ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22ц/821/1445/24 Справа № 706/344/24 Категорія: 351000000 Головуючий по 1 інстанції Орендарчук М.П. Доповідач в апеляційній інстанції Гончар Н.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

секретар Любченко Т.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 ;

особа, яка подала апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Яроміч Ольга Володимирівна;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Яроміч Ольги Володимирівни на рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 24 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

в с т а н о в и в:

20.03.2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини в якому просить визначити йому додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 - два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

В обґрунтування позовних вимог зазначається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 . Спадкоємцями після її смерті є її сини: ОСОБА_1 (позивач) та ОСОБА_2 (відповідач). Після смерті спадкодавця залишилось спадкове майно: житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельна ділянка площею 2,1189 га, із цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки - :03:002:0299, яка розташована в адміністративних межах Великосевастянівської сільської ради Уманського району Черкаської області.

Маючи намір прийняти спадщину, 21.02.2024 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Бевзюка В.П., яким 23.02.2024 року у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено в зв`язку з пропуском встановленого законодавством шестимісячного строку на прийняття спадщини та неможливістю встановлення нотаріусом факту родинних відносин.

Вказує, що встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини позивачем було пропущено з поважної причини, а саме: у зв`язку з загостренням хронічних хвороб, неможливістю за станом здоров`я звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті матері, а також у зв`язку з суперечливими положеннями закону щодо перебігу строку для прийняття спадщини (постанова КМУ № 719 від 24.06.2022 року, постанова КМУ від 09.05.2023 року № 469 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату, державної реєстрації та функціонування державних електронних інформаційних ресурсів в умовах воєнного стану»).

Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 24 червня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з відсутності доказів того, що стан здоров`я позивача був настільки важкий, що перешкоджав йому у своєчасній реалізації своїх спадкових прав.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Яроміч О.В. подала апеляційну скаргу в якій просить рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 24 червня 2024 року скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити, визначивши додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду.

Вказує, що на час виникнення обставини/події у даній справі смерті матері позивача, чинна була норма про зупинення перебігу строку для прийняття спадщини. Тобто строк прийняття спадщини для позивача зупинився на строк дії воєнного стану, але не довше ніж на 4 місяці. Вважає, що 09.10.2023 року почався перебіг шестимісячного строку для прийняття спадщини, який тривав до 09.04.2024 року.

В апеляційній скарзі зазначається, що пропущений позивачем строк (2 місяці, 10 днів) для подання заяви про прийняття спадщини є незначним. Наданими до суду медичними документами підтверджується, що позивач у період з 2015 року по січень 2024 року хворів та змушений був постійно звертатися за медичною допомогою, перебувати під наглядом лікарів та проходити лікування. Вказує, що саме хронічні хвороби, незадовільний стан здоров`я та необхідність в отриманні лікування зумовили пропуск позивачем встановленого законом строку для прийняття спадщини.

Учасники справи про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, однак в судове засідання не з`явились про причини неявки суд не повідомили. Представник ОСОБА_2 подав заяву про розгляд справи без його участі та без участі ОСОБА_2 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При розгляді справи судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Велика Севастянівка Уманського району померла ОСОБА_3 - мати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Після її смерті відкрилась спадщина. На випадок своєї смерті ОСОБА_3 будь-яких розпоряджень не залишила.

Відповідач ОСОБА_2 спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняв, подавши заяви у встановлений законом строк для прийняття спадщини (а.с.12) та 26.12.2023 року приватним нотаріусом Уманського нотаріального округу Черкаської області Бевзюком В.П. видані свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно на ім`я відповідача ОСОБА_2 (а.с.42)

ОСОБА_1 21.02.2024 року звернувся до приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Бевзюка В.П. із заявою про видачу на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилось після смерті спадкодавця, проте нотаріус відмовив у видачі вказаного свідоцтва в зв`язку з пропущенням строку подачі заяви про прийняття спадщини та у зв`язку з неможливістю встановлення факту родинних відносин, про що 23.02.2024 року було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.12).

Колегія суддів зазначає, що строк в межах якого позивач повинен був звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 визначений з 09.06.2023 року (дата смерті ОСОБА_3 згідно свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 ) до 09.12.2023 року.

ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 .

За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Частина 3 ст.1272 ЦК України визначає, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Згідно роз`яснень, які викладені у п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними при цьому слід визнавати такі причини, які з огляду на моральні норми суспільства виправдовують поведінку спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі №6-1320цс17, а також у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі №766/14595/16 (провадження №61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі №487/2375/18 (провадження №61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі №450/1383/18 (провадження №61-21447св19), від 26 лютого 2020 року у справі №286/27/18 (провадження №61-39817св18).

У постанові від 20 жовтня 2021 року у справі №405/7111/19 Верховний Суд зазначив, що оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

У постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі №496/3234/19 зроблено висновок про те, що сам факт захворювання позивача не свідчить про те, що вона фізично не могла прибути до нотаріуса для подання заяви про прийняття спадщини або направити таку заяву засобами поштового зв`язку, чи не могла запросити нотаріуса для складення відповідної заяви за місцем свого проживання у разі неможливості подати заяву до нотаріальної контори особисто у разі хвороби.

У постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 736/586/16-ц Верховний Суд зазначив, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Короткочасна хвороба, тяжкий матеріальний стан спадкоємця як причини пропуску строку для прийняття спадщини не можуть бути визнані поважними, оскільки самі по собі ці обставини без встановлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку.

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК) та, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК).

При цьому, належність доказів правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму.

Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України).

Суд першої інстанції вірно зазначив, що позивач посилаючись на постійні хвороби як на поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини не надав суду будь-яких доказів того, що він хворів та перебував на стаціонарному лікуванню у медичному закладі в період з 09.06.2023 року до дати звернення з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, а саме 21.02.2024 року.

Суд першої інстанції надав правильну оцінку наданим позивачем доказів до суду, та вказав, що довідки, виписки, висновки на які посилається позивач вказують лише на стаціонарне лікування (встановлення діагнозів, консультації, проходження обстежень тощо) останнього в період з 07.10.2011 року по 17.10.2011 року, проходження обстеження в 2015 році, проходження обстеження та лікування в січні 2023 року та проходження МРТ в червні 2023 року.

Позивачем не доведено, що хронічні хвороби на які посилається останній, перешкоджали йому прибути до нотаріуса для подання заяви про прийняття спадщини в строки визначені законодавством або направити таку заяву засобами поштового зв`язку відповідно до пункту 3.5 глави 10 «Видача свідоцтв про право на спадщину» Розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5.

Отже, при відсутності доказів, які б вказували на те, що стан здоров`я позивача в період з 09 червня 2023 року по 09 грудня 2023 року був настільки важкий, що перешкоджав йому у своєчасній реалізації своїх спадкових прав, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про необґрунтованість позивачем позовних вимог для визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зазначені позивачем обставини для надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини не є об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкоджали йому у встановлений законом строк звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у порядку, визначеному статтею 1272 ЦК України.

Щодо посилання скаржника на суперечливі положення Закону щодо перебігу строку для прийняття спадщини ( Постанови КМУ від 24 червня 2022 року № 719 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату та державної реєстрації в умовах воєнного стану», п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану»), колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 61-8014св22 надано оцінку п. 3 постанови КМУ № 164 та зазначено, що вона суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню, оскільки правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються ЦК України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України.

Верховний Суд, який забезпечує сталість та єдність судової практики, відкидає можливість застосування 10-місячного строку на прийняття спадщини в умовах воєнного стану, передбаченого п. 3 постанова Кабінету Міністрів України №164, і наполягає на застосуванні 6-місячного строку, встановленого Цивільним кодексом України (або на внесенні необхідних змін до ЦК України).

Крім того, суд першої інстанції вірно зазначив, що пункт 3 вказаної постанови було виключено постановою КМУ від 09 травня 2023 року № 469 «Про внесення змін до деяких постанов КМУ щодо нотаріату, державної реєстрації та функціонування державних електронних інформаційних ресурсів в умовах воєнного стану», тобто до закінчення перебігу строку для прийняття спадщини (до 09.12.2023 року).

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 адвоката Яроміч О.В. зводяться лише до переоцінки доказів, яким суд надав відповідну правову оцінку.

Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Яроміч О.В.слід залишити без задоволення, а рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 24 червня 2024 року без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384, ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Яроміч Ольги Володимирівнизалишити без задоволення.

Рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 24 червня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 30 вересня 2024 року.

Судді