Справа № 445/1984/23 Головуючий у 1 інстанції: Сивак В. М.
Провадження № 22-ц/811/1883/24 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

без участі сторін,розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справуза апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на заочне рішення Золочівського районного суду Львівської області від 11 березня 2024 року у справі за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог покликалося на те, що 30 січня 2021 року, між ОСОБА_1 та ТзОВ "Манівео швидка фінансова допомога" було укладено кредитний договір №901392020.

06 квітня 2021 року між ТзОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТзОВ "Таліон Плюс" було укладено договір факторингу № 28/1118-01, згідно якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 901392020 від 30 січня 2021 року.

20 жовтня 2022 року між ТзОВ "Таліон Плюс" та ТзОВ ФК "Європейська агенція з повернення боргів" було укладено договір факторингу №20102022, згідно якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором.

Даний договір було підписано електронним підписом відповідача, який був відтворений шляхом використання ОСОБА_1 одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчать умови кредитного договору, адреса, реквізити та підписи сторін. Також позивач зазначив, що відповідно до кредитного договору позичальник зобов`язався вчасно повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному цим кредитним договором. Однак, відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит у передбачені договором строки, внаслідок чого в нього виникла заборгованість в розмірі 24894,00 грн., з яких 7000,00 грн. - основна сума боргу, та 17894,00 грн. сума заборгованості за відсотками.

Окрім того, 12 січня 2021 року між ОСОБА_1 та ТзОВ "Інфінанс" було укладено кредитний договір № , згідно якого відповідачу товариством надано було кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на платіжну картку клієнта.

22 червня 2022 року між ТзОВ "Інфінанс" та ТзОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №22/06-22, згідно якого до позивача перейшло право вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і до відповідача. Внаслідок невиконання відповідачем умов договору щодо повернення кредиту та відсотків за користування кредитом у строки передбачені договором, у нього виникла заборгованість за кредитним договором № від 12 січня 2021 року в розмірі 103162,50 грн., з яких 7000,00 грн. - основна сума боргу, 96162,50 грн. - сума заборгованості за процентами.

Окрім того, 09 січня 2021 року між ОСОБА_1 та ТзОВ "Качай гроші" було укладено кредитний договір №00-2334774, згідно якого ТзОВ "Качай гроші" надало відповідачу кредит у безготівковій формі на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом, за користування яким відповідач повинен був сплачувати відсотки, які нараховуються від суми кредиту з першого дня надання кредиту до дня повного погашення заборгованості за кредитом. Порядок обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за користування кредитом визначено умовами договору, з якими погодився відповідач, підписавши даний договір своїм електронним підписом. Однак ОСОБА_1 не виконав умов договору кредиту, внаслідок чого у нього виникла заборгованість в розмірі 7282,38грн., з яких 2300,00 грн. - основна сума боргу, 4982,38 грн.- заборгованість за відсотками. 22 грудня 2022 року між ТзОВ "Качай гроші" та ТзОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 22122022/2 за яким останнє набуло право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами ТзОВ "Качай гроші", в тому числі і до відповідача.

Таким чином загальна сума заборгованості за вказаними кредитними договорами у відповідача перед позивачем становить 135 338,88 грн., з яких:

1. За Кредитним договором № 901392020 в розмірі 24 894,00 грн., з яких:

- 7 000,00 грн. - сума заборгованості по основному боргу;

- 17 894,00 грн. - сума заборгованості по відсоткам;

2. за Договором позики № в розмірі 103 162,50 грн., з яких:

- 7 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу;

- 96 162,50 грн. - сума заборгованості за відсотками;

3. за Кредитним договором № 00-2334774 в розмірі 7 282,38 грн., з яких:

- 2 300,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу;

- 4 982,38 грн. - сума заборгованості за звичайними відсотками;

- 0,00 грн. - сума заборгованості за простроченими відсотками.

Заочним рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 11 березня 2024 року позов ТзОВ ФК "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами - задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ТзОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (, юридична адреса: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, реквізити IBAN № НОМЕР_2 у АТ «ТАСкомбанк») заборгованість за кредитним договором № 901392020 в розмірі 24894,00 грн., за кредитним договором № в розмірі 103162,50 грн., за кредитним договором 00-2334774 в розмірі 7282,38 грн., та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684,00 грн.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що матеріали справи не містять доказів, що укладення кредитних договорів відбувалось в порядку визначеному чинним законодавством, а саме доказів відправлення одноразового ідентифікатора відповідачеві.

Окрім цього, вважають, що до позовної заяви не долучено доказів отримання кредитних коштів відповідачем, окрім кредитного договору та розрахунку заборгованості. Однак, розрахунок заборгованості по кредитному договору не є належним та допустимим доказом, який засвідчує наявність чи відсутність заборгованості або факт отримання коштів за договором позики.

Зазначає, що позивач не надав належних та допустимих доказів переходу до нього права вимоги за кредитним договором №901392020, оскільки ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги за укладеними ним кредитними договорами ще до укладення кредитного договору № №901392020, а відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав, тому у позивача не виникло права вимоги за кредитним договором №901392020.

Також вважають, що зі спливом строку кредитування припинилось право позивача нараховувати проценти за кредитними договорами.

Просять заочне рішення Золочівського районного суду Львівської області від 11 березня 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Окрім цього, просить стягнути з позивача на користь ОСОБА_1 понесені витрати на у зв`язку з розглядом справи в розмірі 16 026 грн.

11 липня 2024 року до Львівського апеляційного суду через систему «Електронний суд» від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 12 вересня 2024 року, є дата складення повного судового рішення 01 жовтня 2024 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Судом та матеріалами справи встановлено, що 30 січня 2021 року між ТзОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 укладено договір позики №901392020. Згідно умов даного договору, кредитодавець - ТзОВ "Манівео швидка фінансова допомога" надало позичальнику кредит у вигляді Кредитної лінії в розмірі Кредитного ліміту на суму 7000,00 грн., які останній зобов`язався повернути та сплатити проценти за користування кредитом.

Згідно договору факторингу № 28/1118-01, ТзОВ "Манівео швидка фінансова допомога" передало право вимоги ТзОВ "Таліон Плюс", згідно якого останнє набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № №901392020 від 30 січня 2021 року.

20 жовтня 2022 року між ТзОВ "Таліон Плюс" та ТзОВ ФК "Європейська агенція з повернення боргів" було укладено договір факторингу №20102022, згідно якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором.

Відповідно до реєстру боржників №2 від 06 березня 2023 року до Договору факторингу №20102022 від 20 жовтня 2022 року, ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором в сумі 24894,00 гривень, з яких: 7000,00 гривень заборгованість за основною сумою боргу; 17894,00 гривень - заборгованість за відсотками.

Окрім того, судом встановлено, що 12 січня 2021 року між відповідачем та ТзОВ "Інфінанс" було укладено кредитний договір № згідно якого відповідачу товариством надано було кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на платіжну картку клієнта.

Згідно договору факторингу № 22/06-22 від 22 червня 2022 року та ТзОВ "Інфінанс" передало право грошової вимоги ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором № до боржника ОСОБА_1 .

Відповідно до реєстру боржників від 22 червня 2022 року до Договору факторингу№ 22/06-22 від 22 червня 2022 року, ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 103 162,50 гривень, з яких: 7000,00 гривень - заборгованість за основною сумою боргу; 96162,50 гривень - заборгованість за відсотками.

09 січня 2021 року між відповідачем та ТзОВ " Качай гроші" було укладено кредитний договір № 00-2334774, згідно якого ТзОВ "Качай гроші" надало відповідачу кредит у безготівковій формі на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом, за умовами якого відповідач повинен був сплачувати відсотки, які нараховуються від суми кредиту з першого дня надання кредиту до дня повного погашення заборгованості за кредитом.

22 грудня 2022 року між ТзОВ " Качай гроші" та ТзОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 22122022/2, за яким останнє набуло право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами ТзОВ " Качай гроші", в тому числі і до відповідача.

Згідно із реєстром боржників до договору факторингу № 22122022/2 від 22 грудня 2022 року, заборгованість відповідача перед ТзОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» становить 7282,38 грн., з яких 2300,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 4982,38 грн. - заборгованість за відсотками.

Всупереч умовам договору кредиту, відповідач не виконав свого зобов`язання та не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», ні на рахунки попередніх кредиторів.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позовних вимог, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором № 901392020 в розмірі 24 894,00 грн., за кредитним договором № в розмірі 103 162,50 грн., за кредитним договором 00-2334774 в розмірі 7 282,38 грн.

Однак, з таким висновком колегія суддів не може погодитися повністю, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті https://monetka.com.ua та https://monetka.ua.

Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст.641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

З матеріалів справи слідує, що договір позики №901392020 від 30 січня 2021 року між ТзОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 був укладений в електронній формі, відповідно до п. 1.1. якого кредитодавець зобов`язався надав позичальникові кредит в розмірі 7 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, строком на 30 днів. Вказаний договір був підписаний ОСОБА_1 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором MNV28E2V, відправленим 30.01.2021 14:41:05, введеним 30.01.21 14:42:21.

Окрім цього, з матеріалів справи слідує, що 12 січня 2021 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 було укладено договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №/2 від 12 січня 2021 року та надання кредиту згідно Заявки-анкети № 3431054 від 12 січня 2021 року.

Відповідач здійснив дії спрямовані на укладання Договору шляхом підписання Пропозиції (оферти) та заповнення Заявки-анкети № 3431054 (а.с. 23) на сайті Позикодавця та її підписання з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором 4j5f7r, а також зазначення реквізитів банківської картки на рахунок якої, в подальшому ТОВ «ІНФІНАНС» було перераховано грошові кошти у сумі 7000,00 грн, що підтверджується квитанцією за сплату №77434990 від 12.01.2024 р. (а.с. 26).

Окрім цього, як вбачається із матеріалів справи, кредитний договір № 00-2334774 від 09 січня 2021 року між відповідачем та ТзОВ " Качай гроші" було укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. Зі змісту договору встановлено, що ОСОБА_1 при його оформленні зазначив свої персональні дані, зокрема ідентифікаційний номер платника податків, паспортні дані, зареєстроване місце проживання.

ОСОБА_1 через особистий кабінет на веб-сайті позикодавців подав заявку на отримання позики та підтвердив умови отримання позики, після чого позикодавець надіслав ОСОБА_1 за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор, який заявник використав для підтвердження підписання договору позики.

Також, 09 січня 2021 року ОСОБА_1 підписав паспорт споживчого кредиту електронним підписом, відтвореним шляхом використання споживачем свого логіна та пароля, встановлених при створенні споживачем особистого кабінету (а. с. 39-40).

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що вищенаведені кредитні договори укладені сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цих договорів сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору.

Заперечуючи проти укладених оспорюваних правочинів, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не спростував факт укладення ним вказаних договорів і отримання на підставі вказаних договорів кредитів.

Як вбачається з умов укладених договорів, кошти надавались позичальнику в безготівковій формі. Таким чином, перерахування коштів за укладеними кредитними договорами було здійснено операторами онлайн-послуг платіжної інфраструктури, які не здійснюють операцій з готівковими грошима, а у випадку переказу коштів у безготівковій формі, видаткові касові ордери на суму переказу не складаються.

Таким чином, доводи в апеляційній скарзі про те, що матеріали справи не містять жодного належного, достатнього та допустимого перерахування сум позики колегія суддів вважає безпідставними.

За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частин перша статті 513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.

Частиною першою статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Таким чином, звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» надала належні докази, які підтверджують право вимоги позивача за кредитними договорами, а також наявність у відповідача грошового зобов`язання та заборгованості перед позивачем.

Тобто, відповідач ОСОБА_3 несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором перед новим кредитором ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів".

Колегія суддів відхиляє посилання в апеляційній скарзі на недоведеність факту відступлення прав вимоги від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», а від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Відповідач зазначав, що договір факторингу між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» був укладено раніше ніж кредитний договір.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Частиною 1 ст. 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно з ч. 2 ст. 1078 ЦК України майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Як вбачається з матеріалів справи, 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) був укладений договір факторингу №28/1118-01.

Відповідно до п. 2.1. договору факторингу №28/1118-01 клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених Договором. Згідно п.п. 1.3. договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року під правом вимоги розуміються всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Відтак, договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року визначено, що предметом відступлення за ним є в тому числі вимоги, які виникнуть у клієнта в майбутньому (майбутня вимога), при цьому перелік кредитних договорів, за якими здійснюється відступлення, наводиться у відповідних додатках до договору, а саме реєстрах прав вимоги. Такі додатки до договору є невід`ємною частино договору факторингу.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення із ОСОБА_3 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за вказаними кредитними договорами.

Однак, задовольняючи позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» про стягнення заборгованості за договорами в повному обсязі, суд першої інстанції не врахував того, що за змістом ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такі висновки викладені, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №300/438/18.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 зауважила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також пеню, застосовувати штрафні санкції, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Договір №901392020 від 30 січня 2021 року (а.с. 10-12), між ТзОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 укладений строком на 30 днів від дати отримання кредиту (а.с. 10-12).

Згідно умов даного договору, кредитодавець - ТзОВ "Манівео швидка фінансова допомога" надало позичальнику кредит у вигляді Кредитної лінії в розмірі Кредитного ліміту на суму 7000,00 грн., які останній зобов`язався повернути та сплатити проценти за користування кредитом.

Умовами договору передбачена можливість продовження строку його дії шляхом здійснення оплати всіх фактично нарахованих процентів протягом строку дії договору, однак, матеріали справи не містять доказів здійснення позичальником платежів в межах строку дії договору.

З огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору позики є безпідставним, тому проценти за користування кредитними коштами за договором №901392020 від 30 січня 2021 року нараховуються від 30 січня 2021 року до 28 лютого 2021 року.

Пунктом 1.4.1 договору передбачено нарахування процентів за користування кредитом в розмірі 620,50 % річних, що становить 1,70 % від суми кредиту за кожен день користування ним.

Відтак, в умовах договору сторони домовилися про плату за користування кредитними коштами в розмірі 1,70 % від суми кредиту за кожен день користування ним, що становить 119,00 грн. за кожен день користування кредитними коштами.

З огляду на те, що кредитний договір укладено на 30 днів у позичальника виник обов`язок зі сплати процентів за користування кредитними коштами в розмірі 3 570 грн, виходячи з розрахунку: 7000,00 грн (тіло кредиту) х 1,70% (відсотки) х 30 днів (строк позики).

З матеріалів справи слідує, що 12 січня 2021 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 було укладено договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №/2 від 12 січня 2021 року та надання кредиту згідно Заявки-анкети № 3431054 від 12 січня 2021 року.

Відповідач здійснив дії спрямовані на укладання Договору шляхом підписання Пропозиції (оферти) та заповнення Заявки-анкети № 3431054 (а.с. 23) на сайті Позикодавця та її підписання з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором 4j5f7r, а також зазначення реквізитів банківської картки на рахунок якої, в подальшому ТОВ «ІНФІНАНС» було перераховано грошові кошти у сумі 7000,00 грн, що підтверджується квитанцією за сплату №77434990 від 12.01.2024 р. (а.с. 26).

Відповідно до наведеного договору, відповідач отримав кредит на наступних умовах: розмір кредиту 7000,00 грн., строк користування кредитом 30 календарних днів, процентна ставка 638,75 річних (1,75% відсоткова ставка за один день користування кредитом), загальна вартість кредиту - 3657,00 грн., реальна річна процентна ставка 1277,5%.

Таким чином, сторони погодили істотні умови договору позики, а саме розмір кредиту - 7000,00 грн., строк кредитування - 30 календарних днів та відсоткову ставку у розмірі 1,75% на кожен день користування кредитом.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення ОСОБА_1 отриманих в позику коштів зі сплатою відсотків за користування кредитом, в межах визначеного сторонами строку кредитування.

За наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за договором №/2 від 12 січня 2021 року в частині стягнення тіла кредиту в розмірі 7000,00 грн.

Разом з тим, суд першої інстанції стягуючи відсотки в сумі 96 162,50 грн, обчислив їх на день набуття ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги за договором позики (22 червня 2022 року), що є помилковим з огляду на наступне.

Як встановлено з матеріалів справи, строк кредитування був погоджений сторонами та становив 30 днів.

Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять.

Таким чином, розмір відсотків відповідно до умов договору становить 3675,00 грн за період з 12 січня 2021 по 11 лютого 2021 року, виходячи з розрахунку: 7000,00 грн (тіло кредиту) х 1,75% (базова відсоткова ставка) х 30 днів (строк позики).

Враховуючи ту обставину, що суду не надано доказів того, що ОСОБА_1 повернув кредитні кошти, отримані ним на підставі договору позики №/2 від 12 січня 2021 року, на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за відсотками у сумі 3 675 грн.

Також, судом встановлено, що за умовами укладеного 09 січня 2021 року між ТОВ «Качай гроші» та ОСОБА_1 кредитним договором №00-2334774, сторони визначили, що сума кредиту становить 2 300 гривень, процентна ставка за користування кредитом 1,81% в день від суми кредиту, строк кредитування 30 днів, тобто до 08 лютого 2021 року, сума нарахованих процентів 1245,60 гривень до оплати всього 3545,60 гривень.

Таким чином, з 08 лютого 2021 року припинилося право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом. При цьому доказів, що відбулась пролонгація договору, відповідно до його умов, позивач не надав, і матеріали справи таких відомостей не містять.

Отже, позивач має право на захист свого порушеного права у вигляді стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в сумі 3545,60 гривень, яка складається з 2300 гривень заборгованість за кредитом, 1245,60 гривень сума заборгованості за звичайними відсотками.

Доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду першої інстанції в частині стягнення відсотків за користування кредитними коштами не відповідає обставинам справи, відтак підлягає зміні у відповідності до ст. 376 ЦПК України.

Враховуючи викладене, та з огляду на те, що нарахування та стягнення процентів за користування позикою та кредитом поза визначеними строками суперечить вказаним вимогам ЦК України та висновкам Верховного Суду, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» підлягала стягненню:

заборгованість за договором №901392020 від 30 січня 2021 року в розмірі 10 570 грн., з яких: 7000 грн. сума позики, 3570 проценти за користування кредитом;

заборгованість за договором №/2 від 12 січня 2021 року в розмірі 10 657 грн., з яких: 7000 грн. сума позики, 3657 грн. проценти за користування кредитом;

заборгованість за договором №00-2334774 від 09 січня 2021 року в розмірі 3545,60 гривень, з яких 2300 гривень сума позики, 1245,60 гривень проценти за користування кредитом.

В іншій частині заборгованість стягненню з відповідача не підлягала.

Таким чином, заочне рішення Золочівського районного суду Львівської області від 11 березня 2024 року підлягає зміні в частині визначення розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та в частині розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просив стягнути з позивача на свою користь судові витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції 5 000 грн., в суді апеляційної інстанції в розмірі 7 000 грн, на підтвердження судових витрат надав: - договір про надання правової допомоги від 02 квітня 2024 року, - акт виконаних робіт від 08 квітня 2024 року до договору про надання правової допомоги від 02 квітня 2024 року, - акт виконаних робіт від 19 червня 2024 року до договору про надання правової допомоги від 02 квітня 2024 року.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на правничу допомогу за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанцій.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Одночасно, колегія суддів зазначає, що відповідно до висновків у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

З огляду на часткове задоволення апеляційної скарги, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи (складання заяви про перегляд заочного рішення та апеляційну скаргу), а також врахувавши принципи співмірності та критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної роботи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення заяви про стягнення витрат на правову допомогу та дійшла висновку про стягнення із Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" на користь ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанцій у розмірі 7 000 грн.

Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи розмір задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме: судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 491 грн 17 коп.(2684 грн сплачений судовий збір за подання позовної заяви х 18,3%).

Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, у відповідності до положень статті 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача необхідно стягнути 589,40 грн. судових витрат (3220,80 грн сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги х 61%).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Золочівського районного суду Львівської області від 11 березня 2024 рокускасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів":

-за кредитним договором №901392020 від 30 січня 2021 року в розмірі 10 570 грн., з яких: 7000 грн. сума заборгованості по основному договору, 3570 сума заборгованості по відсоткам;

-за договором позики № від 12 січня 2021 року в розмірі 10 657 грн., з яких: 7000 грн. сума заборгованості по основному договору, 3657 грн. сума заборгованості по відсоткам;

-за кредитним договором №00-2334774 від 09 січня 2021 року в розмірі 3545,60 гривень, з яких 2300 гривень сума заборгованості по основному договору, 1245,60 гривень сума заборгованості по відсоткам.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" судовий збір в розмірі 491 грн 17 коп.

В решті вимог - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн. та судовий збір в розмірі 589,40 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 01 жовтня 2024 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.