Справа № 461/9248/23 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/811/1166/24 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря: Салати Я.І.

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 04 грудня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2023 року АТ «Ідея Банк» звернулося до суду з позовомдо ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову покликалися на те, що 13 вересня 2021 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту №А03.00401.008654607. Згідно Кредитного договору ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 138 202 грн, зі сплатою 1,99% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів. Позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно Кредитного договору. Однак, відповідачка не виконала свої зобов`язання, передбачені договором кредиту, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 218 398,36 грн. Вказана заборгованість відповідачки підтверджується випискою по особовому рахунку та довідкою-розрахунком заборгованості. Враховуючи наведене, а також те, що на момент звернення із позовом, відповідачка продовжувала ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашала заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, просили стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в сумі 218 398,36 грн. та судовий збір в розмірі 3 275,98 грн.

Заочним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 04 грудня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» (адреса місцезнаходження: 79008, м. Львів, вул. Валова, 11; ідентифікаційний код в ) заборгованість за кредитним договором в сумі 136 316,67 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» (адреса місцезнаходження: 79008, м. Львів, вул. Валова, 11; ідентифікаційний код в ) 2 044,75 грн. судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що ОСОБА_1 здійснювала платежі на погашення кредитної заборгованості, але банк розподіляв їх на погашення саме комісії (тобто на погашення заборгованості по нікчемному пункту договору), а тому є всі підстави для застосування реституції та врахування суми коштів розподілених банком на погашення комісії, погашення тіла кредиту.

Вказує, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19 (провадження №61-20093св19) зазначено, що: «в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Встановивши, що анкета-заява від 18 березня 2011 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту.

Стверджує, що судова практика у цій категорії справ є незмінною, що не може свідчити про порушення прав банку (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19)».

Вважає, що від тіла кредиту необхідно відняти суму у розмірі 25 646, 85 грн, що не було зроблено судом першої інстанції.

Крім цього зазначає, що матеріали справи не містять жодної виписки по рахунку на підтверджені нарахувань по відсоткам, а тому позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими такими, що не підлягають задоволенню.

Просить заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 04 грудня 2023 року по даній справі скасувати в частині задоволення позовних вимог Банку та ухвалити в цій частині постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

05 червня 2024 року від представника Акціонерного товариства «Ідея Банк» надійшов відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , просить відмовити в її задоволенні, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 04 грудня 2023 залишити без змін.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 05 вересня 2024 року, є дата складення повного судового рішення 01 жовтня 2024 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом та матеріалами справи встановлено, що 13 вересня 2021 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту №А03.00401.008654607.

Згідно Кредитного договору ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 138 202 грн, зі сплатою 1,99% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів. Відповідач умов договору у встановлений договором термін не виконала.

Відповідно до виписки по рахунку № НОМЕР_2 остання сплато відповідачем/зарахування по Кредитному договору здійснено 14 лютого 2022 року.

Судом також встановлено, що відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений термін та не сплатив нараховані відсотки та комісію, у зв`язку з чим сума заборгованості, станом на 21 вересня 2023 року, становить 218398,36 грн. та складається із наступного: прострочений борг 132446,23 грн., прострочені проценти 3870,44 грн.

При цьому, в розмір заборгованості, заявленої у позові, позивачем було включено прострочену плату за обслуговування кредиту в розмірі 82 081,69 грн.

Заборгованість відповідача підтверджується випискою по рахунку № НОМЕР_2 (до провадження в Україні міжнародних номерів банківських рахунків - НОМЕР_3 ) та довідкою - розрахунком заборгованості станом на 21 вересня 2023 року.

03 серпня 2023 року на адресу ОСОБА_1 направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань.

Однак, від ОСОБА_1 немає реакції на вимогу банку та зобов`язань за вищезгаданим договором кредиту не виконано.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про часткове задоволення позовних вимог Акціонерного товариства «Ідея Банк», суд першої інстанції виходив з тих підстав, що відповідачка не повернула отриманий кредит у встановлений договором термін та не виконала зобов`язань за вищенаведеним договором.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ч.1 ст. 626 та ч.1 ст. 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до абз. 2 ч.1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Ч. 2. ст. 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, тому акцептуючи пропозицію Банку Відповідач підписом у Заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг визнає та погоджується на запропоновані Банком умови користування послугами Банку.

Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

АТ «Ідея Банк» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме 13 вересня 2021 року видав ОСОБА_3 кредит згідно кредитного договору №А03.00401.008654607 в розмірі 138 202, 00 грн., що підтверджується меморіальним ордером від 13 вересня 2021 року (а.с. 23).

В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідачка не повернула отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатила нараховані за кредитним договором.

Враховуючи заборгованість за тілом кредиту, колегія суддів вважає доведеним з сторони банку законність вимог щодо стягнення заборгованості в розмірі 136 316,67 грн, з яких:

132 446,23 грн. - основний борг;

3 870,44 грн. - прострочені проценти.

У свою чергу, Банк встановив ще додаткову плату за обслуговування кредитної заборгованості, що зазначена у Графіку щомісячних платежів.

Згідно правових висновків, що викладені у Постанові Великої Палати Верховного суду від 13 липня 2022 року у цивільній справі №496/3134/19, Велика Палата дійшла висновку, що положення пунктів кредитного договору, укладеного між позичальником та АТ «Ідея Банк» щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. ( п. 32.8).

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що встановлена банком плата за обслуговування кредиту є нікчемною, відтак плата за обслуговування кредиту в розмірі 82 081,69 грн. не підлягає стягненню з відповідача.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку в частині часткового задоволення позову щодо стягнення заборгованості в боржника в розмірі 136 316,67 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги, представник ОСОБА_1 посилається на те, відповідачка здійснювала платежі на погашення кредитної заборгованості, але банк розподіляв їх на погашення саме комісії (тобто на погашення заборгованості по нікчемному пункту договору).

Такі посилання не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, судом першої інстанції було вирахувано із суми заборгованості, яка підлягає стягненню на користь АТ «Ідея Банк», заборгованість по платі за обслуговування кредиту.

Однак, колегія суддів звертає увагу, що відповідачка ОСОБА_1 не зверталась до суду із позовними вимогами про застосування наслідків виконання нікчемного правочину та про здійснення перерахунку заборгованості здійснених ОСОБА_1 за кредитним договором з часу його укладення, зарахувавши суми коштів розподілених банком на погашення комісії з обслуговування саме на погашення тіла кредиту.

Тому, у суду відсутні підстави для перерахунку нарахувань банком заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитом.

Окрім цього, не заслуговують на увагу твердження в апеляційній скарзі на те, що умовами договору передбачено, що строк кредитування до вересня 2026 року, а матеріали справи не містять доказів того, що банком було завчасно направлені вимоги про дострокове повернення кредитів, а відповідачем такі вимоги було отримано.

Колегія суддів наголошує, що Пунктом 1.11.2 Кредитного договору передбачено, що в разі затримання клієнтом сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, кредитодавець має право вимагати повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу, що позивачем долучено до матеріалів справи вимогу від 03 серпня 2023 року про усунення порушення кредитних зобов`язань відповідачкою за умовами кредитного договору №А03.00401.3.08.2023, яку було скеровано на адресу відповідачки (а.с. 27).

Згідно даної вимоги АТ «Ідея Банк» вимагав терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення Кредитором цієї вимоги виконати зобов?язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Також відповідачу було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги банком будуть здійсненні заходи щодо примусового стягнення із відповідача заборгованості за кредитним договором на власний вибір банку.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що у матеріалах справи відсутні виписки по рахунку, щодо нарахування відсотків по кредиту, а долучений розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони з огляду на наступне.

В матеріалах справи міститься виписка по рахунку № НОМЕР_2 (до провадження в Україні міжнародних номерів банківських рахунків - НОМЕР_3 ) та довідка - розрахунок заборгованості станом на 21 вересня 2023 року (а.с. 24-26), які у відповідності до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є первинним бухгалтерським документом і з якої вбачається видача Позичальнику кредиту, усі погашення по кредиту та їх зарахування.

Про «первинність» банківської виписки говорить ст. 336 розд. І Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Мін?юсту від 12.04.2012 р. № 578/5.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №554/4300/16-ц від 25 травня 2021 банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки по рахунками є належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Разом з цим, відповідачка всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження погашення нею тіла кредиту, не спростувала тверджень позивача про наявність у неї заборгованості по тілу кредиту та процентах саме у такому розмірі, не надала суду розрахунку на спростування розрахунку заборгованості,

Не погоджуючись з оскаржуваним рішенням, в апеляційній скарзі скаржник звертає увагу, що судом першої інстанції не враховано загальний порядок визначення підсудності справи, та вважає, що справа підсудна Красногвардійському районному суду м.Дніпропетровська, оскільки позивач перебуває в м.Дніпро.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно ч. 8 ст. 28 ЦПК України, позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Колегія суддів звертає увагу, що місцем укладення кредитного договору, за яким позивач просить стягнути заборгованість з відповідача, у силу вимог ст. 647 ЦК України є місцезнаходження юридичної особи АТ «Ідея Банк», а саме: м. Львів, вул. Валова, 11.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не є підставою скасування оскаржуваного рішення, оскільки в силу положень ч. 8 ст. 28 ЦПК України, справа є підсудною Галицькому районному суду м.Львова.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язкуможуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддівне вбачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - без задоволення.

Заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 04 грудня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 01 жовтня 2024 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.