ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 214/82/17

провадження № 61-8319св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

заявник (стягувач) - ОСОБА_1 ;

суб`єкт оскарження - Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ);

заінтересована особа (боржник) - акціонерне товариство «Імексбанк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 29 травня 2024 року у складі колегії суддів: Агєєва О. В., Корчистої О. І., Остапенко В. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст скарги

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на рішення, дії та бездіяльність Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересована особа (боржник) - акціонерне товариство «Імексбанк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

В обґрунтування скарги ОСОБА_1 зазначив, що в Шевченківському відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження № НОМЕР_2 про стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на його користь грошових коштів. Однак йому не направлялися постанови державного виконавця у вказаному виконавчому провадженні, а постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Рабоволюк В. В. від 25 квітня 2023 року виконавчий документ було повернуто стягувачу. Зазначена постанова є передчасною, оскільки державний виконавець не вжив всіх необхідних дій для виконання рішення суду.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив:

- поновити пропущений з поважних причин строк для подання скарги;

- визнати дії Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не направлення йому постанов у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 неправомірними;

- визнати постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Рабоволюк В. В. від 25 квітня 2023 року про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 неправомірною;

- зобов`язати Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відновити виконавче провадження № НОМЕР_2 та направити йому постанови у вказаному виконавчому провадженні.

Короткий зміст судових рішень

Ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2024 року у складі судді Прасолова В. М. у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що зазначені скаржником обставини про невиконання державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Дослідивши матеріали справи, суд не вбачав порушень прав скаржника державним виконавцем та дійшов висновку про відсутність підстав для визнання постанови державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Рабоволюк В. В. від 25 квітня 2023 року про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 неправомірною.

Дії державного виконавця у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 про стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 заборгованості, здійснені ним у межах повноважень та у спосіб, що визначені законодавством України.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням місцевого суду, в лютому 2024 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 01 квітня 2024 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без рухута надано заявнику строк, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання цієї ухвали для усунення недоліків, а саме для подання уточненої апеляційної скарги, з копіями скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи, яка за її змістом та формою має бути читабельною. Також заявнику роз`яснено про наслідки невиконання вимог ухвали суду.

На виконання вимог ухвали Дніпровського апеляційного суду від 01 квітня 2024 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в новій редакції.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29 квітня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано заявнику строк, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання цієї ухвали для усунення недоліків, а саме - заявнику необхідно було сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 605,60 грн. Також заявнику роз`яснено про наслідки невиконання вимог ухвали суду.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29 травня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 повернуто скаржнику.Роз`яснено заявнику, що повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із апеляційною скаргою, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення апеляційної скарги.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, щокопія ухвали Дніпровського апеляційного суду від 29 квітня 2024 року в цей же день була направлена ОСОБА_1 на зазначену ним в апеляційній скарзі електронну пошту: ІНФОРМАЦІЯ_1 , та отримана ним, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Оскільки станом на 29 травня 2024 року вимоги ухвали апеляційного суду від 29 квітня 2024 року не виконані, недоліки апеляційної скарги не усунені, то апеляційну скаргу необхідно вважати неподаною та повернути її скаржнику з підстав, передбачених статтями 185, 357 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2024 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 29 травня 2024 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проситьскасувати оскаржуване судове рішення та направити справу до апеляційного суду для відкриття апеляційного провадження та розгляду.

Касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України та обґрунтована тим, що апеляційний суд не врахував правових висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 800/203/17, у постановах Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 461/663/17, від 22 березня 2019 року у справі № 825/934/18, від 28 травня 2019 року у справі № 760/10710/16-а, від 02 липня 2020 року у справі № 620/2075/19, від 13 травня 2021 року у справі № 300/2690/19, від 27 серпня 2021 року у справі № 462/4751/20, від 07 лютого 2022 року у справі № 560/8097/20.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 червня 2024 року справу призначено судді-доповідачеві ОСОБА_2, судді, які входять до складу колегії: Ігнатенко В. М., Фаловська І. М.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду ОСОБА_2(суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М. від 27 червня 2023 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали із Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

10 липня 2024 року справа № 214/82/17 надійшла до Верховного Суду.

Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду від 03 жовтня 2024 року у зв`язку зі звільненням у відставку судді ОСОБА_2 , на підставі службової записки Секретаря Третьої судової палати Фаловської І. М., призначений повторний автоматизований розподіл цієї справи.

За протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 жовтня 2024 року матеріали справи № 214/82/17 передано судді-доповідачу Осіяну О. М., судді, які входять до складу колегії: Білоконь О. В., Сакара Н. Ю.

Ухвалою ВерховногоСуду у складіколегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 жовтня 2024 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що апеляційний суд не звернув увагу на те, що він є особою з інвалідністю ІІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, тому звільнений від сплати судового збору з підстав, передбачених пунктами 8 та 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку, зокрема ухвали суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги.

Згідно з абзацом 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Вказаним вимогам закону оскаржувана ухвала апеляційного суду не відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 статті 129 Конституції України).

Апеляційна скарга за формою і змістом повинна відповідати вимогам статті 356 ЦПК України.

Згідно з частиною другою статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Статтею 185 ЦПК України встановлено порядок залишення позовної заяви без руху, повернення заяви.

В абзаці другому частини шостої статті 185 ЦПК України зазначено, що у разі скасування ухвали про повернення позовної заяви та направлення справи для продовження розгляду суд не має права повторно повертати позовну заяву.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою на ухвалу Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2024 року, ОСОБА_1 посилався на те, що він є звільненим від сплати судового збору за подання апеляційної скарги з підстав, передбачених пунктами 8 та 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження цих обставин надав копію посвідчення серії НОМЕР_1 від 18 січня 2024 року, згідно з яким він є інвалідом ІІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

Пункт 13 та пункт 8 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначають окремі підстави для звільнення особи від сплати судового збору.

Відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17 (провадження № 14-730цс19) викладено правовий висновок про те, що вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551-XII).

За приписами пункту 8 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю внаслідок Другої світової війни та сім`ї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них у встановленому порядку особи.

Статтею 4 Закону № 3551-XII визначено, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Ветеранам війни вручаються посвідчення та нагрудні знаки. Порядок виготовлення та видачі посвідчень і знаків встановлюється Кабінетом Міністрів України та міжнародними договорами, в яких бере участь Україна (частина перша статті 18 Закону № 3551-ХІІ).

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 7 Закону № 3551-XII до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа: осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.

Пунктом 23 статті 13 Закону № 3551-XII передбачено, що особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам надаються пільги зі сплати податків, зборів, мита та інших платежів до бюджету відповідно до податкового та митного законодавства.

Наведене свідчить про те, що відповідно до пункту 8 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Аналогічний висновок зроблено в постанові Верховного Суду від 13 грудня 2023 року у справі № 210/834/15-ц (провадження № 61-13958св23) за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересована особа (боржник) - акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв представник - адвокат Баран В. В., на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 11 вересня 2023 року.

Також вищенаведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 800/203/17, у постановах Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 461/663/17, від 22 березня 2019 року у справі № 825/934/18, від 28 травня 2019 року у справі № 760/10710/16-а, від 02 липня 2020 року у справі № 620/2075/19, від 13 травня 2021 року у справі № 300/2690/19, від 27 серпня 2021 року у справі № 462/4751/20, від 07 лютого 2022 року у справі № 560/8097/20, на які послався заявник в касаційній скарзі.

Крім того, Рішенням Конституційного Суду України № 6-р(II)/2024 від 13 травня 2024 року у справі № 3-187/2023(351/23) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), частину другу статті 3, підпункт 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI зі змінами в тім, що вони уможливлюють справляння судового збору під час подання апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду, постановлену за результатами розгляду скарги на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України.

За таких обставин апеляційний суд дійшов передчасного висновку про наявність підстав для повернення апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2024 року.

За змістом статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи. За правовим висновком, сформульованим Конституційним Судом України, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року у справі № 3-рп/2003). Отже, право на апеляційне оскарження судових рішень в контексті положень частин першої та другої статті 55, пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України є складовою права кожного на звернення до суду.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, місто Венеція, 25-26 березня 2011 року).

ЄСПЛ у справі «Воловік проти України» (рішення від 06 грудня 2007 року) зазначив, що якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братися до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду.

Апеляційний суд не врахував зазначеного та повернув апеляційну скаргу без належних правових підстав, що не відповідає принципу верховенства права, а також - порушив право заявника на апеляційне оскарження судового рішення як складової частини права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції.

Частиною четвертою статті 406 та частиною шостою статті 411 ЦПК України передбачено, що у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції. Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

У зв`язку з допущеними апеляційним судом порушеннями норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання про повернення апеляційної скарги, оскаржуване судове рішення необхідно скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 29 травня 2024 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович