Номер провадження: 22-ц/813/5678/24
Справа № 523/3479/24
Головуючий у 1-й інстанції Малиновський О.М.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних

справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

апеляційну скаргу Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області

на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2024 року

у цивільній справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених сум пенсійних виплат

встановив:

23 лютого 2024 року Головне управління пенсійного фонду України в Одеській області звернулося до суду з вказаним вище позовом у якому просило стягнути з

ОСОБА_1 18321,59 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31 липня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії, як особа з інвалідністю 2 групи внаслідок травми, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідачу призначено пенсію, як особі з інвалідністю з 03 травня 2023 року в розмірі 6310,77 грн.

Під час перевірки пенсійної справи в порядку контролю, було виявлено, що в електронній пенсійній справі містяться дві довідки МСЕК №525120 від 14 травня 2022 року про первинне встановлення інвалідності з 14 березня 2022 року №490443 від 05 травня 2023 року про повторне встановлення інвалідності з 03 травня 2023 року, тому зважаючи на існування двох довідок, відповідачу мала бути призначена пенсія з 31 липня 2023 року, тобто з дати звернення із заявою про призначення пенсії.

Після доопрацювання пенсійної справи відповідача, на підставі листа Головного управління від 01 грудня 2023 року №38208/03-1, рішенням від 06 грудня 2023 року уточнено дату права призначення пенсії 31 липня 2023 року.

За наведених вище обставин, за період з 03 травня 2023 року по 30 липня 2023 року виникла переплата пенсії в сумі 18321,59 грн, у зв`язку з чим винесено рішення про прийняття суми переплати пенсії на облік від 22 грудня 2023 року №4320.

Позивач надіслав на адресу відповідача лист від 22 грудня 2023 року з пропозицією повернути зайво одержані кошти, однак ці кошти ОСОБА_1 добровільно не повернув.

Отже відповідач отримав пенсійну виплату в сумі 18321,59 грн без достатньої на те правової підстави, а тому вона має бути стягнута з нього в судовому порядку.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2024 року відмовлено у задоволенні позову Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області.

В апеляційній скарзі Головне управління пенсійного фонду України в Одеській області просить скасувати заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Окрім обставин якими позивач обґрунтовує свій позов, в апеляційній скарзі позивач посилається і на те, що судом першої інстанції не в повній мірі з`ясовані обставини справи, та не надано належної правової оцінки тому, що вперше відповідачу було встановлено інвалідність 14 березня 2022 року, тоді як із заявою про призначення пенсії за інвалідністю відповідач звернувся лише 31 липня 2023 року, тому саме з цієї дати йому має бути призначена пенсія, а не з дати звернення, тобто з 03 травня 2023 року.

Після встановлення зазначених вище обставин, а саме відсутності у відповідача права на пенсію по інвалідності з дати звернення (03 травня 2023 року), у позивача виникло право вимоги повернення безпідставно набутого майна на підставі ч.1 ст. 1212 ЦК України, тобто надміру виплаченої суми пенсійних виплат за період з 03 травня 2023 року по 30 липня 2023 року у розмірі 18321,59 грн.

Як на підставу для задоволення вимог апеляційної скарги позивач вказує про неправильне застосування судом норм матеріального права, яке полягає у тому, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст. 1212 ЦК України, а не ст. 1215 ЦК України, якою керувався суд першої інстанції.

Правом на відзив на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Згідно із ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 частини 6 статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними є справи у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Положеннями п.1 ч.1 ст.176 ЦПК України передбачено, що ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів сумою, яка стягується.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21 жовтня 2024 року, розгляд цієї справи призначено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, з огляду на те, що позовні вимоги мають виключно майновий характер, та справа є малозначною в силу вимог закону, оскільки ціна позову (18321,59 грн) не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову

(90840 грн).

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення суду відповідає, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлені та підтверджується матеріалами справи такі обставини.

31 липня 2023 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про призначення пенсії по інвалідності, як особа з інвалідністю II групи внаслідок травми, яка пов`язана з виконанням ним обов`язків військової служби відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

До зазначеної вище заяви, відповідач долучив виписку з акта огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії 12 ААВ №525120, відповідно до якої, за результатами проведеного огляду 14 березня 2022 року відповідачу встановлено 2 групу інвалідності, до 14.03.2023 року.

Також відповідач долучив виписку з акта огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії 12 ААГ №490443 від 05 травня 2023 року, відповідно до якої за результатами проведення повторного огляду, проведеного 03 травня 2023 року, відповідачу встановлено 2 групу інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.

Під час перевірки пенсійної справи в порядку контролю, ГУ ПФУ України в Одеській області було встановлено, що в електронній пенсійній справі міститься дві довідки МСЕК № 525120 від 14 березня 2022 року про первинне встановлення інвалідності з 14 березня 2022 року та № 490443 від 05 травня 2023 про повторне встановлення інвалідності з 03 травня 2023 року, у зв`язку з чим пенсія мала бути призначена з 31 липня 2023 року.

За результатами доопрацювання пенсійної справи, на підставі рішення від 06 грудня 2023 року уточнено дату права призначення пенсій 31 липня 2023 року, замість 03 травня 2023 року.

Як убачається з рішення про прийняття суми переплати пенсії на облік від 22 грудня 2023 року №4320, сума переплати пенсії відповідачу становить 18321,59 грн, що згідно з довідкою відділу опрацювання №2 Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області утворилася за період з 03 травня 2023 року по 30 липня 2023 року. При призначення пенсії невірно встановлено дату праву, таким чином утворилася сума переплати 18321,59 грн, яка прийнята на облік в грудні 2023 року.

Позивачем на адресу відповідача надіслано лист за вих. №1500-0504-8/181594 від 22 грудня 2023 року з пропозицією повернути зайво отримані кошти на рахунок позивача.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що доказів, які б свідчили про рахункову помилку з боку ГУ ПФУ України в Одеській області, чи надання відповідачем завідомо неправдивих даних або підроблених документів, які стали підставою для переплати пенсії, а також зловживань з боку відповідача при отриманні пенсії, позивачем не надано, та не доведено факт зловживань з боку відповідача, його винуватості чи недобросовісності щодо надання недостовірних даних та отримання переплати пенсії. Крім того, позивачем не встановлений сам факт наявності рахункової помилки, що становить предмет доказування у цьому спорі, а саме: відсутні висновки ревізії, акти перевірок чи службового розслідування, по інформації яких можна було б відстежити шлях та причину виникнення помилки при нарахуванні пенсії та з`ясувати, що дана помилка є безпосередньо рахунковою помилкою, а не помилкою, пов`язаною з неналежним виконанням обов`язків службовими особами, відповідальними за обчислення та нарахування і перерахунок пенсії, а також здійснення контрольних функцій, а допущена позивачем помилка не може бути віднесена до рахункової помилки, адже помилка допущена під час нарахування пенсії має винятково програмний характер. Окрім цього, цього суд звернув увагу, що спеціалісти пенсійного фонду перед тим, як провести виплату відповідачу пенсії, могли пересвідчитися у правильності проведених нарахувань, однак цього не зробили, що свідчить про недотримання стандарту належної обачливості. Нарахування пенсії проведено позивачем добровільно, за відсутності рахункової помилки, та за відсутності недобросовісності з боку набувача, у зв`язку із чим до даних правовідносин підлягають застосуванню положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені кошти поверненню не підлягають, тому суд дійшов висновку, що без встановлення фактів недобросовісної поведінки відповідача, та наявності рахункової помилки при виплаті пенсії, відсутні підстави для стягнення з відповідача надмірно виплаченої суми пенсії відповідно до ст. 1215 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з огляду на таке.

Пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону (ч.1 ст. 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування далі Закон).

Пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності (п.2 ч.1 ст. 45 Закону).

Суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку (ч.1 ст. 50 Закону).

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджений Постановою Пенсійного фонду України N 22-1 від 25 листопада 2005 року (далі - Порядок).

До заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, які підтверджують право на призначення дострокової пенсії за віком: виписка з акта огляду МСЕК про групу та причину інвалідності (пп.6 п.2.1 розділ II Порядку).

При прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб: реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис; надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом 2.28 розділу II цього Порядку; повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних реєстрах, системах або базах даних та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповідної інформації (п.4.2 розділу IV Порядку).

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Якщо пенсію за віком призначено автоматично (без звернення особи), у повідомленні про призначення особі пенсії додатково зазначається інформація про порядок її виплати (п.4.7 розділу IV Порядку).

Отже, рішенню про призначення або відмови у призначенні особи пенсії, має передувати виконання уповноваженою службовою особою ряду комплексних дій, спрямованих на уточнення та перевірки інформації, відображеної у документах, наданих заявником разом із заявою про призначення пенсії, а також перевірки таких відомостей на предмет їх достовірності та достатності. Саме ж по собі рішення, прийняте за результатами розгляду відповідної заяви є завершальним етапом процедури з оформлення та призначення пенсійних виплат.

Таким чином, на особу (заявника) покладається лише обов`язок зібрання та подачі певного (визначеного) переліку документів, тоді як саме працівнику сервісного центру належить дотримуватися міри необхідної поведінки щодо аналізу та надання оцінки змісту та обсягу поданої інформації. Та у разі виявлення неточностей, суперечностей, розбіжностей чи недостатності відомостей (даних) для прийняття відповідного рішення, вживати заходи, визначені Порядком.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого)без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно),зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (частина перша статті 1215 ЦК України).

Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 лютого 2019 року при розгляді справи N 545/163/17 та постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі N 6-91цс14.

Водночас, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі N 753/15556/15-цтапостанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі N 607/4570/17-цзазначено, що: "правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум".

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі "Рисовський проти України" від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування", який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах "Беєлер проти Італії" від 05 січня 2000 року, "Онер`їлдіз проти Туреччини" від 18 червня 2002 року, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" від 08 квітня 2008 року, "Москаль проти Польщі" від 15 вересня 2009 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах "Лелас проти Хорватії" від 20 травня 2010 року і "Тошкуце та інші проти Румунії" від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" від 18 червня 2002 року та "Беєлер проти Італії" від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

За вимогами ст. ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як убачається з матеріалів справи, та не заперечується позивачем, звертаючись із заявою про призначення пенсії по інвалідності, ОСОБА_1 надав уповноваженій службовій особі Пенсійного фонду, обсяг необхідних документів для призначення пенсії на пільгових умовах, зокрема дві виписки з акта огляду МСЕК про групу та причину інвалідності №525120 від 14 березня 2022 року та №490443 від 05 травня 2023 року.

Отже, рішення про призначення відповідачу пенсії, приймалося позивачем на підставі документів, наданих ОСОБА_1 , у тому числі виписки з акта огляду МСЕК про групу та причину інвалідності №525120 від 14 березня 2022 року.

Матеріали справи не містять відомостей, а позивачем усупереч наведеним вище вимогами закону не надано належних та допустимих доказів, що є його процесуальним обов`язком на підтвердження того, що прийняттю рішення про призначення пенсії та сам факт здійснення надміру виплаченої пенсії, здійснено внаслідок поведінки відповідача, яка б містила ознаки зловживань чи за своїм характером була недобросовісною, а відтак виплачені пенсійні виплати не підлягають поверненню. Документальних відомостей на предмет підтвердження рахункової помилки зі своєї сторони, позивач також не надав, що вірно враховано судом першої інстанції.

Встановивши відсутність двох обов`язкових складових, за наявності яких відповідно до вимог статті 1215 ЦК України та статті 50 Закону можливе повернення безпідставно виплаченої пенсії, а саме: рахункової помилки з боку позивача і недобросовісності, зловживань з боку відповідача, місцевий суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог .

Доводи скаржника щодо неправильного застосування судом норм матеріального права, колегія суддів відхиляє, оскільки повно та всебічно встановивши дійсний характер спірних правовідносин, суд дійшов правильного висновку, що на спірні правовідносини сторін поширюються положення ст. 1215 ЦК України.

Інші доводи апеляційної скарги за своїм змістом та суттю є обґрунтуванням позовних вимог, і зводяться до суб`єктивного тлумачення скаржником норм права та незгоди з висновками суду стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає вірними та обґрунтованими висновки суду з якими не погоджується скаржник.

Доказів які б спростували правильні висновки суду скаржником не надано.

Порушень судом норм процесуального права колегією суддів не встановлено.

Отже доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення суду, з мотивів наведених у апеляційній скарзі.

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області потрібно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

М.В. Назарова