Справа № 129/3396/21
Провадження № 22-ц/801/944/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Капуш І. С.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2024 рокуСправа № 129/3396/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинського В.П.,

суддів Голоти Л.О., Медвецького С.К.,

за участі секретаря судового засідання Луцишина О.П., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 , в інтересах якої діє адвокат Костюк Галина Миколаївна, на рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 16 лютого 2024 року у цивільній справі за первісним позовом представника позивача ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Гайсинської міської ради, про визначення місця проживання дитини,

в с т а н о в и в:

22.11.2021р. ОСОБА_6 звернулася до суду із первісним позовом до ОСОБА_7 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, в якому просила: стягувати з відповідача ОСОБА_7 на її, ОСОБА_6 користь аліменти на утримання дитини: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду та до повноліття дитини та визначити місце проживання дитини разом із нею.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що позивачка ОСОБА_6 , із 17.02.2015 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 , який було розірвано рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 07 серпня 2018 року (справа № 129/1012/18). У зареєстрованому шлюбі у них з відповідачем народилася дитина: дочка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 18.08.2015 року складено відповідний актовий запис №165, батьком дитини є ОСОБА_7 , матір`ю - ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 18.08.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Гайсинського районного управління юстиції у Вінницькій області.

Зазначила, що дитина ОСОБА_8 проживає з матір`ю і повністю перебуває на її утриманні. Батько дитини ОСОБА_7 не виконує свій батьківський обов`язок щодо утримання дитини, не надає будь - якої матеріальної допомоги для забезпечення її життєдіяльності, хоча має таку можливість, оскільки є здоровою, працездатною особою, офіційно працевлаштований, іншим особам аліменти не сплачує, виконавчі провадження, де він є боржником, у автоматизованій системі виконавчого провадження - відсутні.

Для забезпечення життєдіяльності та нормального розвитку малолітньої дочки: ОСОБА_8 найбільш розумним та справедливим буде визначення аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно.

03.02.2022р. відповідач за первісним позовом ОСОБА_7 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Гайсинської міської ради, про визначення місця проживання дитини, в якому просив: визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_8 , 30.07.2015р. із батьком ОСОБА_7 , проживаючого в АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 та стягувати з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 2000 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 20.04.2022р. і до повноліття дитини.

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 16 лютого 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та визначення місця проживання дитини відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_7 до ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Гайсинської міської ради, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини задоволено повністю.

Стягнено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_4 , на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживаючого по АДРЕСА_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_2 , аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 2000грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 20.04.2022р. і до повноліття дитини.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_4 , в інтересах якої діє адвокат Костюк Г.М., подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що ОСОБА_8 з моменту розірвання шлюбу між батьками і до моменту звернення матері ОСОБА_4 проживала з матір`ю. Однак, на переконання скаржника, суд першої інстанції наведеного до уваги не взяв.

Також зазначає, що батько ОСОБА_7 створив умови, за яких мати дитини була відчужена від неї, а тому в дитини склалося викривлене враження про небажання матері брати участь у її житті. Таку повдеінку скаржник вважає психологічним насиллям над дитиною зі сторони батька.

Крім того, скаржник вказує, що батько ОСОБА_7 перешкоджає матері у спілкуванні з дитиною, позбавляє її належної опіки і виховання з боку матері, що, на переконання скаржника, призводить до руйнування зв`язків дитини із матір`ю та суперечить сімейним цінностям та найкращим інтересам дитини.

Разом з тим, до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому ОСОБА_7 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін як законне та ухвалене відповідно до норм процесуального та матеріального права.

В заперечення проти апеляційної скарги, ОСОБА_7 зазначає, що в інтересах дочки, ОСОБА_9 , проживати саме із батьком, оскільки ним створені та створюються всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що 17.02.2015 року між ОСОБА_7 та відповідачкою ОСОБА_6 , було зареєстровано шлюб, в якому ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась дочка ОСОБА_8 , шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 07.08.2018 р. ОСОБА_7 із дочкою ОСОБА_9 залишилися проживати в будинку його матері ОСОБА_10 за адресою АДРЕСА_5 та з того часу дочка ОСОБА_9 , проживає біля батька та перебуває на його утриманні.

08.08.2019 року Гайсинським районним судом Вінницької області видано судовий наказ (справа №129/2139/19) про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання їх дочки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08.08.2019р. і до її повноліття. Ухвалою Гайсинського районного суду від 06.09.2019р. в справі №129/2139/19 судовий наказ від 08.08.2019р. про стягнення з нього на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання дочки ОСОБА_8 , скасовано, оскільки дочка проживала біля батька, ОСОБА_7 .

Із листопада 2021 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 постійно проживають в житловому будинку в АДРЕСА_1 .

ОСОБА_7 працює фельдшером з медицини невідкладних станів Гайсинського відділення екстреної медичної допомоги філії «Гайсинська СЕМД», за місцем роботи характеризуюся позитивно, та отримує заробітну плату в розмірі 16 000 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 , суд першої інстанції виходив з того, що визначення місця проживання дитини разом із батьком буде відповідати інтересам дитини.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

За ч.ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Як вбачається з витягу з протоколу № 6 засідання опікунської ради міськвиконкому Гайсинської міської ради від 16.08.2019, опікунська рада рекомендувала ОСОБА_7 та ОСОБА_6 вирішувати спір щодо визначення місця проживання дитини в судовому порядку

Разом з тим, допитана в судовому засіданні суду першої інстанції начальник служби у справах дітей Гайсинської міської ради ОСОБА_11 повідомила про те, що в 2022 році, як представник служби обстежувала умови проживання у ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , в ході якого було встановлено місце проживання ОСОБА_7 в приватному будинку, де у ОСОБА_8 є окрема кімната, а мати дитини ОСОБА_6 проживає в однокімнатній квартирі. На її думку, дитина має проживати з батьком, а тому вважала, що у задоволенні первісного позову ОСОБА_6 необхідно відмовити, а задоволенню підлягає зустрічний позов ОСОБА_7 .

Тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

При визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог ст. 3 Конвенції про права дитини.

Враховуючи вимоги ст. 51 Конституції України, ст. 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, ст. 7 СК України, а також положення прецедентної практики Європейського суду з прав людини, при вирішенні справи, зокрема, про визначення місця проживання дитини встановлення обставин, які, на думку суду, забезпечують найкращі інтереси дитини та зазначення указаних обставин у відповідному рішенні є обов`язком суду.

Аналіз національного законодавства вказує на те, що втручання суду у вирішення питання щодо місця проживання дітей має відбуватись у крайніх випадках, за наявності спору між батьками, задля сторонньої оцінки обставин, що визначені ч. 2 ст. 161 СК України.

У ході судового розгляду встановлено, що з листопада 2021 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 постійно проживають в житловому будинку в АДРЕСА_1 .

ОСОБА_7 працює фельдшером з медицини невідкладних станів Гайсинського відділення екстреної медичної допомоги філії «Гайсинська СЕМД», за місцем роботи характеризуюся позитивно, та отримує заробітну плату в розмірі 1600 0грн, заробітна плата є достатньою для створення нормальних умов проживання для двох осіб, для нього та дочки Маріни.

Також встановлено, що батько відводить дочку до школи та забирає її, відвідує всі святкові заходи, допомагає підготуватися до свят, які проводяться в школі, допомагає в навчанні, вони спільно, здійснють необхідні покупки, організовують свій побут та відпочинок. В школі дочка навчається добре, має друзів, весела, врівноважена, розсудлива. Також дитина є учасницею танцювальної студії, яку відвідує двічі на тиждень. Безумовно, батько слідкує за здоров`ям дитини, за її фізичним розвитком.

У рішенні від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

За висновками Європейського суду з прав людини, між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (справа «Хант проти України», № 31111/04, пункт 54, рішення від 07.12.2006 року).

Апеляційний суд враховує, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, враховує ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дитини, стан її здоров`я, турботу та піклування про неї, а також наявність заробітку у батьків, забезпеченості житлом та інших соціальних факторів, які вказують про їхнє відношення до утримання і виховання сім`ї та дитини, наміри і можливості виховувати малолітню доньку як повноцінного члена громадянського суспільства. При цьому, апеляційний суд виходить із першочергового значення та оцінки саме найкращих інтересів дитини.

Таким чином, оскільки ОСОБА_8 постійно проживає з батьком який має стабільний дохід, а тому в змозі забезпечувати доньку всім необхідним для її благополучного, спокійного життя, за адресою: АДРЕСА_1 , має стійкі зв`язки у цьому середовищі, комфортні побутові умови, а за інших обставин буде порушене звичне для дитини середовище, що не відповідатиме найкращим інтересам малолітньої дитини, апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про визначення місця проживання дитини разом з батьком.

Колегія суддів зазначає, що мати дитини, яка безумовно відіграє важливу роль у житті дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати.

Згідно з нормами ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд вважає, що, розглядаючи спір, місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 16 лютого 2024 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 16 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 03 червня 2024 року.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Л.О. Голота

С.К. Медвецький