УХВАЛА

18 вересня 2024 року

м. Київ

справа № 761/22387/22

провадження № 61-10504св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приватне акціонерне товариство «Картель»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє його представник - адвокат Крохмальова Яна Едуардівна, на постанову Київського апеляційного суду від 04 червня 2024 року у складі колегії судів: Верланова С. М., Невідомої Т. О., Нежури В. А.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Картель» (далі - ПрАТ «Картель») про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10 листопада 2022 року справу за позовом ОСОБА_1 прийнято до провадження. Вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Призначено проведення підготовчого засідання. Вирішено у підготовче засідання викликати учасників судового процесу.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09 березня 2023 року закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 та призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01 червня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК Україниу зв`язку повторною неявкою позивача в судове засідання.

13 червня 2023 року на адресу Шевченківського районного суду м. Києва надійшла заява представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Корзуна Д. Л. про ухвалення додаткового рішення щодо компенсації судових витрат.

Заява мотивована тим, що відповідачем під час розгляду даної справи були понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 60 000,00 грн, які на підставі частини п`ятої статті 142 ЦПК України у зв`язку із залишенням позову без розгляду підлягають стягненню з позивача.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 серпня 2023 року заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Корзуна Д. Л. про ухвалення додаткового рішення у справі задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу (правову) допомогу в розмірі 20 000,00 грн.

В решті вимог заяви відмовлено.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції виходив із наявності підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу (правову) допомогу. При цьому суд зазначив, що заявлена сума судових витрат, які підлягають відшкодуванню, за своїм розміром перевищує предмет спору.

Не погоджуючись із додатковим рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Святенко І. П. оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою Київського апеляційного суду від 04 червня 2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Святенка І. П. задоволено.

Додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 серпня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 - адвоката Корзуна Д. Л. про ухвалення додаткового рішення у справі відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції помилково розглянув заяву про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат без виклику учасників справи, чим позбавив їх можливості скористатись наданими їм процесуальними правами, передбаченими нормами процесуального законодавства, що в силу положень пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

Разом із тим, апеляційний суд вважав вказані у заяві про ухвалення додаткового рішення в частині розподілу судових витрат та у відзиві на апеляційну скаргу дії позивача такими, що не дають підстав для визнання їх необґрунтованими, оскільки звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, оскільки були направлені на захист своїх прав, тому не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу.

16 липня 2024 року ОСОБА_2 в особі представника - адвоката Крохмальової Я. Е. звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить постанову Київського апеляційного суду від 04 червня 2024 року скасувати та залишити в силі додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 серпня 2023 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувана постанова ухвалена судом апеляційної інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи, без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 26 липня 2024 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

07 серпня 2024 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 27 серпня 2024 року справу призначено до судового розгляду.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи, матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційне провадження підлягає закриттю з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах Леваж Престасьон Сервіс проти Франції від 23 жовтня 1996 року та Бруалья Гомес де ла Торре проти Іспанії від 19 грудня 1997 року).

Обмеження права на касаційне оскарження визначеного кола ухвал суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку чітко регламентоване процесуальним законом.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 406 ЦПК України ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 389 цього Кодексу. Скарги на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду першої інстанції чи постанови суду апеляційної інстанції, включаються до касаційної скарги на відповідне рішення чи постанову. У разі подання касаційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення чи постанови суду, суд повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу

Пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Наведені норми законодавства свідчать про те, що учасники справи у разі, якщо вони не погоджуються з ухвалами суду першої інстанціїпісля їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження в касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Оскарження ухвали щодо визначення розміру судових витрат передбачено пунктом 13 частини першої статті 353 ЦПК України.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).

У разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача (частина п`ята статті 142 ЦПК України).

Отже, ухвала суду першої інстанції стосовно компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи (зокрема витрат на професійну правничу допомогу), внаслідок необґрунтованих дій позивача є ухвалою щодо визначення розміру судових витрат.

При таких обставинах аналіз пункту 13 частини першої статті 353 ЦПК України та інших норм процесуального законодавства свідчить, що він охоплює собою в тому числі й розподіл судових витрат.

Вказане відповідає правовим висновкам, що містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 рокуу справі № 550/936/18(провадження № 14-26цс21) та в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 28 вересня 2022 рокуу справі № 477/1315/20 (провадження № 14-183цс21) про закриття касаційного провадження.

У переліку, встановленому пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України, не передбачено ухвали, визначеної пунктом 13 частини першої статті 353 цього Кодексу. Тобто ухвала суду першої інстанції щодо визначення розміру судових витрат та ухвалена за підсумками її апеляційного перегляду постанова касаційному оскарженню не підлягають.

Із змісту додаткового рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 серпня 2023 року вбачається, що воно є по суті ухвалою, постановленою окремо з питання про розподіл між сторонами судових витрат, зокрема про компенсацію здійснених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу(див. пункти 18, 21 ухвали Великої Палати Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 477/1315/20 (провадження № 14-183цс21)).

Інші процесуальні питання вказаною ухвалою не вирішувались.

При цьому неправильно зазначена судом назва судового рішення процесуального значення не має.

Ураховуючи викладене, додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 серпня 2023 року та ухвалена за підсумками його апеляційного перегляду постанова Київського апеляційного суду від 04 червня 2024 року не підлягають касаційному оскарженню у зв`язку з відсутністю пункту 13 частини першої статті 353 ЦПК України у переліку оскаржуваних ухвал за пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України.

Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 761/10509/17 (провадження № 14-53цс19) сформульовано правову позицію, згідно з якою, якщо касаційна скарга прийнята до провадження суду касаційної інстанції помилково, тому у зв`язку з цим касаційне провадження у справі належить закрити.

Наведена правова позиція підлягає застосуванню судом до процесуальних правовідносин, що виникли під час розгляду цієї касаційної скарги.

Крім того, про закриття касаційного провадження з огляду на неможливість касаційного оскарження відповідного судового рішення Велика Палата Верховного Суду неодноразово виснувала в ухвалах від 13 червня 2018 року у справах № 522/14750/16-ц і № 761/6099/15-ц, від 4 липня 2018 року у справі № 623/3792/15-ц, від 17 жовтня 2018 року у справі № 750/14127/17, від 8 жовтня 2019 року у справі № 766/12353/18, від 27 листопада 2019 року у справі № 817/1768/18, а також у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 761/30675/17.

З урахуванням наведеного, оскільки заявником подано касаційну скаргу на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню, касаційне провадження у справі необхідно закрити.

Керуючись статтями 389, 394, частиною другою статті 396 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє його представник - адвокат Крохмальова Яна Едуардівна, на постанову Київського апеляційного суду від 04 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Картель» про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

М. Ю. Тітов