Справа № 643/5092/24
Провадження № 2/638/4637/24
УХВАЛА

Іменем України

26 вересня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Смирнова В.А.

за участю секретаря судового засідання Каркан А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми попередньої оплати,

встановив:

ОСОБА_1 звернуся до Московського районного суду міста Харкова з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми попередньої оплати.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 21 травня 2024 року вирішено передати цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми попередньої оплати до Дзержинського районного суду м.Харкова.

Справа надійшла до Дзержинського районного суду м.Харкова 11 червня 2024 року.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 червня 2024 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми попередньої оплати до Дзержинського районного суду м.Харкова.

Від Відповідачки до суду надійшов Відзив, в якому вона вказує, що суму коштів в розмірі 8100 грн. 00 коп. сплатила на рахунок позивача та надала до суду Платіжну інструкцію від 19 червня 2024 року на суму 8100 грн. 00 коп.., які вона сплатила на рахунок ОСОБА_1 .

Від представника Позивача надійшла заява, в якій він просить суд закрити провадження у справі в частині стягнення попередньої оплати за договором у розмірі 8100 грн. 00 коп, стягнути з Відповідача сплачений судовий збір та витрати на правову допомогу.

В судове засідання, представник Позивача не з`явився, повідомлявся своєчасно та належним чином, через канцелярію суду подав заяву з проханням слухати справу за відсутності Позивача та його представника.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про судове засідання повідомлялася своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомила.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Згідно правових висновків, які викладені у постановах Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі №686/20582/19-ц та від 15 квітня 2020 року у справі № 538/1426/13 закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21) відступив від висновку, сформульованого у зазначених постановах, конкретизувавши його таким чином: закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України можливе, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно достатті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

З урахуванням викладеного, відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Предмет спору це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Предмет позову розуміють як певну матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто правові підстави позову це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З огляду на викладене, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або спірні питання врегульовано самими сторонами.

Судом встановлено, що порушене право позивача відновлено відповідачем у повному обсязі та погашено наявну заборгованість в розмірі 8100,00 грн., що підтверджується відповідною квитанцією, наданою і стороною Позивача і стороною Відповідача.

Враховуючи, що станом на день розгляду справи заборгованість погашена відповідачем у повному обсязі, у зв`язку з чим між сторонами не залишилося неврегульованих питань, суд вважає, що предмет спору між сторонами відсутній, а тому провадження у справі підлягає закриттю відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Відповідно до ч.2 ст.255 ЦПК, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Так, згідно ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч. 9 ст.141 ЦПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.141 ЦПК, враховує, зокрема поведінку сторони під час розгляду справи, те, що передумовою звернення позивача до суду були неправомірні дії відповідача.

Суд враховує, що лише після вжиття позивачем правових способів захисту шляхом пред`явлення позову, відповідачем було відновлено його право і повернуто кошти.

З урахуванням особливостей вказаної справи, суд вважає, що стягнення витрат за правову допомогу з відповідача на користь позивача відповідатиме основними засадами (принципами) цивільного судочинства, зокрема, верховенству права та відшкодуванню судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»`договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем ОСОБА_1 року укладено договір про надання правової допомоги від 10 квітня 2024 року з адвокатом Борисенко Анатолієм Миколайовичем.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При вирішенні питання щодо наявності правових підстав для ухвалення додаткового судового рішення у даній справі про стягнення з відповідача судових витрат на правову допомогу судом взято до уваги правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у праві № 755/9215/15-ц. Так, Велика Палата Верховного Суду наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»), присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, згідно з усталеною практикою Верховного Суду заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (постанова Верховного Суду від 3 жовтня 2019 року у справі №922/445/19).

Звертаючись до суду з позовом представник позивача на підтвердження понесення судових витрат на правову допомогу надав суду Акт приймання передачі виконаних робіт від 14 травня 2024 року за Договором про надання правничої допомоги від 10 квітня 2024 року, відповідно до якого представником позивача надано такі послуги: надання консультацій, підготовка та направлення претензій, підготовка первинних документів для підготовки позовної заяви, підготовка позовної заяви та направлення її до суду. Всього вартість наданих послуг становить 4000 грн. 00 коп.

Суд звертає увагу сторін на висновки у постановах Верховного Суду у справі №905/1795/18 від 24.10.2019 року та 07.11.2019 року та у справі №922/2685/19 від 08.04.2020 року, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Щодо стягнення судових витрат на підставі Акту надання послуг суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 174 ЦПК заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем подано позовну заяву до суду та актом надання послуг підтверджено складання такої представником позивача, відтак суд приходить до висновку про стягнення з відповідачки судових витрат на правову допомогу у розмірі 2000 грн. 00 коп.

Враховуючи, що послуги адвоката з надання консультацій та роз`яснення норм законодавства та аналіз документів щодо подання позовної заяви про стягнення заборгованості охоплюється послугою зі складання проекту позовної заяви, суд приходить до висновку, що в задоволенні вимоги представника позивача про стягнення судових витрат на правову допомогу в цій частині в розмірі 2000,00 грн. слід відмовити.

Окрім того, в послуги адвокатом включено направлення позовної заяви до суду, разом з тим з конверту вбачається, що позов було направлено самою Позивачкою, а не її представником.

Враховуючи вищевикладене, та те, що позивач поніс судові витрати на правову допомогу, а також керуючись вимогами чинного процесуального законодавства щодо справедливого вирішення спорів, та критеріями визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу, що становить суму в розмірі 2000,00 гривень, що відповідає принципу розумності та реальності розміру витрат на правову допомогу.

Щодо стягнення судового збору, то судом встановлено, що при зверненні до суду з позовною заявою позивач сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Згідно з п.5 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю (ч.2 ст.7 Закону України "Про судовий збір").

Таким чином, сплачений судовий збір підлягає поверненню Позивачу з державного бюджету.

Керуючись ст. ст. 142, 255, 352, 353, 354 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Провадження по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми попередньої оплати закрити у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Повернути з державного бюджету ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 копійок, сплачений згідно з квитанцією №0.0..1 від 15 травня 2024 року.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 понесені витрати на правову допомогу в розмірі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп.

Роз`яснити позивачу, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Копію ухвали направити сторонам по справі для відома.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя В.А. Смирнов