ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7910/24 Справа № 191/5753/16-ц Головуючий у першій інстанції: Твердохліб А. В. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі філії «Відомча воєнізована охорона» Акціонерного товариства «Українська залізниця», про стягнення заробітної плати за час відсторонення від роботи і проходження періодичного медичного огляду та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

26 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що наказом №336/НОР-1 від 23.12.2011 року його було безпідставно відсторонено від роботи, з мотивів непроходження ним періодичного медичного огляду. 24.12.2011 року, вийшовши на роботу, начальником СК-2 ОСОБА_2 було доведено до відома ОСОБА_1 цей наказ, відсторонено його від роботи. Отримати направлення для проходження медогляду позивач зміг 26.12.2011 року у відділі кадрів 1-го ВОХОР. 27.12.2011 року ОСОБА_1 за висновком комісії визнаний придатним до роботи, але знову допущений не був. Відсторонення від роботи тривало з 24.12.2011 року по 31.12.2011 року, тобто 8 днів. Загальна сума умисно заборгованої та затриманої заробітної плати, за весь період її затримки з 24.12.2011 року по 11.11.2021 року складає 3787, 28 грн х 119,5 міс. = 452579,96 грн. Тому, уточнивши позовні вимоги, позивач просив стягнути на його користь з відповідача заробітну плату за час відсторонення від роботи в період з 24.12.2011 року по 31.12.2011 року; стягнути з відповідача умисно заборговану заробітну плату за весь час її умисної затримки з 24.12.2011 року по 11.11.2021 року, в тому числі за проходження чергового медичного огляду в період 26 - 27.12.2011 року, в сумі 452579,96 грн.; відшкодувати моральну шкоду у сумі 1000,00 грн. та 500000,00 грн (том 1 а.с. 177, 196, том 2 а.с.15).

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2024 року в задоволені позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції в іншому складі суду (а.с. 57-69 т.3).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни оскаржуваного рішення в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що відповідно до копії наказу №336/НОР-1 від 23 грудня 2011 року «Про відсторонення від роботи стрільця СК-2 ст.Дніпропетровськ ОСОБА_1 », виданого в.о. начальника відокремленого структурного підрозділу «Перший загін воєнізованої охорони» ДП «Придніпровська залізниця», у зв`язку з тим, що позивач відмовився від проходження періодичного медичного огляду та не надав керівництву загону документи, передбачені наказом №240 від 29.04.2010 року «Про проведення медичних оглядів працівників певних категорій залізничного транспорту, метрополітенів та підприємств міжгалузевого промислового залізничного транспорту України», що підтверджують медичні висновки про його придатність до виконання покладених на нього службових обов`язків, ОСОБА_1 відсторонено від роботи стрільця СК-2 ст.Дніпропетровськ з 24.12.2011; зобов`язано ОСОБА_1 надати висновки медичної комісії до 03.01.2012 року; попереджено, що у випадку ухилення від проходження медичного огляду його буде звільнено з лав воєнізованої охорони згідно чинного законодавства (а.с.2 том 1).

Надана відповідачем копія вказаного вище наказу №336/НОР-1 «Про відсторонення від роботи стрільця СК-2 ст.Дніпропетровськ ОСОБА_1 » датована 24 грудня 2011 року (а.с. 183 т.1). Суд звертає увагу, що представлені сторонами копії наказу №336/НОР-1 є аналогічними за змістом, зокрема, у наказі зазначено про відсторонення позивача саме з 24 грудня 2011 року.

У наданому для огляду в судовому засіданні місцевого суду журналі реєстрації наказів начальника загону з основної діяльності за 2011 рік «Перший загін воєнізованої охорони» ДП «Придніпровська залізниця» ДП «Придніпровська залізниця» зроблено запис про те, що відсторонення ОСОБА_1 відбулося на підставі наказу від 24 грудня 2011 року за №336 (а.с. 216 т.1).

26 грудня 2011 року позивач отримав у роботодавця направлення на обов`язковий попередній (періодичний) медичний огляд від 14.12.2011 (а.с. 3 т.1).

27 грудня 2011 року ОСОБА_1 за висновком медичної комісії визнаний придатним до роботи за посадою, що підтверджується копією медичної довідки про проходження попереднього (періодичного) медичного огляду (а.с. 4 т.1).

Наказом в.о. начальника відокремленого структурного підрозділу «Перший загін воєнізованої охорони» ДП «Придніпровська залізниця» від 28 грудня 2011 року №339/НОР-1, на підставі висновку медичної комісії від 27.12.2011, стрільця стрілецької команди №2 станції Дніпропетровськ Паливоду А.Ф. допущено до роботи 29 грудня 2011 року, з яким позивач ознайомлений 29.12.2011 року, що підтверджується підписом про ознайомлення позивача з наказом 29.12.2011 року на зворотній стороні (а.с.74, 231 т. 1).

У судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_3 пояснив, що позивач ОСОБА_1 працював в АТ «Українська залізниця» та був відсторонений ним на підставі наказу (дату якого не пам`ятає за минуванням великого проміжку часу) від роботи у зв`язку із відмовою від проходження медичного огляду. Не заперечував, що в даті видачі наказу ним могла була допущена помилка. Зазначив, що він, ОСОБА_1 , був присутнім під час складання акту 19.12.2011 року, яким зафіксовано відмову позивача від отримання направлення для проходження медичного огляду та на час ухвалення наказу №336/НОР-1 позивач не надав документів, які б підтвердили можливість його допуску до роботи. Після проходження медичного огляду ОСОБА_1 був допущений до роботи, але коли саме, не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_4 суду першої інстанції повідомив, що дійсно 19.12.2011 року ОСОБА_1 відмовився від отримання направлення для проходження медичного огляду, про що було складено акт від 19.12.2011 року, в якому він поставив свій підпис (том 1 а.с.10). Потім позивач був відсторонений на підставі наказу, коли саме не пам`ятає.

Представником відповідача зазначено, що строк зберігання графіків виробничих процесів і робочого часу (змінність, безперервне виробництво тощо) становить три роки, відповідно до п. 391 Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій. Відповідно до п. 408 Переліку, строк зберігання табелів обліку використання робочого часу становить 1 рік; за п. 408 Переліку зберігання платіжних доручень становить 5 років; за п. 318 Переліку відомості про виплату грошей зберігаються три роки.

Відповідно до частини першої статті 46 КЗпП України, у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2020 року у справі №185/676/18 (провадження № 61-8219св19) зазначено, що «відсторонення від роботи - це тимчасове позбавлення працівника, який перебуває у трудових правовідносинах із підприємством, можливості реального здійснення ним права на працю на підставі виявленого власником чи уповноваженим ним органом факту, через який він має право усунути або зобов`язаний усунути працівника від роботи. Таким чином, відсторонення особи від роботи можливе за наявності передбачених законодавством обставин».

Частиною 1 ст. 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

КЗпП України визначає механізм захисту трудових прав працівників, що включає в себе, зокрема, право на працю, та визначає способи захисту прав працівників.

Так, КЗпП України визначає можливість працівника оскарження наказу про його відсторонення.

У даній цивільній справі позивач не заявляє вимоги щодо оскарження наказу №336/НОР-1 від 23 грудня 2011 року «Про відсторонення від роботи стрільця СК-2 ст.Дніпропетровськ ОСОБА_1 » щодо його відсторонення від роботи стрільця СК-2 ст.Дніпропетровськ з 24 грудня 2011 року.

Будь-яких доказів визнання вказаного вище наказу №336/НОР-1 неправомірним, скасування, тощо суду не представлено; клопотання про витребування відповідних доказів місцевим чи апеляційним судом - не заявлено, що підтверджується матеріалами справи, протоколами судових засідань.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, колегія встановила відсутність підстав для висновку про неправомірність відсторонення позивача від роботи з 24.12.2011 року по 28.12.2011 року включно.

На час розгляду даної справи наказ №336/НОР-1 від 23 грудня 2011 року «Про відсторонення від роботи стрільця СК-2 ст.Дніпропетровськ ОСОБА_1 » є чинним та не оспорений позивачем.

Колегія також звертає увагу, що наказом від 28 грудня 2011 року №339/НОР-1 ОСОБА_1 допущено до роботи 29 грудня 2011 року, з урахуванням графіку змін роботи (а.с.74, 231 т. 1).

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що відсторонення позивача від роботи у період з 24.12.2011 року по 28.12.2011 року включно було здійснено на підставі наказу №336/НОР-1 від 23 грудня 2011 року роботодавця, який є чинним та копію якого ОСОБА_1 було вручено 24.12.2024, що підтверджується написом на вказаному наказі (а.с. 2 т.1), а також визнається позивачем, згідно змісту позовної заяви, - колегія дійшла висновку про відсутність підстав для стягнення з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заробітної плати за час відсторонення від роботи у період з 24.12.2011 року по 31.12.2011 року.

Враховуючи відсутність підстав для стягнення з роботодавця на користь позивача зарплати за час відсторонення від роботи, також відсутні підстави для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки виплати.

Крім того, позовна заява ОСОБА_1 (з урахуванням уточнених позовних заяв) не містить правового обґрунтування підстав нарахування та стягнення заробітної плати за час затримки з 24.12.2011 року по 11.11.2021 року на суму 452579,96 грн.

Відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя (стаття 237-1 КЗпП України).

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи вищевикладене, встановивши відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати за час відсторонення та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати; не встановивши фактів порушення відповідачем трудових прав позивача, вчинення відповідачем неправомірних дій щодо позивача, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 простягнення на його користь моральної шкоди у сумі 1000,00 грн. та 500000,00 грн.

У задоволенні позовних вимог необхідно відмовити саме з наведеного вище обґрунтування; у зв`язку з цим, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову; в іншій частині рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2024 року змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову.

В іншій частині рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді В.С. Городнича М.Ю. Петешенкова