464/1180/23
6/465/290/24
У Х В А Л А

Іменем України

01.11.2024 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Кузь В.Я.

за участю секретаря судового засідання Савченко А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за поданням приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білого Андрія Миколайовича про визначення частки майна боржника у цивільній справі №465/1180/23,-

встановив:

Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білий Андрій Миколайович звернувся до суду із поданням про визначення частки майна боржника у цивільній справі №465/1180/23, в порядку ст.443 ЦПК України. Подання обгрунтовує тим, що в нього на виконанні перебуває виконавче провадження № 75113844 з примусового виконання виконавчого листа № 464/1180/23 виданого 07.03.2024р. Франківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 256 220 (двісті п`ятдесят шість тисяч двісті двадцять) гривень 00 коп., судового збору в розмірі 3843 (три тисячі вісімсот сорок три) гривень 30 коп. Зазначає, що 24.05.2024р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яку скеровано на адресу боржниці, постанову про арешт майна боржниці, постанову про арешт коштів боржниці, яку скеровано в банківські установи. Боржниця на виклики приватного виконавця не з`являється, декларацію про доходи не надає, так само і не надає пояснення щодо невиконання рішення суду. Згідно наданих відповідей, відсутня інформація щодо отримання доходів боржницею, великовантажнні та інші транспортні засоби, земельні ділянки не зареєстровані. Згідно даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявні відомості про зареєстроване право спільної сумісної власності на будинок загальною площею 86, 4 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , за гр. ОСОБА_2 , боржницею, та ОСОБА_3 . Зокрема, боржниця змінила прізвище у зв`язку з укладенням шлюбу. Відтак, боржниця володіє майном на праві спільної сумісної власності з іншою особою, проте частка боржниці в нерухомому майні не визначена. Враховуючи, що боржниця рішення суду не виконує, на виклики виконавця не з`являється та не володіє іншим майном, на яке можливо звернути стягнення, зважаючи на те, що без ухвали суду про визначення 1/2 ідеальної частки у будинку за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , реалізація майна боржниці для фактичного виконання рішення суду неможлива, необхідно визначити частку будинку за боржницею.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 29.07.2024р. прийнято до розгляду подання, призначено судове засідання та зобов"язано приватного виконавця представити матеріали виконавчого провадження №75113844 для їх дослідження в судовому засіданні.

В чергове судове засідання учасники судового процесу не прибули, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи.

Приватний виконавець подав заяву про розгляд подання за його відсутності, подання підтримує. Крім того, до подання долучені належним чином завірені копії виконавчого провадження.

У відповідності до вимог п.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали подання приватного виконавця, суд дійшов висновку, що таке підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 05.02.2024р. позов Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено, стягнено з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 256 220 (двісті п"ятдесят шість тисяч двісті двадцять) гривень 00 коп., витрати на оплату судового збору в розмірі 3843 (три тисячі вісімсот сорок три) гривень 30 коп.

Рішення суду не оскаржене та набрало законної сили.

На виконання рішеня суду у справі видано виконавчий лист.

24.05.2024р. приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білим Андрієм Миколайовичем відкрито виконавче провадження ВП №75113844 з виконання виконавчого листа №465/1180/23, виданого 07.03.2024р.

Крім того, 24.05.2024р. приватним виконавцем винесені постанови про арешт майна боржниці, про арешт коштів боржниці.

В матеріалах справи містяться відповідні письмові підтвердження, які свідчать про те, що боржниця викликалася до приватного виконавця, однак така за викликом приватного виконавця не прибуває.

До подання долучені копії відповідей з Пенсійного фонду України, Державної фіскальної служби України, Державної податкової служби, Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, Міністерства внутрішніх справ України, з яких вбачається, що за боржницею ОСОБА_1 будь - які транспортні засоби, земельні ділянки, не зареєстровані, відсутні дані про отримання доходів.

Зважаючи на вищенаведені докази, суд вважає встановленим, що приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білим Андрієм Миколайовичем належним чином проводяться виконавчі дії у виконавчому провадженні №75113844, необхідні для виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Однак, станом на день розгляду даного подання рішення суду, в тому числі у примусовому порядку, відповідачкою не виконано.

Згідно витягу №2 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 24.05.2024р., дівоче прізвище боржниці ОСОБА_1 до укладення шлюбу значиться " ОСОБА_4 ".

Згідно інформаційної довідки №380019284 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо суб"єкта від 24.05.2024р., ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на праві приватної спільної сумісної власності належить будинок загальною площею 86, 4 кв.м., який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п.3 ч.1 ст.3 ЗУ «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення, зокрема, на підставі виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст.129-1 Конституції України закріплено те, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» (далі Конвенція).

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у державі, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін (наприклад, справа «Жовнер проти України» від 29 червня 2004 року, заява № 56848/00, § 33). Право на звернення до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби правова система держав-учасниць Конвенції допускала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання, залишалося би невиконаним по відношенню до однієї зі сторін всупереч її інтересам. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Глоба проти України" no. 15729/07, від 05.07.2012 Європейський суд з прав людини повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia(серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також, Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.

З наданих матеріалів подання вбачається, що приватний виконавець використав всі необхідні заходи щодо виконання виконавчого провадження.

У даній справі судом не встановлено будь - яких порушень прав та інтересів боржниці. Виконавчий документ видано на підставі рішення, яке набрало законної сили, а тому підлягає виконанню.

Відповідно до ст.443 ЦПК України, питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця. Суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб. Неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Статтею 370 ЦК України також встановлено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного зі співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Ч.6 ст.48 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

У постанові від 22 грудня 2020 року у справі № 643/16464/17 (провадження № 61-4405) Верховний Суд, виходячи із обставин справи, вважав за можливе за результатами розгляду подання державного виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, визначивши ідеальну частку боржника у спільній сумісній власності.

Визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності, є необхідним для здійснення виконавчого провадження про примусове стягнення боргу із боржника, який немає іншого майна, на яке може бути звернено стягнення. Визначення такої частки не призведе до звуження належних боржнику прав на майно, оскільки предметом розгляду подання є не звернення стягнення на майно, а лише визначення частки боржника у спільній сумісній власності.

Верховний Суд у постанові від 11.04.2018 по справі № 464/2227/17 зазначив, що задовольняючи подання державного виконавця про визначення частки майна боржника, яким він володіє спільно із іншими особами, суд першої інстанції правомірно виходив із того, що визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності, є необхідним для здійснення виконавчого провадження про примусове стягнення з нього боргу. Визначення частки не призведе до звуження належних боржнику прав на житло, оскільки предметом розгляду подання є не звернення стягнення на майно, а лише визначення частки боржника у спільній сумісній власності.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення подання приватного виконавця про визначення частки майна боржниці у майні, яким вона володіє спільно з іншою особою, що є адекватним ступенем втручання до її права та права інших осіб, а також узгоджується з положеннями національного законодавства та практикою Європейського суду з прав людини, з метою забезпечення принципу Верховенства права та обов`язковості виконання судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 258 - 260, 447 453 ЦПК України, -

постановив:

Поданням приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білого Андрія Миколайовича про визначення частки майна боржника у цивільній справі №465/1180/23 - задоволити.

Визначити 1/2 ідеальної частки на нерухоме майно - будинок загальною площею 86, 4 кв.м., який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , за ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) для виконання судового рішення за виконавчим листом №464/1180/23, що виданий Франківським районним судом м. Львова 07 березня 2024 року.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя В. Кузь