбачається із долучених до матеріалів справи копій документів, 07.02.2023 року генеральний директор ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» звернулася до т.в.о. голови первинної профспілкової організації ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького» щодо проведення спільної консультації про заходи щодо запобігання звільнення чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень у зв`язку із запланованим скороченням штату працівників в службі наземного обслуговування, зважаючи на те, що з 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан та закрито повітряний простір України для цивільних користувачів.

Згідно протоколу спільного засідання адміністрації і профспілкового комітету ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького» від 28.02.2023 року, на засіданні присутні 6 чоловік 3 від адміністрації та 3 від профкому та розглянули питання щодо необхідності скорочення штату працівників в службі наземного обслуговування з дотриманням вимог трудового законодавства та доручено начальнику служби наземного обслуговування та начальнику відділу кадрової роботи порядку ст. 42 КЗпП України визначити осіб, які мають переважне право на залишення на роботі або щодо яких встановлено обмеження на звільнення.

Із долученої до матеріалів справи довідки від 10.07.2023 року №10-07-2023 вбачається, що виробничі показники ДП «МА «Львів» ім. Данила Галицького у 1 півріччі 2023 року значно нижчі ніж у 2022 році.

На виконання протоколу від 28.02.2023 року спільного засідання адміністрації і профспілкового комітету ДП «МА «Львів» ім. Данила Галицького» начальником служби наземного обслуговування та начальником відділу кадрової роботи зроблено порівняльну таблицю станом на 28.02.2023 року для визначення рівня кваліфікації працівників та продуктивності праці водіїв автотранспортних засобів (1-го, 2-го, 3-го класу) групи водіїв автотранспортних засобів служби наземного обслуговування та висновок, згідно якого за результатами порівняння водіїв автотранспортних засобів (1-го, 2-го, 3-го класу) групи водіїв автотранспортних засобів служби наземного обслуговування за сукупною характеристикою виробничої діяльності: виконання норм виробітку (продуктивність праці), розширення зони обслуговування, збільшення обсягу виконуваної роботи, суміщення професій, нанесення матеріальної шкоди підприємству або третім особам, конфліктність в роботі з колегами та представниками інших компаній, порушення посадової інструкції, визначено, серед іншого. Двох працівників із найменшою кваліфікацією та продуктивністю праці, зокрема, і ОСОБА_1 та, оскільки, скороченню підлягають 2 штатні одиниці водіїв автотранспортних засобів (спецмашин) групи водіїв автотранспортних засобів служби наземного обслуговування, то вказані два працівники між собою не порівнювалися та ч.2 ст. 42 КЗпП України у даному випадку не застосовується.

Наказом №38 від 28.02.2023 року ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» за підписом генерального директора, внесено зміни до штатного розпису підприємства, шляхом виведення з нього 10.05.2023 року ряду посад, серед яких водій автотранспортних засобів (спецмашин) групи водіїв автотранспортних засобів служби наземного обслуговування у кількості 2 штатних одиниць та вирішено працівникам, які вказані у Додатку 1 до наказу та серед яких ОСОБА_1 , попередити про наступне вивільнення та запропонувати іншу роботу, що наявна у ДП «МА «Львів» ім. Данила Галицького» та відповідає спеціальності та кваліфікації працівника, у випадку відмови або не надання письмової згоди працівників від запропонованої їм іншої роботи, провести звільнення працівників, згідно п.1 ст. 40 КЗпП України після закінчення двомісячного терміну.

09.03.2023 року ОСОБА_1 письмово повідомлено про наступне вивільнення з 10.05.2023 року, відповідно до ст. 49-2 КЗпП України та одночасно запропоновано іншу роботу згідно додатку до даного попередження, з метою виконання вимог ч.2 ст. 40, ч.3 с. 49-2 КЗпП України, що підтверджено особистим підписом ОСОБА_1 .

Так, наявні у ДП «МА «Львів» імені Данила Галицького» станом на 09.03.2023 року вакансії: директор з забезпечення експлуатації аеропорту, заступник директора з наземного обслуговування та начальник першого відділу.

Станом на 30.03.2023 року наявні у ДП «МА «Львів» імені Данила Галицького» вакансії: бухгалтер провідний, із даним переліком наявних вакансій позивач ознайомився 06.04.2023 року, що стверджується його особистим підписом.

Станом на 11.04.2023 року наявні у ДП «МА «Львів» імені Данила Галицького» вакансії: слюсар з ремонту та обслуговування систем вентиляції та кондиціювання 5 розряду, даний перелік наявних вакансій, згідно супровідного листа від 11.04.2023 року №537/01.01-16, скеровано ОСОБА_4 за адресою його місця проживання.

Станом на 14.04.2023 року наявні у ДП «МА «Львів» імені Данила Галицького» вакансії: заступник головного бухгалтера, даний перелік наявних вакансій, згідно супровідного листа від 14.04.2023 року №547/01.01-16, скеровано ОСОБА_4 за адресою його місця проживання.

Згідно наказу від 03.05.2023 року № 455-о ОСОБА_1 , водія автотранспортних засобів (спецмашин) 1-го класу групи водіїв автотранспортних засобів служби наземного обслуговування, звільнено 10.05.2023 року з посади у зв`язку зі скороченням штату працівників, згідно п.1 ст. 40 КЗпП України, доручено бухгалтерії зробити остаточний розрахунок, виплатити грошову компенсацію за 72 календарних невикористаної відпустки за період роботи з 27.07.2018 по 10.05.2023, виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку, згідно ст. 44 КЗпП України.

Відтак, судом першої інстанції правильно встановлено, що у відповідача відбулись зміни в організації виробництва і праці, а саме скорочення чисельності штату працівників, у тому числі посади позивача, ОСОБА_1 попереджався про наступне вивільнення за два місяці з дати його попередження та було запропоновано ряд наявних вакансій.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи, зокрема із заяв ОСОБА_1 від 14.03.2023 року та 06.04.2023 року, позивач погодився на переведення його на вакантну посаду начальника відділу першого, на будь-яку запропоновану йому вакансію з додатку до попередження, на посаду бухгалтер провідний відділу бухгалтерського та податкового обліку.

Також, матеріали справи не містять доказів належного повідомлення відповідачем позивача, зокрема, про вакансії слюсар з ремонту та обслуговування систем вентиляції та кондиціювання 5 розряду, що була наявна станом на 11.04.2023 року та заступник головного бухгалтера, що була наявна станом на 14.04.2023 року, як і доказів належного повідомлення про необхідність надання позивачем у відділ кадрової роботи підтверджуючі документи зазначені у листах кваліфікаційних вимог до запропонованих посад.

Доводи відповідача про належне повідомлення позивача шляхом надіслання поштою, спростовуються тим, що матеріали справи не містять доказів належного повідомлення відповідачем позивача, зокрема, про вакансії слюсар з ремонту та обслуговування систем вентиляції та кондиціювання 5 розряду, що була наявна станом на 11.04.2023 року та заступник головного бухгалтера, що була наявна станом на 14.04.2023 року, як і доказів належного повідомлення про необхідність надання позивачем у відділ кадрової роботи підтверджуючі документи зазначені у листах кваліфікаційних вимог до запропонованих посад.

Суд не приймає до уваги надані відповідачем копії конвертів з рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, долучені до матеріалів справи, як доказ надіслання відповідачем позивачу вказаних вище переліків вакансій та листів із пропозицією надання у відділ кадрової роботи підтверджуючі документи зазначені у листах кваліфікаційних вимог до запропонованих посад, оскільки такі викликають обгрунтовані сумніви, зокрема, як вбачається із перевіреного судом на офіційному сайті Укрпошти трекінгу, однин конверт із трекінгом 001 був надісланий відповідачем позивачу лише 18.05.2023 року, тобто після звільнення позивача 10.05.2023 року, а тому не може бути підтвердженням вчасного надіслання пропозицій вакансій та необхідності надання документів щодо відповідності кваліфікації позивача запропонованим посадам, інший конверт із трекінгом 028 надісланий позивачу 19.04.2023 року та на такому зроблено написи про вміст конверта вчинені друкарським способом: вих. №537/01,01-16 та дописані рукописним способом: №542/01.01-16 та 547 0.01.-16 та такий повернуто відповідачу відділом пошти 22.05.2023 року, тобто після 10.05.2023 року, а тому у відповідача станом на час звільнення позивача не було відомостей щодо належного повідомлення його про усі наявні вакансії та необхідність надання документів щодо відповідності кваліфікації позивача запропонованим посадам.

Також, слід вказати і про те, що поштове повідомлення могло бути використане відповідачем лише у випадку неможливості попередження позивача особисто під розписку. Однак, як вбачається із матеріалів справи, позивач з`являвся за викликом роботодавця в період вирішення питання звільнення неодноразово (зокрема, 14.03.2023, 6.04.2023, однак доказів, що позивача викликали для вручення таких повідомлень матеріали справи не містять та навіть доводів цього не наведено.

Тому, судом правильно задоволено перші дві позовні вимоги про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (частина друга статті 235 КЗпП України).

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого вказаною постановою, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Пунктом 4 Порядку встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються одноразові виплати /компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо/.

У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець недоведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно довідки №90, виданої ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького» від 21.06.2023 року середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за період березень-квітень 2023 року складає 227,03 грн.

Судом встановлено, що розрахунку такого розміру середньоденної заробітної плати відповідачем не надано.

Водночас, згідно довідки про нарахований дохід та податок від 15.06.2023 року №89, виданої ОСОБА_1 ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького», розмір доходу позивача за березень 2023 року без утримання податків та зборів становить 6726,15 грн., за квітень 2023 року 6215,31 грн.

Згідно розрахунку представника позивача, який суд приймає як вірний, середньоденний заробіток позивача становить 392,17 грн.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що розрахунок відповідача не відповідає вимогам Порядку обчислення середньої заробітної плати.

Кількість робочих днів з 11.05.2023 року по 21.08.2023 року/день ухвалення рішення суду/, з урахуванням положень Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», складає 73 дні, середній заробіток за вказаний період складає 28628 грн. 41 коп. /392,17 грн. х 73 дні/

Таким чином, на день ухвалення рішення розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 28628 грн. 41 коп., який правильно стягнуто з відповідача на користь позивача.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд керується нормами статті 237-1 КЗпП України, в якій зазначено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї, або в приниженні честі та гідності, а також ділової репутації фізичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як зазначено в ухвалі Верховного суду України від 20.01.2010 року у справі № 6-26521св08: моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, були сформульовані ВС у постанові від 10.04.2019 року у справі № 464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним з ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження з нею з боку інших осіб завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого.

Також в Постанові Пленуму Верховного Суду України, від 31.03.1995, № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди") зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

При визначені розміру моральної шкоди суд враховує положення п. 9 вищевказаної постанови Пленуму ВС України, відповідно до якої розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом правильно встановлено, що діями відповідача позивачу була заподіяна моральна шкода незаконним звільненням, що потребувало для позивача докладати додаткових зусиль для організації свого життя, пошуку нових джерел доходів, тощо і враховуючи обставини звільнення, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд правильно прийшов до переконання, що розмір такої позивачем завищений, а тому, із врахуванням обставин справи правильно вважав, що достатнім та справедливим є стягнення відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачем порушено вимоги трудового законодавства щодо порядку вивільнення працівника, чим порушено трудові права позивача, який погодився на переведення на запропоновані відповідачем вакантні посади, про наявність яких йому було повідомлено та не був належно попереджений про необхідність подання документів щодо відповідності кваліфікації позивача запропонованим посадам та не повідомлений про наявні інші вакансії. Тому позов правильно задоволено частково.

Таке рішення слід вважати відповідає обставинам, що мають значення та вимогам закону.

Що стосується оскарження додаткового рішення, слід вказати таке.

Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача адвокат Цімура Я.В. 29.08.2024 звернувся до суду із клопотання про розподіл судових витрат на підставі ч.8 ст. 141 ЦПК України, в якому просив стягнути із Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького на користь ОСОБА_1 34000 грн витрат на правову допомогу.

05.09.2024 від ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького» надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно ст. 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 141 ЦПК України, Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), а також документи, що свідчать про фактичне надання таких послуг.

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Вказане відповідає правовій позиції викладеній в постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі №671/1957/20.

Положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких належить розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Так, в додатку до клопотання про розподіл судових витрат представник позивача ОСОБА_2 надав договір про надання правової допомоги №120/23 від 29.05.2023, Акт приймання-передачі наданої правової допомоги №1 від 23.08.2023 згідно договору №120/23 від 29.05.2023, копію довідки про відкриття рахунку від 21.01.2021, копії платіжних інструкцій від 06.06.2023 та від 20.07.2023.

З договору про надання правової допомоги №120/23 від 29 травня 2023 року, вбачається, що адвокат Цімура Я.В. та ОСОБА_1 уклали вказаний договір про надання правової допомоги.

Згідно п. 3 договору, вартість послуг становить 2000,00 гривень/година. Оплата гонорару здійснюється поетапно; повний розрахунок здійснюється на підставі акту не пізніше 30 днів після прийняття рішення судом першої інстанції.

Згідно з Акту приймання-передачі наданої правової допомоги №1 від 23.08.2023 року згідно договору №120/23 від 29.05.2023 року сторонами було погоджено детальний обсяг наданої правової допомоги:

-підписання договору з клієнтом, консультування та ознайомлення з наявними документами 2 год. 4000 грн.;

-підготовка та подання позовної заяви в суд 5 год. 10 000грн.;

-підготовка та подання заяви про усунення недоліків 1 год. 2000 грн.;

-підготовка та подання адвокатського запиту відповідачу 1 год. - 2000 грн.;

-підготовка та подання заяви про усунення недоліків - 1 год. - 2000 грн.;

-підготовка та подання адвокатського запиту відповідачу 1 год. - 2000 грн.;

-підготовка та подання відповіді на відзив 3 год. 6000 грн.;

-підготовка та подання заяви про уточнення позовних вимог - 1 год. - 2000 грн.;

-складення акту, підготовка та подання клопотання про розподіл судових витрат - 1 год. - 2000 грн.;

-отримання копії судового рішення, підготовка та подання заяви про виконання судового рішення та заяви до приватного виконавця про стягнення судових витрат - 1 год. - 2000 грн.;

Всього до оплати 34 000 грн.

По-перше, слід вважати, що складання заяв та клопотань стосовно судових витрат не є наданням правової допомоги у розумінні та Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 910/9714/22 від 02 лютого 2024 року.

Відтак, немає підстав для стягнення судових витрат у розмірі 2000 грн. на підготовку заяви про відшкодування судових витрат.

Однак, зважаючи на розмір задоволених позовних вимог; зважаючи на обсяг виконаних робіт, здійснених адвокатом; складність справи; кількість процесуальних дій та матеріалу, який слід було дослідити та проаналізувати, колегія суддів вважає, що розмір витрат на правову допомогу визначений адвокатом та клієнтом є завищеним, натомість стягнутий судом значно занижений, а тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 слід визнати частково обґрунтованими та саму скаргу слід задовольнити частково та ухвалене додаткове рішення слід змінити і стягнути з Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького»на користь ОСОБА_1 17000 грн витрат на професійну правничу допомогу, вважаючи таку суму достатньою та співмірною складності справи та діям, що вчинені представником сторони при її розгляді, замість 4250 грн., що стягнуті судом першої інстанції. Вказаним слід, також, частково задовольнити і апеляційну скаргу відповідача.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и л а :

апеляційні скарги Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» та ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 21 серпня 2023 року залишити без змін.

Додаткове рішення Залізничного районного суду м. Львова від 8 вересня 2023 року змінити.

Збільшити розмір стягнення з Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького /, адреса: м. Львів, вул. Любінська, 168/ на користь ОСОБА_1 /РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 а/ витрат на правову допомогу з 4250 /чотири тисячі двісті п`ятдесят/ гривень до 17000 /сімнадцяти тисяч/ гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 31 травня 2024 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра