КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Русан А.М..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 13 березня 2023 року у справі за позовом Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації до ОСОБА_1 , третя особа - Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району міста Києва» про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року представник позивача Голосіївської районної в м. Києві державна адміністрації звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив суд: припинити дії щодо використання квартири АДРЕСА_1 не за призначенням, під розташування так званого «хостелу» (для фактичного тимчасового проживання від 4 до 8 осіб, не пов`язаних родинними відносинами, за плату); привести квартиру АДРЕСА_1 , у стан, придатний для постійного проживання однієї сім`ї різного чисельного складу або однієї людини.

Свою позовну заяву обґрунтовує тим, що будинок АДРЕСА_2 передано до сфери управління Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації згідно розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 1112 від 10 грудня 2010 року. Відповідачка є власником квартири АДРЕСА_1 . Згідно акту від 03 грудня 2019 року, у зазначеній квартирі, розміщено більше 8 ліжкомісць.

Позивач зазначає, що функціонування даного хостелу є незаконним та спричиняє незручності для власників сусідніх квартир у будинку. Функціонування хостелу в квартирі багатоквартирного жилого будинку є незаконним, так як це є нецільове використання квартири у багатоквартирному будинку.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 13 березня 2023 року позовні вимоги Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації - задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 припинити дії щодо використання квартири АДРЕСА_1 , не за призначенням - під розташування так званого «хостелу» (для фактичного тимчасового проживання від 4 до 8 осіб, не пов`язаних родинними відносинами, за плату).

Зобов`язано ОСОБА_1 привести квартиру АДРЕСА_1 у стан, придатний для постійного проживання однієї сім`ї різного чисельного складу або однієї людини.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації судовий збір в сумі 4204 гривні.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 15 квітня 2024 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 13 березня 2023 року, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції жодного разу належним чином не повідомив відповідача про розгляд даної справи, а ті судові повістки-повідомлення, що направлялися були направлені за іншою адресою, де відповідач не проживає, не дивлячись на те, що суд здійснив запит про адресу місця проживання відповідача та отримав інформацію, про що наявна довідка у матеріалах справи. Звертає увагу суду на те, що на момент розгляду справи у відповідача не було Електронного кабінету в системі ЄСІТС. Про ухвалене заочне рішення вона дізналася в кінці вересня 2023 року, коли виявила заблоковані рахунки, оскільки не могла розраховуватися банківською карткою.

Разом з тим, наголошує, що 03 грудня 2019 року Голосіївською районною державною адміністрацією в місті Києві було складено акт обстеження квартири АДРЕСА_1 , що використовується під «хостел», тоді відповідач здавала квартиру в оренду фізичній особі-підприємцю, а вже орендар займався поселенням мешканців та підприємницькою діяльністю з функціонування хостелу. Після отримання вимоги від позивача одразу припинила співпрацю з орендарем та здала квартиру в довгострокову оренду орендарям для постійного проживання. Таким чином, відповідачем було виконано вимоги чинного законодавства України та позивача.

Квартира АДРЕСА_1 , знаходиться у довгостроковій оренді ще з 2021 року. Станом на сьогоднішній день в ній проживає громадянин ОСОБА_3 разом з членами сім?ї та родичами, який є орендарем ще з липня 2022 року. Питанням поселення орендарів займається її довірена особа.

На підставі цього, предмет спору на момент розгляду справи у суді першої інстанції був відсутній, оскільки «хостелу» в квартирі не було.

09 листопада 2023 року до квартири, де проживають орендарі прибула поліція для проведення перевірки фактів, встановлених у виконавчому провадженні чим спричинили непорозуміння між відповідачем та орендарями.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

При апеляційному розгляді справи представник апелянта ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримала, доводи викладені в апеляційній скарзі, та просила її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення про відмову у задоволенні позову з підстав та мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Представники позивача та третьої особи до суду апеляційної інстанції не з`явилися про дату, час та місце розгляду справи були повідомлений належним чином (а.с.199-201).

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив, що згідно з розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 1112 від 10.12.2010 року, будинок АДРЕСА_2 було передано до сфери управління Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації.

За змістом п. 4.16 розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 1112 від 10.12.2010 року, районні в м. Києві державні адміністрації забезпечують захист майнових та немайнових прав територіальної громади м. Києва, а відповідно до п. 10 додатку № 4 до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 121 від 31.01.2011 року, - облік відповідно до закону житлового фонду, здійснення контролю за його використанням.

Також, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, серія та номер; 484, виданий 15.04.2016 приватним нотаріусом КМНО Івановою С.М., що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 41).

Розпорядженням Голови Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 26.06.2017 року № 335, створено робочу групу з розгляду питань щодо виявлення фактів використання не за призначенням квартир в багатоквартирних житлових будинках Голосіївського району м. Києва (за участю представників управління житлово-комунального господарства, районного управління поліції, військового комісаріату, держсанепідемслужби, Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві), якою проводиться перевірка квартир, які використовуються під так звані «хостели», які за результатами обстеження складають відповідні акти.

Так, відповідно до акту, складеного 03.12.2019 року робочою групою з оперативного вирішення проблемних питань існування на території міста Києва так званих «хостелів» у складі головного спеціаліста з питань запобігання та виявлення корупції Управління туризму та промоцій виконавчого органу КМР (КМДА) Бахарєва М.А., головного спеціаліста відділу житлово-комунального господарства управління житлово-комунального господарства Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації Шевченко Ю.В., заступника директора КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» Кашевського Р.М., за участі представників Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві, комісією проведено обстеження квартири АДРЕСА_1 , що використовується під так званий «хостел» (а.с. 40).

При обстеженні встановлено, що так званий «хостел» розташовано у квартирі АДРЕСА_1 . Будинок комунальної власності. Вхід до хостелу здійснюється через під`їзд будинку. На будинку біля входу в під`їзд розміщено об`яву про розташування «хостелу» в даному будинку. «Хостел» складається з 4-х кімнат, 2-х санвузлів і кухні. У кімнатах розміщено меблі та по дному двомісному ліжку. Санітарно-технічний стан «хостелу» задовільний, є належні умови для задоволення гігієнічних та побутових потреб мешканців.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що функціонування «хостелу», розташованого у квартирі АДРЕСА_1 є незаконним, оскільки, цивільним законодавством України передбачено, що квартира у багатоквартирному будинку призначена для власного проживання, проживання членів своєї родини, у той час, як у вищезгаданій квартирі розташований «хостел», який спричиняє велику кількість незручностей та проблем для власників квартир у під`їзді.

Суд погодився з доводами позивача про те, що функціонування так званого «хостелу» у житловому багатоквартирному будинку є незаконним, порушує права інших власників та мешканців квартир у будинку АДРЕСА_2 .

Апеляційний суд не може погодитися із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорення. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право.

У відповідності до частини 1 статті 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Згідно частиною 1 статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Положенням статті 317 ЦК України закріплено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до вимог частини 7 статті 41 Конституції України та частини 5 статті 319 ЦК України власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

За приписами частин 1, 2 статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює в межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Згідно з пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від жовтня 1992 року № 572, власники квартири зобов`язані використовувати приміщення житлового будинку за призначенням. Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами з метою особистої наживи, одержання нетрудових доходів та в інших корисливих цілях, а також на шкоду інтересам суспільства.

Відповідно до пункту 3.3 ДБН В.2.2-20:2008 "Будинки і споруди. Готелі" (далі - ДБН В.2.2-20:2008) готель - це один із засобів розміщення, який визначається згідно з вимогами ДСТУ 4527:2006 "Послуги туристичні. Засоби розміщення. Терміни та визначення", тут: будинок або комплекс приміщень для тимчасового розміщення (проживання).

Згідно пункту 6.1.1 ДБН В.2.2-20:2008 наявність житлової та приймально-вестибюльної груп приміщень є обов`язковою. Склад додаткових приміщень, що підвищують комфорт готелю, не нормується і приймається згідно із завданням на проектування або за проектом. Житлова частина будинків готелів (номерний фонд) повинна бути функціонально і планувальне відокремленою.

У випадку розташування приміщень готелів у складі багатофункціональних будинків, а також у випадках блокування приміщень готелів з іншими підприємствами та установами готелі повинні бути планувальне відокремлені, ізольовані та забезпечені самостійними входами і комунікаціями (вертикальними і горизонтальними).

Відповідно до пункту 5.31 ДСТУ 4527:2006 хостел (молодіжний готель) - це готель, у якому номери, розташовані зазвичай за коридорною або блочною системою, і має умови для самостійного готування їжі та санітарно-технічні зручності на поверсі або у блоці; може організовувати харчування у закладі ресторанного господарства.

Отже, терміни "готель" та "хостел" не можна ототожнити з термінами "квартира". Хостел є молодіжним готелем і повинен забезпечуватися самостійним входом і комунікаціями.

Квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання (частина перша статті 382 ЦК України).

Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. (частина перша статті 383 ЦК України).

Звертаючись до суду з позовом, позивач просив зобов`язати відповідачку ОСОБА_1 припинити дії щодо використання квартири не за призначенням, а саме під розташування «хостелу» та зобов`язати її привести квартиру у стан, придатний для постійного проживання однієї сім`ї різного чисельного складу або однієї людини.

Суд першої інстанції, вирішуючи вказаний спір та погоджуючись із доводами позивача зазначив, що належна відповідачці квартира використовується не за цільовим призначенням, в також те, що у ній розміщено «хостел». При цьому суд зазначив, що функціонування «хостелу», розташованого у квартирі АДРЕСА_1 є незаконним, оскільки, цивільним законодавством України передбачено, що квартира у багатоквартирному будинку призначена для власного проживання, проживання членів своєї родини, у той час, як у вищезгаданій квартирі розташований «хостел», який спричиняє велику кількість незручностей та проблем для власників квартир у під`їзді.

Разом із тим колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вказаного висновку без з`ясування всіх обставин справи з порушенням норм процесуального законодавства.

Згідно до ч.1 та п. 4 ч. 3 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є змагальність сторін.

Так із матеріалів справи вбачається, що Голосіївська районна у місті Києві державна адміністрація звернулася до суду із вказаним позовом у червні 2020 року та посилалася на те, що станом на грудень 2019 року згідно до акту обстеження квартири АДРЕСА_1 було виявлено що дана квартира використовується власником квартири не цільовим призначення, а саме здається в якості «хостелу» для проживання осіб не пов`язаний сімейними зв`язками. Про використання вказаної квартири в якості «хостелу» свідчило і оголошення на під`їзді будинку (а.с. 10).

Прийнявши вказану позовну заяву суд першої інстанції відповідно до положень ч. 6 ст. 187 ЦПК України здійснив перевірку місця реєстрації відповідачки у справі згідно до якої її місцем реєстрації зазначено АДРЕСА_3 (а.с. 24).

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 08 жовтня 2020 року вказану позовну заяву подану Голосіївською районною у місті Києві державна адміністрацією залишено без руху та надано семиденний строк для надання позивачем копії позовної заяви та доданих до неї документів для відповідача та третьої особи (а.с. 25).

І лише 05 липня 2022 року через один рік та 9 місяців ухвалою суду було відкрито провадження у справі.

В подальшому суд першої інстанції, не направивши відповідачці за місцем реєстрації ( АДРЕСА_3 ) ухвали про відкриття провадження у справі, копії позовної заяви із додатками та повістки виклику на вказану адресу, фактично за відсутності відповідачки, без з`ясування обставин справи на час розгляду справи 13 березня 2022 року ухвалив заочне рішення, яким задовольнив поданий Голосіївською районною у місті Києві державна адміністрацією.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України) .

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою ( п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України).

Оскільки апелянт оскаржує оскаржуване у справі заочне рішення саме із підстав не повідомлення її про дату, час та місце розгляду справи тому колегія суддів доходить висновку про скасування заочного рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 13 березня 2023 року та ухвалення у справі нового рішення по суті заявлених позовних вимог.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом ( ст. 12 ЦПК України) .

Відповідно до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так із апеляційної скарги вбачається, що відповідачці у справі ОСОБА_1 було доведено про складення 03 грудня 2019 року представниками Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації акту обстеження квартири АДРЕСА_1 , яка належить відповідачці у справі ОСОБА_1 , яка використовувалася під «хостел» та направлено вимогу про усунення порушень.

Відповідачка в добровільному порядку виконала вказані вимоги представників Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, розірвала договір оренди вказаної квартири із орендарем, який незаконного переобладнав квартиру під «хостел» замінила в квартирі меблі та уклала 29 липня 2022 року договір оренди із громадянином ОСОБА_3 для його особистого проживання та проживання членів його сім`ї.

Зазначений факт підтверджується копією договору оренди квартири від 29 липня 2022 року ( а.с. 135), копією пояснення відібраного дільничним інспектором поліції Голосіївського УП ГУНП м.Києва старшим лейтенантом полії ОСОБА_4 у ОСОБА_5 09 листопада 2023 року (а.с. 138) .

Зазначені вище докази позивачем у справі Голосіївською районною у місті Києві державна адміністрацією спростовано не було.

Таким чином колегія суддів доходить висновку про обґрунтованість доводів, викладених в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , поданої представником ОСОБА_2 в частині того, що на момент винесенні судом першої інстанції рішення ( фактично через три роки після звернення до суду із позовом), відповідачкою у справі - ОСОБА_1 , виявлені позивачем порушення, які були викладенні в акті від 03 грудня 2019 року були усуненні в добровільному порядку, суд першої інстанції на зазначене не звернув увагу та дійшов до помилкового висновку про доведеність позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та наданим доказам, судом порушені норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка у справі, звертаючись до суду апеляційної інстанції із скаргою сплатила судовий збір у розмірі 6306 грн (а.с. 181 ), тому вказані судові витрати повинні бути їй компенсовані за рахунок позивача у справі.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити .

Заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 13 березня 2023 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації до ОСОБА_1 , про зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Стягнути з Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації ( юр. адр. 03309 м. Київ, проспект Голосіївський, буд. 42 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 6306 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дати складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 04 листопада 2024 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв