ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9727/24 Справа № 243/1724/24 Суддя у 1-й інстанції - Сидоренко І. О. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 року м.Кривий Ріг

справа № 243/1724/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач Акціонерне товариство «Юнекс Банк»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 червня 2024 року, яке ухвалено суддею Сидоренко І.О. у місті Слов`янську Донецької області та повне судове рішення складено,

УСТАНОВИВ:

В березні 2024 року Акціонерне товариство «Юнекс Банк» звернувся до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначено, що 22 січня 2021 року відповідач звернувся до АТ «Юнекс Банк» з анкетою-заявою UA2127002.UAH.

Відповідно до підписаної анкети-заяви від 22 січня 2021 року, відповідач підтвердив, що ознайомилася і погодився з публічною пропозицією Банку на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, з умовами та правилами надання банківських послуг. При цьому, відповідач отримав банківську платіжну картку та надав банку розписку про отримання картки та про ознайомлення з правилами користування карткою визначених у Публічній пропозиції АТ «Юнекс Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Зазначена Публічна пропозиція АТ «Юнекс Банк» оприлюднена на офіційній інтернет-сторінці Банку за адресою: www.unexbank.ua. Таким чином, відповідно до Анкети-Заяви відповідач, акцептував та приєднався до Публічної пропозиції позивача на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, що оприлюднена на офіційній інтернет сторінці Банку.

Проте, відповідачем не виконані умови договору та станом на 21 листопада 2023 року, утворилась заборгованість в сумі 24 382,05 грн, а саме 20 162,80 грн заборгованість за кредитом; 4 219,25 грн - заборгованість за процентами та комісіями.

22 листопада 2023 року позивачем на адресу відповідача позивач направляв вимогу про дострокове повернення кредитних коштів, проте відповідач не провів погашення заборгованості.

На підставі наведеного вище позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 24 382,05 грн та судовий збір у сумі 3 028 грн.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 червня 2024 року позов задоволено, стягнуто ОСОБА_1 на користь АТ «Юнекс Банк» заборгованість за кредитним договором № UA2127002.UAH від 22 січня 2021 року у розмірі 24 382 грн 05 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Юнекс Банк» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 028 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що отриманими кредитними коштами обманним шляхом заволодів ОСОБА_2 , котрий пообіцяв виплачувати кредитні кошти, але своїх обіцянок не виконав. Разом з тим відповідач все одно хоче погасити всі борги перед банками, але почалася війна, агресія з боку рф, через яку відповідач втратив роботу та зараз він мешкає з донькою у статусі ВПО і всі гроші, яких ледве вистачає на їжу, йдуть на її утримання. Відповіда наразі не має можливості погасити кредитні зобов`язання.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на переконання представника позивача, апеляційну скаргу відповідача - залишити без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом установлено та з матеріалів справи вбачається, що 22 січня 2021 року між АТ «Юнекс Банк» та ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву (опитувальник клієнта фізичної особи) № UA2127002.UAH.

ОСОБА_1 , підписавши анкету-заяву, акцептував та приєднався до Публічної пропозиції банку на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб та погодився, що анкета-заява разом з Публічною пропозицією та додатками до неї становлять договір про комплексне банківське обслуговування.

Банком було відкрито поточний рахунок та встановлено кредитний ліміт у розмірі 20 000 грн, відповідачу видано платіжну картку.

Відповідно до анкети-заяви та паспорту споживчого кредиту процентна ставка за користування кредитними коштами 42% річних, строк кредитування 12 місяців, орієнтовна реальна річна процентна ставка - 59,1134%, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) 26 819,67 грн.

Згідно меморіального ордеру № 2 від 22 січня 2021 року, ОСОБА_1 отримав від АТ «Юнекс Банк» грошові кошти в сумі 20 000 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 21 листопада 2023 року загальний розмір заборгованості за договором становить 24 382,05 грн та складається з заборгованості по поверненню кредитних коштів 20 162,80 грн та заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами та комісіями 42 19,25 грн.

Позивачем 22 листопада 2023 року направлялась відповідачу вимога про погашення заборгованості по поверненню кредитних коштів у розмірі 20 162,80 грн та заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами та комісіями в розмірі 4 219,25 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст. 11, 509 ЦК України, договір є підставою для виникнення зобов`язань.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Юнекс Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Зазначене узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 03 липня 2019 року, справа №342/180/17.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Колегія суддів звертає увагу на те, що анкета-заява, підписана ОСОБА_1 22 січня 2021 року (а.с.21-22), не містить умов про те, що складовою невід`ємною частиною Договору про комплексне банківське обслуговування є Паспорт споживчого кредиту (а.с.23-25). Саме тому інформацію та умови, зазначені у ньому, не можна вважати узгодженими між сторонами кредитного договору.

Об`єднана палата Верховного Суду в постанові від 23 травня 2022 року в справі № 393/126/20 виснувала, що ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми.

Отже, вирішуючи позовні вимоги по суті, колегія суддів приймає до уваги дані що містяться в анкеті-заяві від 22 січня 2021 року та дані виписки-повідомлення UA2127002.UAH до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб у АТ «Юнекс Банк».

Відповідно до умов анкети-заяви та виписки-повідомлення, процентна ставка за користування кредитними коштами становить 42,00 % річних, строком до 22 січня 2022 року. Умов щодо продовження строку дії договору виписка-повідомлення не містить. Як і не містить вказаних умов анкета-заява від 22 січня 2021 року.

Відтак, колегія суддів наголошує на тому, що лише у межах строку кредитування до 22 січня 2022 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти за користування кредитними коштами.

Розрахунок заборгованості за договором здійснено станом на 21 листопада 2023 року (а.с.14-15).

Колегія суддів звертає увагу на те, що повернення кредиту та сплату відсотків відповідач мав здійснювати щомісячними платежами, на кінець останнього робочого дня звітного місяця, упродовж строку кредитування, кількість платежів 12. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18), в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18), в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року по справі №723/304/16-ц (провадження N14-360цс19), в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року по справі №638/13683/15-ц (провадження N14-680цс19), в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 (провадження №12-16гс22), тобто дана судова практика є сталою.

Таким чином, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Між тим, вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, а саме статтею 625 ЦК України позивач не пред`явив.

Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини.

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 21 листопада 2023 року заборгованість по поверненню кредитних коштів складає 24 382,05 грн, з яких заборгованість по поверненню кредитних коштів складає 20 162,80 грн, заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісіями 4 219,25 грн.

З виписки по рахунку слідує, що в період з 01 березня 2023 року по 01 листопада 2023 року позивачем було зараховано 4 216,25 грн заборгованості за процентами за користування кредитом, в той час як строк дії кредитного договору був припинений станом на 22 січня 2022 року та позивач не мав права нарахування вказаних процентів, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає зміні із зменшенням стягнутого з відповідача на користь позивача розміру заборгованості за кредитним договором з 24 382,05 грн до 20 165,80 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, оскільки інші доводи, викладені в апеляційні скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку. При цьому колегія суддів вважає занеобхідне зауважити, що наведені відповідачем обставини щодо неможливості виконання зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі у розумінні положень чинного законодавства не звільняють його від відповідальності встановленої законом та від обов`язку виконання такого зобов`язання.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому, пропорційно задоволених позовних вимог позивача розмір стягнутого судуом першої інстанції судового збору підлягає зменшенню з 3 028 грн до 2 504,38 грн.

Оскільки дія оскаржуваного рішення була зупинена ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 02 жовтня 2024 року, та у зв`язку із частковою зміною судового рішення суду першої інстанції, необхідно поновити його дію.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 червня 2024 року змінити, зменшивши стягнутий з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Юнекс Банк» розмір заборгованості за кредитним договором № UA2127002.UAH від 22 січня 2021 року з 24 382,05 грн до 20 165 (двадцять тисяч сто шістдесят п`ять) грн 80 коп.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 червня 2024 року змінити, зменшивши стягнутий з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Юнекс Банк» розмір судового збору з 3 028 грн до 2 504 (дві тисячі п`ятсот чотири) грн 38 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Поновити дію рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 червня 2024 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 05 листопада 2024 року.

Головуючий:

Судді: