Житомирський апеляційний суд
Справа №279/7109/23 Головуючий у 1-й інст. Коваленко В.П.
Категорія 44 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Шевчук А.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) в м. Житомирі цивільну справу № 279/7109/23 за позовом представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до Держави України в особі Головного управління Національної поліції у Житомирській області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, витрат за проведення судової експертизи та на юридичну допомогу, завданих незаконними діями правоохоронного органу

за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції у Житомирській області на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08 грудня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Коваленко В.П. в м. Коростені

в с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом та просила стягнути з Державного бюджету України на свою користь 28510, 24 грн, з яких: на відшкодування моральної шкоди 20 000 грн, витрати на судову експертизу 1510, 24 грн, витрати на правничу допомогу -7000 грн, які стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Житомирській області та Державної казначейської служби України та стягнути витрати на правничу допомогу по 1 000 грн з кожного відповідача.

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що постановою Коростенського міськрайонного суду від 12.10.2022, залишеною без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 20.12.2022 у справі закрите провадження відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Вказала, що внаслідок незаконного ініціювання притягнення до адміністративної відповідальності працівниками Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області їй було спричинено моральні страждання які позначили негативні зміни в її житті, що проявилося у моральних стражданнях та зміні усталеного способу життя у зв`язку із необхідністю доведення її невинуватості у вчиненні ДТП під час розгляду справи у суді. Виходячи із наведеного, посилаючись на положення ст. 23, 1166, 1167, 1176 ЦК України, просила стягнути із відповідачів моральну шкоду, яку вона оцінила в сумі 20 000 грн.

Крім того вказала, що у зв`язку із розглядом справи №279/1951/22 про притягнення її до адміністративної відповідальності вона зазнала матеріальних витрат, які також підлягають відшкодуванню.

Так, під час розгляду вказаної справи про адміністративне правопорушення було проведено експертизу механізму і обставин дорожньо-транспортної пригоди №СЕ-19/106-22/5651-ІТ від 15.08.2022, вартість якої склала 1510, 24 грн.

Крім того вона понесла витрати на правничу допомогу в сумі 7 000 грн. Виходячи із наведеного, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08 грудня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 3000,00 грн на відшкодування моральної шкоди; 1510,24 грн витрат на судову експертизу та 7000,00 грн на юридичну допомогу адвоката.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Житомирській області на користь ОСОБА_1 1000,00 грн витрат на правову допомогу.

Стягнуто Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 2000,00 грн витрат на правову допомогу.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ГУНП в Житомирській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, змінити розмір стягнутої з Державного бюджету на користь позивача моральної шкоди та витрат на правничу допомогу.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що ГУНП в Житомирській області не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивач не була притягнута до адміністративної відповідальності, а її порушені права вже були захищені шляхом закриття відносно неї провадження. Крім того, ГУНП в Житомирській області зазначає, що сам факт закриття справи за ст. 124 КУпАП не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності відповідача в розумінні ст. 1176 ЦК України; не є доказом заподіяння позивачу моральної шкоди та підставою для її відшкодування, а тим більше не доведено причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями відповідача і заподіяною шкодою. Крім того, не підлягають відшкодуванню витрати на правничу допомогу, оскільки ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом після закінчення дії договору від 25.05.2022, зазначені витрати не є шкодою чи збитками в розумінні вимог ст.22, 1166,1173-1175 ЦК України, не входять до складу ціни позову та не можуть стягуватися як матеріальні збитки. Визначена судом першої інстанції сума понесених витрат на професійну правничу допомогу не є належним чином обгрунтованою та завищена у контексті дослідження обсягу фактично наданих послуг адвокатом, тому має бути скасовано і ухвалено нове рішення, яким зменшено розмір стягнутої з Державного бюджету на користь позивача моральної шкоди та витрат на правничу допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Державної казначейської служби України підтримує апеляційну скаргу ГУНП в Житомирській області та звертає увагу, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено, що Казначейство повинно нести цивільно-правову відповідальність за неправомірні дії посадових та службових осіб інших органів державної влади. До того ж, Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди не завдавало.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення із наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 17.05.2022 відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КпАП України (а.с.6-8).

Постановою Коростенського міськрайонного суду від 12.10.2022, яка залишена без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 20.12.2022, у справі № 279/1951/22 про притягнення до адміністративної відповідальності відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадження у справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с. 9-14).

Відповідно до довідки про витрати на проведення судової експертизи по матеріалам адміністративної справи №279/1951/22 вартість експертизи становила 1510,24 грн (а.с.17).

Із копії квитанції АТ КБ «ПриватБанк» від 17.10.2022 № 0.0..1 вбачається, що вказана експертиза оплачена ОСОБА_1 (а.с. 18).

Із матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів ОСОБА_1 під час розгляду справи про адміністративне правопорушення здійснював адвокат Бугайов Д. М. згідно договору про надання правової (правничої) допомоги від 25.05.2022 (а.с. 19-20).

Згідно з актом приймання-передачі наданої правової (правничої) допомоги від 30.10.2023 до договору про надання правової (правничої) допомоги від 25.05.2022 загальна вартість юридичних послуг, наданих у справі № 279/1951/22 станом на 30.10.2023 склала 7000 грн (а.с.21).

Звертаючись із позовом, ОСОБА_3 просила стягнути на свою користь моральну шкоду у зв`язку із незаконним притягненням до адміністративної відповідальності та стягнути витрати за проведену експертизу та правничу допомогу під час розгляду судом справи про притягнення до адміністративної відповідальності № 279/1951/22, провадження у якій закрито у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вказав, що позивачу були спричинені моральні страждання, які є наслідком притягнення її до відповідальності, вимушеного відшукання засобів правового захисту, відстоювання своєї позиції в суді, а тому керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності, вважав за необхідне стягнути з держави компенсацію за спричинену моральну шкоду в розмірі 3000,00 грн, вважаючи її достатньою та адекватною компенсацією.

Також, вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення майнової шкоди у вигляді стягнення витрат на експертизу в сумі 1510, 24 грн та юридичну допомогу 7000 грн.

Колегія суддів в цій частині погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтею 1174 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

На підставі п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, в зв`язку із закриттям справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Вказані правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18).

За таких обставин, дії працівників ГУНП в Житомирській області щодо складання відносно позивача протоколу про адміністративне правопорушення, відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування якої здійснюється незалежно від вини відповідача.

З огляду на наведене, враховуючи, що внаслідок незаконних дій правоохоронних органів, позивач зазнала душевних страждань у зв`язку з безпідставним притягненням її до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, яке вона не вчиняла, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про часткове задоволення вимоги позивача про стягнення 3 000,00 грн моральної шкоди, що відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності.

Вирішуючи питання про стягнення матеріальної шкоди, колегія суддів виходить із наступного.

На підтвердження витрат, понесених позивачем під час розгляду справи про притягнення її до адміністративної відповідальності суду надано договір про надання правової допомоги від 25.05.2022, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Бугайовим Д.М.(а.с. 19-20), акт приймання-передачі наданої правової (правничої) допомоги від 30.10.2023 згідно якого загальна вартість юридичних послуг, наданих у справі № 279/1951/22 склала 7000 грн, довідку про витрати на проведення судової експертизи по матеріалам адміністративної справи №279/1951/22, згідно якої вартість експертизи становила 1510,24 грн та копію квитанції АТ КБ «ПриватБанк» від 17.10.2022 № 0.0..1 з якої вбачається, що вказана експертиза оплачена ОСОБА_1 (а.с.17-21).

У відповідності з положеннями ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Оскільки чинним КУпАП не передбачено відшкодування витрат на правничу допомогу у разі закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, суд вважає понесені позивачем витрати на правничу допомогу у справі № 279/1951/22 матеріальною шкодою, яка підлягає відшкодуванню в межах розгляду даної справи.

При цьому суд враховує, що ці витрати є саме матеріальною шкодою та були вимушено понесені позивачем для доведення нею своєї невинуватості у вчиненні правопорушення, за яке її могли притягнути до адміністративної відповідальності.

У п. 6.19 постанови Великої Палати Верховного суду від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18, на яку зокрема посилається скаржник у своїй апеляційний скарзі, зазначено: «За висновками Великої Палати Верховного Суду процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову; такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством (пункт 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 462/6473/16-ц за провадженням № 14-400 цс 18, пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц за провадженням № 14-447цс19, пункт 20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 489/5045/18 за провадженням № 14-191 цс 19). Водночас обставини зазначених справ не є аналогічними до тих, що встановлені у справі, що розглядається. У зазначених справах вирішувалися спори про розподіл судових витрат, понесених позивачем у справі, за наслідками її судового розгляду. Водночас у справі, що розглядається, такий розподіл здійснений в межах справи № 925/1308/17, судовий збір стягнутий з позивача у цій справі. Позивач не просить про розподіл судових витрат за наслідками вирішення спору у справі № 925/1308/17. Водночас на підставі рішення суду у справі № 925/1308/17 про стягнення з позивача на користь іншої юридичної особи штрафних санкцій за неналежне виконання зобов`язань за договором поставки у позивача виник і обов`язок зі сплати судового збору в розмірі 3 992 грн. Причиною неналежного виконання зобов`язань, як встановили суди першої й апеляційної інстанцій у справі, що розглядається, стали протиправні дії відповідача з блокування реєстрації податкових накладних позивача. Тому сплачена позивачем на виконання рішення Господарського суду Черкаської області від 14 листопада 2017 року у справі № 925/1308/17 сума судового збору становить додаткові витрати, які позивачу довелося понести за наслідками розгляду та вирішення ініційованого проти нього з вини відповідача судового процесу. А тому такі витрати є збитками, які має відшкодувати відповідач».

Відтак, з огляду на предмет спору, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги в цій частині, з огляду на відмінність правовідносин та відповідно і практику застосування.

Виходячи із наведеного, враховуючи, що позивачем належними доказами доведено понесення нею витрат під час розгляду справи № 279/1951/22 в сумі 8510, 24 грн, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що ці витрати підлягають стягненню з Державного бюджету на користь позивачки.

Також позивач у позові просила суд стягнути з відповідачів на її користь 2 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу за розгляд цієї справи.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з вимогами частин 1-6 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

Аналізуючи вказані норми ЦПК України про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, Верховний Суд у постановах від 02.12.2020 у справі № 317/1209/19, від 03.02.2021 у справі № 554/2586/16-ц, від 17.02.2021 у справі № 753/1203/18 та від 16.06.2021 у справі № 640/4126/19 дійшов висновку, що до понесених стороною витрат на професійну правничу допомогу відносяться як витрати, які оплачені стороною/третьою особою до моменту заявлення вимоги про їх відшкодування так і ті, які будуть оплачені нею в майбутньому, якщо це відповідає умовам договору.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та у постанові Касаційного цивільного Суду у складі Верховного Суду від 14.04.2021 у справі № 757/60277/18-ц зазначено про право суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Із акт приймання-передачі наданої правової (правничої) допомоги від 30.10.2023 до договору про надання правової (правничої) допомоги від 10.02.2023 загальна вартість послуг станом на 30.10.2023 становить 2000 грн (а.с.25).

Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, необхідно врахувати, що ГУНП в Житомирській області у відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 заперечувало проти стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 2000грн. При цьому відповідач посилався на те, що позов складено на підставі усталеної практики Верховного Суду тому його підготовка не мала займати значного часу, позивач додав до позовної заяви лише копію постанови Коростенського міськрайонного суду та Житомирського апеляційного суду, що свідчить про незначний час витрачений для підготовки та подачі позову до суду, також зазначав, що необхідно врахувати принцип співмірності та незначну складність справи.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що зазначені обставини є обгрунтованими, а тому вважає, що стягнені судом першої інстанції витрати на правничу допомогу є завищеними, до того ж судом помилково стягнуто навіть більшу суму судових витрат ніж заявлено, та , зокрема, з Державної казначейської служби, що є безпідставним, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення в частині стягнення судових витрат та стягує витрати на правничу допомогу на користь ОСОБА_1 з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України в розмірі 1000грн.

В решті рішення суду залишається без змін.

Доводи апеляційної скарги про відсутність судового рішення про визнання дій посадових осіб працівників поліції незаконними, спростовуються змістом судових рішень, якими провадження у справах про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності закриті за відсутності складу адміністративного правопорушення. Тобто, справа про адміністративне правопорушення взагалі не мала бути ініційована. За таких обставин закриття справ про адміністративне правопорушення тягне наслідок цивільно-правового характеру і є доказами того, що діями працівників поліції заподіяна позивачу майнова та моральна шкоди, що є предметом доказуванню у даній справі. Заподіяння майнової та моральної шкоди, яка є наслідком ініціювання працівниками поліції провадження про адміністративне правопорушення, доведено у межах цієї справи, а тому така підлягає відшкодуванню у вищевказаних розмірах.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що працівники поліції діяли у межах повноважень не спростовують вищевикладених висновків колегії суддів апеляційного суду, оскільки у даному випадку має місце факт відсутності в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого їй працівниками поліції адміністративного правопорушення, що підтверджено судовими рішеннями, які набрали законної сили, та мають преюдиційне значення для розгляду справи про цивільну відповідальність, тобто про стягнення спричиненої майнової та моральної шкоди, яка відшкодовується державою незалежно від вини.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Житомирській області задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08 грудня 2023 року в частині стягнення витрат правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Житомирській області та з Державної казначейської служби України скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 1000,00 гривень витрат на правничу допомогу.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: