Справа №461/6469/24
Провадження №2/461/2722/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2024 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Кротової О.Б.,

секретар судового засідання Басараб Д.Е.,

за участі:

позивача: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних за прострочення виконання зобов`язання,-

в с т а н о в и в :

07.08.2024 позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію за прострочення виконання судового рішення відповідно до виконавчого листа у розмірі 13,41 доларів США та 176,92 грн, та судові витрати, а саме витрати понесені на правничу допомогу в розмірі 5000 грн, судовий збір в розмірі 1211,20 грн та комісію 12,11 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що рішеннями Галицького районного суду м. Львова, які набрали законної сили 21.01.2022 по справі №461/5817/21 стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача 343,87 доларів США, 908 грн судового збору та 7500 грн витрат на правничу допомогу. На виконання рішення суду державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Марчишином Ю.А. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №69370134. Однак виконання даного судового рішення (в рамках виконавчого провадження №69370134) тривало до 27.03.2024. Зазначає, що у судових засіданнях по справі №461/5817/21 брав участь представник відповідача, який, відповідно, був ознайомлений з рішенням суду. З наведеного випливає, що боржник, маючи всі реквізити для повернення коштів, свідомо відмовився виконувати рішення суду про стягнення коштів на користь позивача. У зв`язку з наведеним, просить позов задоволити.

Ухвалою від 12.08.2024 прийнято позов до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

30.08.2024 від відповідача ОСОБА_2 , надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити, з огляду на наступне. В судовому засіданні 25.10.2021 було оголошено короткий текст рішення суду у справі №461/5817/21, в зв`язку з чим було подано скорочену апеляційну скаргу, оскільки повного тексту рішення отримано не було. Не зважаючи на вимоги ч.3 ст.272 ЦПК України, йому не було надіслано копію повного тексту судового рішення, а також не отримувались копія ухвали Львівського апеляційного суду, у зв`язку з чим йому не було відомо про набрання рішенням законної сили. Таким чином, покликання позивача на те, що йому було відомо про набрання рішенням суду законної сили є безпідставними та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Також вважає безпідставними покликання позивача на те, що йому були відомі банківські реквізити позивача, оскільки такі не відповідають дійсності. Зазначає, що лише після отримання постанови Галицького ВДВС м. Львова про відкриття виконавчого провадження з виконання рішення суду у справі №461/5817/21, йому стало відомо, що рішення суду набрало законної сили, і ним відразу таке було виконано та сплачено відповідну суму. Щодо компенсації витрат на правничу допомогу, вважає що такі є неспівмірними та необґрунтованими, у випадку задоволення позовних вимог, просить такі зменшити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав з підстав у такому наведених, просив задоволити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв про відкладення чи про розгляд справи без його участі від такого не надходило.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 25.10.2021 у справі №461/5817/21 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію за прострочення виконання зобов`язання в сумі 343,87 доларів США та судовий збір у сумі 908 грн.

Додатковим рішенням Галицького районного суду м. Львова від 01.11.2021 у справі №461/5817/21 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 7500 грн.

15.11.2021 ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу на рішення Галицького районного суду м. Львова від 25.10.2021 та додаткове рішення Галицького районного суду м. Львова від 01.11.2021 у справі №461/5817/21.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 21.01.2022 у справі №461/5817/21 апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 25.10.2021 та додаткове рішення Галицького районного суду м. Львова від 01.11.2021 повернуто скаржнику.

Відповідно до ч.2 ст.273 ЦПК України, у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Таким чином, рішення Галицького районного суду м. Львова від 25.10.2021 та додаткове рішення Галицького районного суду м. Львова від 01.11.2021 у справі №461/5817/21 набрали законної сили 21.01.2022.

На виконання вищевказаних судових рішень Галицьким районним судом м. Львова 15.02.2022 видано виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсації за прострочення виконання зобов`язання в сумі 343,87 доларів США, судового збору у сумі 908 грн та витрат на правничу допомогу в розмірі 7500 грн.

Вказані виконавчі листи отримані ОСОБА_1 16.03.2022, що підтверджується особистим підписом останнього на заяві від 02.02.2022.

08.07.2022 постановою державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Мирчишина Ю.А. відкрито виконавче провадження ВП №69370134 з примусового виконання виконавчого листа №461/5817/21 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 343,87 доларів США та 908 грн.

Відповідно до виписок з банківських рахунків АТ КБ «ПриватБанк» встановлено, що ОСОБА_2 сплачено згідно виконавчих листів №461/5817/21 на користь ОСОБА_1 наступні платежі: 04.10.2022 7500 грн (ВП №69370244); 04.10.2022 10059,88 грн (ВП №69370134); 03.10.2023 2530 грн; 13.12.2023 830 грн; 27.03.2024 73,57 грн; 27.03.2024 429,08 грн /а.с.10-13/.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За змістом цієї норми правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов`язанням.

Частиною 5 статті 11 ЦК України передбачено виникнення цивільних прав та обов`язків з рішення суду. Таким чином, на підставі рішення суду можуть виникати зобов`язання, які залежно від змісту можуть бути грошовими або негрошовими.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Загальні підходи до визначення змісту порушення зобов`язань містяться в статті 610 ЦК України, відповідно до якої порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.611 ЦПК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ч.1 ст.625 ЦПК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Відповідно до змісту статей 524, 533-535 та 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

Аналіз зазначених норм та правових висновків Верховного Суду дає підстави дійти висновку про те, що на підставі судових рішень між сторонами виникло грошове зобов`язання, невиконання якого зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.18 ЦПК судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з ст.129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Таким чином законодавство України передбачає обов`язок боржника (відповідача) добровільно і своєчасно виконати рішення суду.

В свою чергу, положеннями ч.2 ст.18 ЦПК України передбачено, що невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

За вказаних обставин, суд виходить з того, що з ухваленням рішень про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсації за прострочення виконання зобов`язання, судового збору та витрат на правничу допомогу, зобов`язання відповідача щодо сплати таких коштів не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 року в справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19).

Як вбачається з матеріалів справи, рішення Галицького районного суду м. Львова від 25.10.2021 та додаткове рішення Галицького районного суду м. Львова від 01.11.2021 у справі №461/5817/21 набрали законної сили 21.01.2022.

Відтак, суд приходить до висновку, що саме з дати набрання вказаними рішеннями законної сили відповідач був зобов`язаний виконати такі рішення суду шляхом сплати заборгованості за ними.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що за змістом розрахунку позивача, нарахування 3% річних в доларах США здійснено за період з 21.01.2022 (дата набрання рішеннями законної сили) по 27.03.2024 (дата останнього платежу з погашення заборгованості за рішенням суду) в розмірі 13,41 доларів США, а нарахування 3% річних в гривнях здійснено за період з 21.01.2022 (дата набрання рішеннями законної сили) по 04.10.2022 (дата сплати відповідачем заборгованості) в розмірі 176,92 грн.

Як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17.08.2022 у справі № 757/37126/18 (провадження № 61-406св21) загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовних вимог, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру відсотків та пені, наявності доказів, що їх підтверджують).

Як вказано у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.06.2022 у справі № 296/7213/15 (провадження № 61-10125св21), суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань.

Суд, перевіривши розрахунок позивача, не погоджується з періодом нарахування 3% річних, виходячи з наступного.

В Україні Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який було затверджено Законом України 2102-IX від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан, який у подальшому продовжувався Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», та який діє до цього часу.

Відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст.625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Враховуючи викладене, суд бере за основу розрахунку суму заборгованості стягнуту рішенням та додатковим рішенням Галицького районного суду м. Львова у справі №461/5817/21 (343,87 доларів США та 8408 грн) та період розрахунку з 22.01.2022 по 23.02.2022.

Так, розрахунок 3% річних проводиться за формулою: RPS=SХQХV:D, де S - сума заборгованості, Q - кількість днів прострочки, V - 3%, D - кількість днів у році.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних за прострочення виконання рішення суду у розмірі 0,93 доларів США (343,87 Х 33 (кількість днів прострочення) Х 3% : 365) та 22,80 грн (8408 Х 33 (кількість днів прострочення) Х 3% : 365) за період з 22.01.2022 по 23.02.2022, а відтак позов підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання судових витрат, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання вимог ч.8 ст.141 ЦПК України позивачем долучено до матеріалів справи договір про надання правничої допомоги від 16.07.2024, укладений між Адвокатським об`єднанням «Львівська адвокатська компанія» в особі т.в.о. президента компанії Худоби Г.М. (виконавцем) та ОСОБА_1 (клієнтом), квитанцію до прибуткового касового ордера про сплату ОСОБА_1 . Адвокатському об`єднанню «Львівська адвокатська компанія» згідно договору про надання правничої допомоги від 16.07.2024 5000 грн.

Відповідно п.2.1. договору про надання правничої допомоги від 16.07.2024, правнича допомога надається виконавцем клієнту шляхом надання правової інформації? консультацій і роз`яснень з правових питань, збору доказів, правового супроводу діяльності замовника, складення процесуальних (позовних заяв, відзивів, заяв, заперечень, пояснень, тощо) та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів замовника, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення, усного та письмового консультування; подання позовних заяв, заяв, клопотань, скарг, адвокатських запитів тощо; представництво у судах та інших державних органах, установах, організаціях.

Згідно п.4.1. вказаного договору, за надані послуги замовник оплачує витрати на правничу допомогу адвоката гонорар у твердій грошовій сумі (гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку позовної заяви до її подання, судового розгляду, збір доказів тощо). Розмір витрат на оплату послуг адвоката відповідає вимогам, визначеним ч.4 ст.137 ЦПК та становить 5000 грн за всю правничу допомогу в даній справі.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №10 від 17.10.2014, витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Верховний Суд у постанові від 12.06.2018 по справі №462/9002/14-ц (провадження №61-9880св18), прийшов до наступних висновків: «свобода договору не є абсолютною, вона обмежується законом і суттю договірних правовідносин, якою за договором про надання юридичних послуг у формі представництва у суді є забезпечення балансу приватних і публічних інтересів - права особи на кваліфіковану юридичну допомогу при розгляді її справи у суді (приватний інтерес) і незалежність та безсторонність судової влади при розгляді цивільних справ (публічний інтерес).

Також, діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту.

Згідно позиції Верховного Суду, яка висвітлена у постанові КЦС ВС від 09.06.2020 у справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 у справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені.

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

При цьому слід відзначити, що чинний ЦПК встановлює такі критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, необхідність, розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем документи та доводи на обґрунтування суми заявлених витрат, пов`язаних із розглядом справи, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору (справи), суд приходить до висновку про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн. не є цілком співмірним із складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Визначаючи розмір витрат які підлягають стягненню, суд виходить з критеріїв наведених вище, а саме складності справи (справа про стягнення заборгованості розглянута за правилами спрощеного позовного провадження), часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги (час витрачений на обґрунтування позиції сторони і надання консультацій для її погодження), обсягу наданих послуг та виконаних робіт (зміст та обсяг поданих суду документів, обсяг робіт наведених у відповідному акті), ціни позову, а також значення справи для кожної сторони.

З урахуванням вищенаведених доводів та мотивів, та того, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача, слід стягнути 500 грн витрат на правничу допомогу, та пропорційну задоволеним вимогам суму сплаченого позивачем судового збору в розмірі 101,54 грн.

Окрім цього, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача 12,11 грн комісії, сплаченої позивачем в банку згідно платіжної інструкції про сплату судового збору, оскільки така комісія не входить до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Керуючись ст.ст.15, 81, 82, 141, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних за прострочення виконання зобов`язання задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% річних за прострочення виконання рішення суду у розмірі 0,93 доларів США та 22,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 101,54 грн сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 500 грн витрат на правничу допомогу.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 04.10.2024.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 .

Суддя О.Б. Кротова