Справа № 464/8659/23
пр.№ 2/464/402/24
20.02.2024 року Сихівський районний суд м.Львова в складі:
головуючої судді - БЕСПАЛЬОК О.А.
при секретарі судових засідань БРИНОШ А.Я.
з участю позивача ОСОБА_1
представника позивачів ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Львові цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визначення ідеальних часток у квартирі та визнання права власності на спадщину,
В С Т А Н О В И В :
Позивачі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 звернулися до суду до ОСОБА_8 про визначення за кожним з співвласників квартири по 1/4 ідеальній частці квартири АДРЕСА_1 та визнання їх такими, що прийняли спадщину в порядку спадкування за законом 1/4 ідеальну частку квартири після смерті ОСОБА_9 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В судовому засіданні ОСОБА_7 , який допитувався як свідок, просив позов задоволити, пояснив, що син 22 жовтня 2017 року виїхав до РФ, жодного разу не приїжджав, навіть на похорон до своєї матері. Його особистих речей у квартирі немає, впродовж останніх 7 років не проживає в Україні.
Позивачка ОСОБА_6 в судові засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, скористалась своїм правом на представництво своїх інтересів через представника.
Представник позивачів ОСОБА_11 в судовому засіданні позов, уточнені позови підтримав, дав пояснення, аналогічні мотивам позову. Просив такий задоволити.
Відповідач в судові засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, однак подав заяву (а.с.52) про розгляд справи у його відсутності, не заперечив про задоволення позову про визначення часток, тому відповідно до ст.280 ЦПК України, за згодою представника позивача, судом здійснено заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Третя особа в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, про причини неявки суд не повідомила, у зв`язку з чим суд вважає можливим розглядати справу у її відсутності.
Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 26 грудня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено до судового розгляду на 18 січня 2024 року.
Ухвалою суду від 18 січня 2024 року розгляд справи відкладено до 06 лютого 2024 року через неявку сторін та клопотання представника позивачів про відкладення розгляду справи. Судом задоволено клопотання про витребування копії матеріалів спадкової справи, заалучення до справи як третьої особи приватного нотаріуса Баглай Н.Б., допит свідків.
Також представником позивачів подано заяву про уточнення доповнення позовних вимог, окрім заявленої вимоги про визначення часток, просить визнати ОСОБА_6 такою, що одноособово прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_9 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.61-62).
19 лютого 2024 року представником позивачів подано заяву про уточнення доповнення позовних вимог, окрім заявленої вимоги про визначення часток, просить визнати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 такими, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_9 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заслухавши представника позивача, позивача ОСОБА_7 , який давав свідчення під присягою, допитавши свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , вивчивши матеріали справи, копію спадкової справи, приходжу до наступного висновку.
За змістом ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
За приписами ст.321 ЦК України право власності є непорушним.
Визнання права та зміна правовідношення є встановленими ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів.
Відповідно до ч.1,2 ст.55 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно з ч.1 ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Відповідно до ч.2 ст.370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , що стверджується свідоцтвом про право власності № НОМЕР_1 , виданого 20 грудня 2005 року відділом приватизації державного житлового фонду Галицької районної адміністрації Львівської міської ради та підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №10022246, виданого 06 березня 2006 року ОКП ЛОР БТІ та ЕО та відповіддю №437201 від 06 лютого 2024 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.65-66).
Підставою вселення у квартиру АДРЕСА_1 був ордер БО №013996, виданий 23 жовтня 1985 року бюром по обміну житлової площі Львівської міської ради народних депутатів ОСОБА_9 на сім`ю у складі 4 осіб ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 .
У відповідності до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 22 червня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві ОСОБА_15 та ОСОБА_10 22 червня 2013 року зареєстрували шлюб, після реєстрації якого дружині присвоєно прізвище ОСОБА_16 .
05 жовтня 2021 року шлюб між подружжям ОСОБА_16 розірвано, про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого 05 жовтня 2021 року Солом`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану.
Як вбачається з копії технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 квартира складається з двох кімнат, загальною площею 49,6 кв.м.
У відповідності до довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописку №2972, виданої ТзОВ ЖЕП «Стимул Сихів» 16 вересня 2019 року у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №365120819, відомості у реєстрі щодо обтяжень на спірну квартиру відсутні (а.с.93).
Щодо позовної вимоги про визначення ідеальних часток у праві спільної сумісної власності.
Як встановлено судом, провести розрахунок часток у спільній власності, а саме, квартирі АДРЕСА_1 , на даний час не є можливим, оскільки для цього необхідно подати заяви всіх співвласників, а як вбачається з матеріалів справи, один співвласник ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, інший відповідач у справі ОСОБА_8 відсутній в Україні.
Відповідно до ст.357 ЦК України, частки в праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом, якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.
Згідно ст.372 Цивільного кодексу України майно, що є у спільній сумісній власності може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Згідно з ч.1 та ч.2 ст.355, ч.1 ст.356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.
Позивачі посилаються на ту обставину, що через не визначеність розміру часток померлої ОСОБА_9 та відсутності відповідача ОСОБА_8 у спірній квартирі, вони не можуть належним чином розпорядитися своїми частками у спільній власності, зокрема оформити спадщину.
Відповідно до копії заяв ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , наданих приватному нотаріусу Львівського міського нотаріального округу Баглай Н.Б. в межах відкритої спадкової справи після смерті ОСОБА_9 позивачі не заперечують про виділ часток у розмірі по 1/4 частці у спільній сумісній власності квартирі АДРЕСА_1 .
З заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом до приватного нотаріуса звернулась ОСОБА_6 , про що свідчить її копія, наявна у матеріалах справи. Однак, ОСОБА_7 в межах 6 місячного строку з дати відкриття спадщини не подав заяви про відмову від прийняття спадщини.
Чинне законодавство не надає нотаріусу права здійснювати виділ частки. Таким чином, у разі смерті одного з учасників права спільної сумісної власності, передусім необхідно визначити частку померлого у спільному майні, яка і буде об`єктом спадкування.
Видачу нотаріусом свідоцтва про частку в спільному майні за заявою інших учасників спільної сумісної власності законодавство не передбачає, відтак для успадкування частки у спільній сумісній власності після смерті іншого учасника спільної сумісної власності, справа про визначення належної йому частки має вирішуватися в суді.
Оскільки при спадкуванні частки в майні, розмір якої не визначено, істотне значення має встановлення її розміру, що може бути зроблено також після відкриття спадщини, спадкоємець не позбавлений законом такого права, і його право на визначення частки померлого витікає з поняття спадкування, яким відповідно до ст.1216 ЦК України, є перехід права та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Як вбачається з приписів ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав та обтяжень здійснюється на підставі рішень судів, які набрали законної сили.
У відповідності до п.5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22 грудня 1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.
Згідно до роз`яснень, що містяться у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року (пункт 17), розглядаючи позови, пов`язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до ст.368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (стаття 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).
Як встановлено судом, заперечення щодо рівності часток сторін у спільній власності відсутні, інших обставин, які б давали підставу для збільшення чи зменшення часток співвласників не встановлено, виходячи з презумпції рівності часток, суд приходить до висновку, про необхідність визначення по 1/4 частці у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , померлою ОСОБА_17 .
Щодо позовної вимоги про визнання прийняття спадщини ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
На підтвердження даної позовної вимоги позивачами надано акт ТзОВ «Стимул Сихів» від 05 лютого 2024 року про те, що ОСОБА_8 , 1975 року народження, зареєстрований по АДРЕСА_2 , однак фактично не проживає у такій з жовтня 2017 року (а.с.85).
З відповіді Державної прикордонної служби України від 09 лютого 2024 року вбачається, що відповідно до п.17 Положення інформація про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території зберігається протягом 10 років з дня її внесення. Зберігання в Базі даних інформації з персональними даними осіб впродовж 10 років здійснюється з 08 листопада 2017 року. Відомостей щодо перетину кордону ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в період з 08 листопада 2017 року по 09 лютого 2024 року в Базі даних не виявлено (а.с.95).
Крім того, позивачами надано квитанції з Приватбанку про оплату комунальних послуг за спірну квартиру ОСОБА_6 (а.с.86-92).
Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не проживає у спірній квартирі АДРЕСА_1 , як стверджують позивачі в своїх поясненнях та сусіди в акті, з жовтня 2017 року. Факт не проживання ОСОБА_8 у спірній квартирі з жовтня 2017 року підтверджено й допитом свідків в судовому засіданні ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , тобто факт не проживання у спірній квартирі на момент відкриття спадщини. Однак, відповідач, як і позивачі є спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_9 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Положеннями ч.2 ст.1220 ЦК України визначено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Тобто 05 вересня 2019 року вважається часом відкриття спадщини після смерті ОСОБА_9 .
До складу спадщини входить 1/4 ідеальної частки в квартирі АДРЕСА_1 .
Згідно положень ч.2 ст.1223 ЦК України визначено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.
Частиною 1 ст.1270 ЦК України зазначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Враховуючи викладене та відсутність заповіту ОСОБА_9 , спадкування майна померлої повинно відбуватись за законом у встановленому порядку черговості для спадкоємців, які звернулись за спадщиною протягом встановленого строку у 6 місяців з моменту відкриття спадщини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Вказана вимога була позивачкою дотримана шляхом подання заяви про прийняття спадщини ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_9 , тобто в межах шестимісячного строку. Заяву ОСОБА_7 про прийняття спадщини нотаріусу не подавав, як і заяви про відмову від прийняття спадщини в межах 6 місячного строку.
В силу ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.
Відповідач на день смерті ОСОБА_9 був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 .
Після смерті ОСОБА_9 , інших спадкоємців, крім позивачів та відповідача, немає.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом.
Частинами 2 та 6 ст.29 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання.
Зі змісту наведених норм закону вбачається, що під постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою.
Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.
Державна реєстрація відповідача у квартирі сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті ОСОБА_9 за адресою реєстрації.
Відповідач ОСОБА_8 не звертався до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та не доводив факт постійного (спільного й безперервного) проживання спадкоємця зі спадкодавцем станом на день смерті останнього, як того передбачає ч.3 ст.1268 ЦК України для своєчасності й повноти прийняття спадщини спадкоємцем.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про підставність позовної вимоги ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щодо визнання їх такими, що прийняли у спадщину 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_9 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому така підлягає до задоволення.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачами, згідно їх позовних вимог, залишити за ними.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 206, 263-265, 280 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволити.
Визначити, що частки співвласників ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_19 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_1 є рівними та становлять по 1/4 частині для кожного співвласника.
Визнати ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що прийняли спадщину 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_21 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення.
Повний текст рішення виготовлено 21 лютого 2024 року.
СУДДЯ Оксана БЕСПАЛЬОК