КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2024 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 758/8095/15-ц

номер провадження 22-ц/824/10958/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Єфіменко І.О.,
розглянуву відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 20 липня 2015 року /суддя Шаховніна М.О./

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

15 липня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Одночасно із позовною заявою ОСОБА_2 подав заяву про забезпечення позову, в якій просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно відповідача, а саме: 3/25 часток вбудованих приміщень під літерою "А" в житловому будинку під номером АДРЕСА_1 частку майнового комплексу та земельну ділянку за адресою - АДРЕСА_2 , житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку за адресою - АДРЕСА_3 , земельну ділянку, розташовану у АДРЕСА_4 .

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 20 липня 2015 року заяву задоволено. Накладено арешт на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), а саме:

- приміщення підвалу під номерами 3, 1 (третім, першим) (офіс № 3), загальною площею 60, 6 м.кв., що складає 3/25 часток вбудованих приміщень під літерою "А", розташованих в АДРЕСА_5 в житловому будинку з вбудованими приміщеннями під номером 79 "б";

- 1/125 частка майнового комплексу за адресою - АДРЕСА_2 ;

- земельну ділянку за кадастровим № :03:034:0188, площею 0, 0179 га у межах згідно з планом за адресою - АДРЕСА_2 ;

- цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_3 ;

- земельну ділянку площею за кадастровим № 040020207, площею, 0,1758 га в межах згідно з планом за адресою - АДРЕСА_3 ;

- земельну ділянку за кадастровим № :02:005:0095, площею 0,1500 га, в межах згідно з планом, що розташована у АДРЕСА_4 . /а.с. 36/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила ухвалу суду скасувати.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалась на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що вона з 22.11.2005 р. по 21.03.2016 р. перебувала у зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_3 . У період шлюбу ними придбано спільне майно, серед якого і майно, на яке було накладено арешт. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30.10.2017 р. майно між подружжям поділено, на підставі чого нею зареєстровано право власності на 1/2 частину спільного майна, про що свідчать внесені записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Вказувала, що відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Вказувала, що існування заборони порушує її права, як власника на розпорядження належним їй майном і є обґрунтовані підстави для скасування заходів забезпечення. Більш того, дане забезпечення перешкоджає виконанню виконавчого листа №128/1690/15-ц, виданого Вінницьким міським судом 26.01.2018 року, про стягнення боргу зі ОСОБА_3 на її користь в сумі 492 127 грн. 64 коп.

Сторони в судове засідання не з`явились, про час та дату судового розгляду повідомлені належним чином, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Забезпечуючи позов у справі, суд першої інстанції вірно керувався вимогами ст. 152 ЦПК України про те, що позов може бути забезпечено шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб та забороною вчиняти інші дії.

Згідно зі ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову, якщо їх невжиття може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Позивач вважає, що відносно зазначеного вище майна відповідачем можуть бути здійсненні дії, спрямовані на те, що дане майно може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення, що порушить його права та законні інтереси, а незастосування заходів забезпечення позову може потягти неможливість або ускладнення при виконанні судового рішення.

Крім того, ст. 152 ЦПК України допускає накладення арешту на майно лише у разі, якщо воно належить відповідачу.

Як вбачається з наданих матеріалів вищезазначене майно належить ОСОБА_3 на праві власності, а саме:

- згідно договору купівлі-продажу від 23.06.2006 року відповідачу належить 3/25 часток вбудованих приміщень під літерою "А" в житловому будинку під номером АДРЕСА_5 ;

- згідно договорів купівлі-продажу від 05.08.2009 року відповідачу належить1/125 часток майнового комплексу та земельна ділянка площею 0, 0179 га за адресою - АДРЕСА_2 ;

- згідно договору купівлі-продажу від 12.12.2007 року відповідачу належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельна ділянка площею 0, 1758 га за адресою - АДРЕСА_3 ;

- згідно договору купівлі-продажу від 21.12.2006 року відповідачу належить земельна ділянка площею 0, 1500 га, розташована у АДРЕСА_4 .

Зі змісту позовної заяви та заяви про забезпечення позову не вбачається обставин, які б свідчили про те, що застосування заходів забезпечення позову може вплинути на права третіх - фізичних чи юридичних осіб.

Згідно зі ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Дослідивши матеріали справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заява підлягає задоволенню, оскільки в разі невжиття заходів забезпечення даного позову шляхом накладення арешту на майно відповідача, у випадку ухвалення рішення про задоволення позовних вимог та стягнення боргу за договором поруки у розмірі 250 тис. дол. США, може зробити неможливим або утруднити його виконання.

Доводи апеляційної скарги, про те, що апелянт з 22.11.2005 р. по 21.03.2016 р. перебувала у зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_3 , у період шлюбу ними придбано спільне майно, серед якого і майно, на яке було накладено арешт, яке рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30.10.2017 р. поділено, на підставі чого нею зареєстровано право власності на 1/2 частину спільного майна, відхиляються апеляційним судом з огляду на те, що апелянт не позбавлена звернутись з позовом про зняття арешту з майна, яке належить їй на праві власності.

Апелянт не була стороною провадження про стягнення коштів за договором позики, втрачене судове провадження у цивільній справі відновлено лише в обсягах, указаних в ухвалі від 31.05.2024 р., а тому доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для перегляду ухвали від 20.07.2015 р. про забезпечення позову, оскільки апелянт не була залучена у справу як учасник, на момент забезпечення позову рішення про розподіл спільного майна подружжя як й його реєстрації за апелянтом не існувало.

Отже, права апелянта, з урахуванням встановлених обставин у справі підлягають захисту лише шляхом звернення з позовом про зняття арешту.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 20 липня 2015 року - залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 20 липня 2015 року - залишити без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: