Справа № 347/2298/24
Провадження № 2/347/840/24
У Х В А Л А

Іменем України

(про задоволення заяви про самовідвід судді)

06 листопада 2024 року м.Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Кіцули Ю.С.,

секретаря Сумарука І.П.,

розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача без самостійних вимог ОСОБА_3 про визнання розписки недійсною,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача без самостійних вимог ОСОБА_3 про визнання розписки недійсною.

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.11.2024 року для розгляду даної справи визначено суддю Кіцулу Ю.С.

Головуюча у справі суддя Кіцула Ю. С. заявила по даній справі самовідвід, мотивуючи його тим, що у її провадженні вже перебувала цивільна справа № 347/1316/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, де предметом спору була боргова розписка від 24.07.2017 року. Фактично, нею надавалася оцінка предмету спору борговій розписці від 24.07.2017 року та оглядався її оригінал. За результатами розгляду справи було ухвалено рішення про задоволення позову, яке набрало законної сили 29.05.2023 року та виконується Державною виконавчою службою України.

При цьому суддею встановлено, що до позовної заяви у цій справі №347/2298/24 додана копія тієї самої боргової розписки від 24.07.2017 року, яка надавалась позивачем ОСОБА_2 у справі №347/1316/22.

Окрім цього, суддею Кіцулою Ю.С. розглядалася цивільна справа № 347/193/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, тобто між тими самими сторонами, що і справа №347/2236/24.

Також встановлено, що у кримінальній справі № 347/938/24 ОСОБА_5 , як слідчим суддею, відповідно до ухвали від 23.04.2024 року, надавався тимчасовий доступ до матеріалів цивільних справ № 347/1779/19, №347/193/22, 347/1316/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , які зберігаються у Косівському районному суді, а саме до оригіналу вказаної вище боргової розписки, яка є предметом спору у цивільній справі №347/2298/24.

Окрім того, у справі № 347/2236/24 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 про визнання розписки недійсною суддею Кіцулою Ю.С. був заявлений самовідвід та винесена ухвала про самовідвід з тих причин, що предметом спору була та ж сама боргова розписка від 24.07.2017 року.

Вивчивши матеріали справи, суд доходить висновку, що заяву про самовідвід слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

В частині ч. 1 ст. 39 ЦПК України вказано, що з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 ЦПК України, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Тобто, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо будуть встановлені обставини, передбачені ст. ст. 36, 37 ЦПК України, що виключають можливість його участі у розгляді справи.

Статтею 40 ЦПК України передбачено, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. Питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Згідно з положеннями п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод, при вирішенні спору щодо цивільних прав та обов`язків, сторони мають право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, за наявності до того підстав, повинен заявляти самовідвід.

Відповідно до статті 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого ХІ черговим з`їздом суддів України 22 лютого 2013 року, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи.

У своєму рішенні по справі "Фельдман проти України" Європейський суд з прав людини порушенням ст. 6 Конвенції визнав незабезпечення суддею достатніх гарантій для виключення будь-якого розумного сумніву з приводу його безсторонності ( рішення у справі "Фельдман проти України", заяви N 76556/01 та 38779/04, рішення від 8 квітня 2010 року, п.97).

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мироненко і Мартенко проти України" (рішення від 10 грудня 2009 року), наявність безсторонності має визначатися для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria), рішення від 24 лютого 1993 року, серія А, № 255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та "Веттштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland, заява № 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім ( рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" Pullar v. the United Kingdom), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 794, п. 38). Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного ( згадане вище рішення у справі Веттштайна Wettstein), п. 43).

А тому, з метою уникнення сумнів в неупередженості або об`єктивності судді, заявлений головуючою у справі суддею Кіцулою Ю. С. самовідвід слід задовольнити, а справу передати в канцелярію суду для визначення іншого судді у порядку, встановленому ст. 33 ЦПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 36, 37, 39, 41, 260 ЦПК України, суд -

постановив:

Заяву судді Косівського районного суду Івано-Франківської області Кіцули Ю. С. про самовідвід - задовольнити.

Матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача без самостійних вимог ОСОБА_3 про визнання розписки недійсною - передати в канцелярію суду, для визначення іншого судді у порядку, встановленому ст. 33 ЦПК України.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.С. Кіцула