П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 вересня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Кияшко К.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києвавід 01 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ), третя особа без самостійних вимог на предмет спору - товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Слов`янський базар» про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон та зняття арешту, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив скасувати тимчасове обмеження громадянина України ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, покладене на нього ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 19 травня 2011 року у справі № 6-164/11; зняти арешт на нерухоме майно позивача, накладений постановою ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві № НОМЕР_2 від 14 липня 2017 року; зняти арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 , накладений на підставі постанови ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві № 772/8 від 30 березня 2011 року; зняти арешт на все нерухоме майно позивача, накладений на підставі постанови ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві № 1390/8 від 19 червня 2012 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26 серпня 2019 року на кордоні у пункті пропуску «Бориспіль» йому було відмовлено у праві виїзду за кордон у зв`язку з наявністю у базі даних Державної прикордонної служби України відомостей про те, що ОСОБА_1 ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 19 травня 2011 року № 6-164/11 тимчасово обмежено у праві виїзду з України. Листом Голосіївського ВДВС у м. Києві від 05 листопада 2021 року позивача повідомлено, що на виконанні відділу перебували виконавчі провадження № НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа № 2-4267 від 02 лютого 2011 року виданого Печерським районним судом м. Києва про стягнення коштів з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ТД «Слов`янський базар» у розмірі 158 654,35 грн. Станом на 05 листопада 2021 року зазначені виконавчі провадження завершені та виконавчі листи повернуто стягувачу на підставі п.2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження». Наразі виконавчий лист № 2-4267 від 02 лютого 2011 року на виконанні не перебуває, а матеріли виконавчих проваджень знищено. Також в межах зазначених виконавчих проваджень виносились постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та були внесені відповідні записи про обтяження до Державного реєстру прав на нерухоме майно. Арешт накладався на все рухоме та нерухоме майно боржника. Оскільки виконавчий документ, на підставі якого встановлено тимчасове обмеження, не перебуває на виконанні у органах виконавчої служби, при цьому, обмежується право ОСОБА_1 на виїзд за кордон, на думку позивача, це є підставою для скасування тимчасового обмеження у праві виїзду позивача за кордон та скасування арештів на майно. Крім того позивач вважає, що підстави, які стали приводом для обтяження майна позивача та обмеження його у праві виїзду за межі України припинились, а інакше, ніж скасувати такі заходи за судовим рішенням, неможливо.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 01 травня 2024 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції через неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що виконавчі провадження №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 завершені, а виконавчі листи повернуто стягувачу на підставі п.2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження». При цьому, наразі виконавчий лист № 2-4267 від 02 лютого 2011 на виконанні не перебуває, а матеріли виконавчих проваджень знищено. Таким чином, виконавчий документ, на підставі якого застосовано обмеження, на виконанні у органах виконавчої служби не перебуває, строки його пред`явлення до виконання минули, а тому, на думку позивача, підстав для застосування обмежень у вигляді арештів на майно та обмеження у праві виїзду за межі України немає. ОСОБА_1 також вказує, що дія рішення від 03 листопада 2011 року про стягнення з нього заборгованості на користь ТОВ «Торговий дім «Слов`янський базар» у сумі 156 964,71 грн. та судових витрат у розмірі 1 689,64 грн. давно вичерпалась, строки пред`явлення виконавчого листа до виконання минули, а твердження третьої особи щодо вчинення позивачем злочину через умисне невиконання судового рішення спрямовані на зловживання процесуальними правами. Крім того, судом не було повідомлено учасників справи про розгляд цивільної справи 01 травня 2024 року належним чином, чим обмежено право позивача на участь у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Пунктом 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Згідно вимог ч.ч.1-3 ст. 128 ЦПК України, суд викликає учасників справи в судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками - повідомленнями.

Частина 6 ст. 128 ЦПК України визначає, що судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Частина 13 ст. 128 ЦПК України визначає, що за наявності відповідної письмової заяви учасника справи, який не має офіційної електронної адреси, та технічної можливості, повідомлення про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії може здійснюватися судом з використанням засобів мобільного зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, шляхом надсилання такому учаснику справи текстових повідомлень із зазначенням веб-адреси відповідної ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень, в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно - телекомунікаційну систему.

Відповідно до вимог ч. 1-5, ч. 9, ст. 130 ЦПК України, у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі. У разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою.

З матеріалів справи вбачається, що в судове засідання, яке було призначено на 01 травня 2024 року ОСОБА_1 не з`явився, доказів про належне його повідомлення про дату та час розгляду справи матеріали не містять.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення Голосіївського районного суду міста Києвавід 01 травня 2024 року ухвалено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, що у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нового судового рішення по суті вимог позивача.

Ухвалюючи нове судове рішення по суті вимог позивача, апеляційний суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03 листопада 2010 року у справі № 2-4267/10 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ТД «Слов`янський базар» заборгованість за договором оренди в розмірі 156 964,71 грн., а також понесені судові витрати в сумі 1 689,64 грн. Рішення набрало законної сили 16 листопада 2010 року.

На виконання рішення суду 02 лютого 2011 року виданий виконавчий лист.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва у справі № 6-164/11 від 19 травня 2011 року тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 до виконання зобов`язань, пов`язаних з виконанням рішення вищевказаного Печерського районного суду м. Києва.

Як вбачається із листа Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 05 листопада 2021 року № НОМЕР_1/3, що на виконанні у Відділі перебували виконавчі провадження №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа № 2-4267 від 02 лютого 2011 року виданого Печерським районним судом м. Києва про стягнення коштів з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ТД «Слов`янський базар» у розмірі 158 654,35 грн. Станом на 05 листопада 2021 року зазначені виконавчі провадження завершені та повернуті стягувачу на підставі п.2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження». З`ясувати в рамках якого виконавчого провадження державним виконавцем спрямовувалось подання про обмеження в праві виїзду боржника за кордон не вбачається за можливе, оскільки виконавчі провадження знищені. Перевіркою АСВП встановлено, що станом на 05 листопада 2021 року на виконанні у Відділі виконавчий лист № 2-4267 від 02 лютого 2011 року не перебуває. Також в межах зазначених виконавчих проваджень № НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 виносились постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та були внесені відповідні записи про обтяження до Державного реєстру прав на нерухоме майно. Арешт накладався на все рухоме та нерухоме майно боржника.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 30 листопада 2021 року, номер інформаційної довідки 287656024, на підставі: постанови Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві № 772/8 від 30 березня 2011 року накладено арешт на все нерухоме майно боржника ОСОБА_1 та оголошено заборону на його відчуження, реєстраційний номер обтяження: 11007996; постанови Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві № 1390/8 від 19 червня 2012 року накладено арешт на все нерухоме майно божника ОСОБА_1 та оголошено заборону на його відчуження, реєстраційний номер обтяження: 12652781; постанови Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві № НОМЕР_2 від 14 липня 2014 року зареєстровано обтяження у вигляді арешту всього нерухомого майна ОСОБА_1 , номер запису про обтяження: 6346905 (спеціальний розділ).

Як вбачається з інформаційної довідки з Автоматизованої системи виконавчого провадження (ВП-спецрозділ), виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 2-4267/10 від 02 лютого 2011 року було відкрито головним державним виконавцем Кузьменко Л.М. 14 липня 2014 року. Цього ж дня на майно боржника накладено арешт на майно та оголошення заборони на його відчуження. Постановою від 26 січня 2015 року виконавчий документ повернутий стягувачу на підставі п.2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до пункту 4 розділу ХІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України особи знімається у разі винесення виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої статті 39 Закону; скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України на підставі пунктів 19, 20 розділу III, пункту 16 розділу VIII, пункту 6 розділу XVI цієї Інструкції.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження

і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах,

у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише

з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців

у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

В порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється

у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття

з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що позивач обрав неналежний спосіб захисту свого порушеного права, що є окремою достатньою підставою для відмови у задоволенні його позовних вимог, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший порядок судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Щодо вирішення питання про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, апеляційний суд виходить з наступного.

У відповідності до вимог ч. 3-7 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця.

За результатами розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.

Зі змісту зазначених норм закону вбачається, що питання скасування встановленого судом обмеження у праві виїзду за межі України вирішується у тому самому провадженні у якому таке обмеження було накладено.

Для вирішення вказаного питання, особа, яке вважає що в подальшому застосуванні такого заходу потреби немає, може звернутися до суду з заявою про скасування встановлених обмежень.

Отже, закон не передбачає можливості вирішення такого питання за позовом особи, щодо якої судом вжито такі обмеження.

Всупереч вказаним нормам закону, позивач такої заяви до суду першої інстанції не подавав, судове рішення про стягнення з нього боргу не виконав. При цьому подав до суду позовну заяву до Голосіївського ВДВС в якій жодних вимог до зазначеного відповідача не заявив.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що для вирішення питання про скасування вжитих судом обмежень, у вигляді заборони виїзду за межі України, позивач також обрав неналежний спосіб захисту, що є підставою до відмови в задоволенні такого позову в цій частині.

Положеннями п. 2 ч. 2 ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 01 травня 2024 року скасувати та постановити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ), третя особа без самостійних вимог на предмет спору - товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Слов`янський базар» відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 27 вересня 2024 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.