ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8678/24 Справа № 199/1108/24 Суддя у 1-й інстанції - БОГУН О. О. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Халаджи О. В.

суддів: Космачевської Т.В., Максюти Ж.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 на рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_4 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання (суддя першої інстанції Богун О.О.)

В С Т А Н О В И В:

9 лютого 2024 року ОСОБА_3 звернулась до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_4 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, в якому просила стягнути з відповідача аліменти у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення сином 23-х років або до закінчення навчання.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_4 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), починаючи з дня подання позовної заяви та до закінчення навчання ОСОБА_4 , але не більше як до досягнення двадцяти трьох років.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1 211 грн. 20 коп.

Із вказаним рішенням суду не погодився ОСОБА_1 , та через свого представника ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права та без належного дослідження доказів та обставин справи.

Скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було враховано те, що з моменту подання позовної заяви відповідачем було перераховано ОСОБА_4 39 663,09 грн. та сплачено 20 800 грн. за навчальний рік.

Вказує, що не має жодного підтвердження, що відповідач якимось чином відмовився чи намагався уникнути обов`язку щодо утримання свого сина ані до подання позовної заяви, ані після.

Наголошує на тому, що відповідач щомісяця надає сину грошову допомогу в готівковій та безготівковій формах, сплачує за навчання, надає додаткові гроші на свої потреби, забезпечує усім можливим для гідного рівня життя сина.

ОСОБА_2 просив рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просила оскаржуване рішення залишити без змін.

Від ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянути справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексації аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».

Згідно частини.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В даній справі позовні вимоги про стягнення аліментів, а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, і зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини до досягнення нею повноліття (а.с. 11).

Згідно довідки НТУ «Дніпровська політехніка" від 26.12.2023 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є студентом другого курсу денного відділення(а.с.12).

На теперішній час року ОСОБА_4 є повнолітнім.

Відповідно до договору про надання платних освітніх послуг №847/ФІТ-22 від 06.09.2022 року загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання 83200,00 грн, а вартість освітньої послуги за один навчальний рік 20800,00 грн. (а.с. 3)

Відповідно до копії трудової книжки Серія НОМЕР_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01.09.2023 р. по 31.10.2023 р. працював на посаді вчителя в КЗО «Ліцей Синергія» ДОР», з 01.11.2023 р. по 11.03.2024 р. працював на посаді лаборанта в КЗО «Спеціальна школа №10» ДОР (а.с.140).

Відповідно до Листа ТОВ «БК Будкомплект дизайн» ха вих. №28/12-38-1 від 28 грудня 2023 р. ТОВ «БК Будкомплект дизайн» повідомляє, що надає згоду на оплату за навчання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з подальшим його працевлаштуванням на 0,5 ставки до закінчення навчання ОСОБА_1 та на повну ставку після закінчення навчання (а.с.48).

Задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції виходив зі стану здоров`я та матеріального становище дитини, та те, що відповідач має працездатний вік, та інші обставини, що мають істотне значення.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Так, статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина.

Аналіз наведених правил дає підстави для висновку, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Згідно ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, в ч.1 якої вказано, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до п.20 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів на повнолітніх дітей суд враховує такі обставини: стан здоров`я та матеріальне становище повнолітніх дочки, сина; стан здоров`я й матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших дітей; можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дітьми; інші обставини, що мають істотне значення.

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених устатті 182 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що третя особа ОСОБА_1 є повнолітнім сином відповідача, та у зв`язку з продовженням навчання, потребує матеріальної допомоги. Розмір визначених судом аліментів відповідає встановленим у даній справі обставинам. Разом з тим саме платник аліментів повинен спростувати встановлений сімейним законодавством батьківський обов`язок з утримання повнолітньої дитини, тобто довести суду, що він не може надавати таку матеріальну допомогу.

Частиною третьою статті 12, частинами першою, п`ятою-шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст.ст. 76,77,79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела відповідача, що утворюють його дохід.

До наданих відповідачем доказів перерахування сину коштів на його власний рахунок, апеляційний суд ставиться критично, оскільки більшість сум було переведено третій особі після подачі даного позову (09.02.2024 року) і лише дві транзакції до подачі позову 16.01.2024 року та 18.01.2024 року, доказів перерахунку коштів сину чи надання готівкою у 2023 році відповідач не надає.

Також апеляційний суд ставиться критично, до твердження представника відповідача, що сину було придбано два смартфона, чохли, та вироби для захисту смартфона, оскільки з наявної накладної вбачається, що покупцем смартфонів є ТОВ «БК Будкомплект Дизайн», будь-яких належним доказів, що вказані телефони придбалися саме для сина відповідача не надано.

У якості доказу відповідачем було надано лист на згоду ТОВ «БК Будкомплект Дизайн» про згоду товариства сплачувати навчання ОСОБА_1 , але в якості належного доказу колегія суддів його не приймає, оскільки в даному випадку навчання сплачує невідома фірма і яке відношення вона має до сина відповідача чи самого відповідача не відомо.

Докази та обставини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував та є однаковими з доводами які були викладені у позовній заяві.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів перевірила доводи апеляційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин у справі, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін

Отже, судове рішення в даній справі ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду попередньої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який обґрунтовано їх спростував.

Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування рішення суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: О.В. Халаджи

Т.В. Космачевська

Ж.І. Максюта