Справа № 945/1871/24
Провадження № 2/487/3090/24
18.12.2024 м. Миколаїв
Заводський районний суд м. Миколаєва в складі головуючої судді Скоринчук К.М., за участю секретаря судового засідання Карбівничої А.О.., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,
11 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.
18 листопада 2024 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду.
Ухвала суду про відкриття провадження, надіслана рекомендованим листом на підтверджену адресу зареєстрованого місця проживання відповідача, повернулася з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Одночасно відповідачу було надіслано смс-повідомлення на вказаний позивачем номер телефону. Надалі відповідач повідомлявся про призначені судові засідання в телефонному режимі, що підтверджується відповідними телефонограмами. Копії матеріалів цивільної справи були надіслані відповідачеві на вказану ним електронну адресу. Правом на подання відзиву відповідач не скористався. У судове засідання повторно не з`явився. Заяв та клопотань до суду не подав.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Родітєлєва Н.А., яка діє на підставі ордера серія АН №1535824 від 18.10.2024 та договору б/н від 05.08.2024, подала заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивача. Заявлені вимоги підтримали. Не заперечували проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення.

З урахуванням зазначеного суд вважає за можливе на підставі ч. 4 ст. 223, ст. 280, ст. 281 ЦПК України провести заочний розгляд справи.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд, вирішуючи даний спір, дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з положеннями ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що 02.08.2023 близько 12.40 год по вул. О. Тихого в районі повороту на совхоз «Ясногорівський» у м. Краматорську Донецької області, сталося зіткнення автомобіля «RENAULT CLIO» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «MITSHUBISI L200» на іноземній реєстрації НОМЕР_1 під керуванням водія - військовослужбовця ВЧ НОМЕР_3 , командира відділення 1-ї інженерної саперної роти, ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку. В результаті ДТП позивач отримав тілесні ушкодження у вигляді: СГМ, забиття та садна м`яких тканин голови. 02.08.2023 розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженню №0000916 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Згідно пояснень ОСОБА_2 , відібраних 02.08.2024, він неправильно розцінив поведінку на дорозі позивача, вважаючи, що він йому вступає дорогу у той час, коли той здійснював маневр розвороту. Оскільки відповідач керував військовим позашляховиком із болотною шиною на колесах, не зважаючи на гальмування, зіткнення автомобілей уникнути не вдалося. Згідно висновку експерта №103 від 21.09.2024, за результатом призначеної судово-медичної експертизи в кримінальному провадженні, ОСОБА_1 заподіяні тілесні ушкодження легкого ступеню тяжкості. Постановою від 09.04.2024 кримінальне провадження було закрите у звязку з відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а матеріали направлено т.в.о. начальника УПП у Миколаївській області та м. Миколаїв щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності. Однак, листом від 30.04.2024 матеріали були повернуті з поислання на розділ ІV Наказу МВС України №1395 від 07.11.2015, який передбачає пересилання матеріалів ДТП щодо особи, яка залишила місце пригоди. Зазначено, що ОСОБА_2 за адресою місця проживання відсутній, а телефон вимкнений.

Згідно експертного автотоварознавчого дослідження вартість ремонтно-відновних робіт автомобіля позивача складає 245 114,02 грн, а ринкова вартість на момент ДТП без урахування пошкоджень -132 235,00 грн. Згідно Методики оцінки колісних транспортних засобів п. 8.1., експерт прийшов до висновку, що вартість матеріального збитку заподіяного власникові автомобіля позивачеві, дорівнює ринковій вартості автомобіля на момент ДТП, тобто 132235,00 грн. Моторне (транспортне) страхове бюро України відмовило позивачеві у регламентній виплаті у зв`язку з тим, що транспортний засіб позивача не відповідає вимогам п. 1.7 ст. 1 Закону.

У підтвердження зазначеного позивач надав письмовві докази, які містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доводити відсутність своєї вини відповідно до вимог частини другої статті 1166 ЦК України має заподіювач шкоди.

Відповідач відзив не подав, своєї вини не заперечив, у спростування зазначеного позивачем пояснень та доказів не подав.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Тобто, володільці транспортних засобів зобов`язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров`ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів.

Транспортний засіб має відповідати вимогам, передбаченим пунктом 1.7 статті 1 цього Закону, з моменту взяття ним участі в дорожньому русі на території України.

Згідно п 1.7. ст. 1 Закону, забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Згідно п.13.1. ст. 13 Закону, учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

У звязку з тим, що транспортний засіб позивача не відповідає вимогам п. 1.7 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», йому було відмовлено у відшкодуванні шкоди, завданої під час ДТП, що підтверджується листом МТСБУ.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої зазначеної статті).

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди, закріплену у ч. 2 ст. 1166 ЦК України), відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України).

Під непереборною силою, в контексті п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України, розуміються надзвичайні або невідворотні за даних умов події, які мають зовнішній характер.

Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату.

Судом наявність таких обставин не встановлена.

Потерпілий має подати докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (п. 2.2. ПДР України).

Спір про відшкодування шкоди, завданої в результаті ДТП джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним.

Згідно з ч. 1 ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Позивачем правомірно заявлено вимогу про стягнення майнової шкоди у виді матеріальних збитків у розмірі ринкової вартості автомобіля станом на момент ДТП, що, згіднозвіту 86/24 експертного автотоварознавчого дослідження від 15.07.2024, складає 132 235,00 грн, та доведено належними доказами розмір матеріальних збитків в результаті ДТП, яка мала місце 02.08.2023 за участю автомобілей «RENAULT CLIO» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 та «MITSHUBISI L200» на іноземній реєстрації НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 .

Водночас суд зауважує, що за змістом статті 30 Закону № 1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно зі звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП.

З урахуванням відшкодування завданої позивачу шкоди в порядку, визначеному статтею 30 Закону № 1961-IV, оскільки ремонт автомобіля позивача вважається економічно необґрунтованим,позивач ОСОБА_1 має передати залишки транспортного засобу відповідачу ОСОБА_2 як особі, яка відповідає за завдану шкоду, чим набути право отримати від останнього відшкодування шкоди в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП (Постанова ВП ВС від 14 червня 2023 року у справі № 125/1216/20).

Підлягають відшкодуванню відповідачем позивачеві понесені ним витрати на лікування в розмірі 9476,90 грн, оскільки тілесні ушкодження у вигляді СГМ, забиття та садна м`яких тканин голови отримані позивачем 02.08.2023 під час ДТП та перебувають у причинно-наслідковому звязку із даною подією. Отримані тілесні ушкодження підтверджені висновком експерта №103 від 21.09.2023, за результатом призначеної судово-медичної експертизи в кримінальному провадженні №0000916. Проходження лікування позивача підтверджується випискою історії хвороби №3831 неврологічного відділення МЛ №3 Краматорської міської ради від 11.08.2023 госпіталізованого ОСОБА_1 із зазначенням діагнозу при госпіталізації: закрита гостра ЧМТ (ДТП від 02.08.2023) зі струском головного мозку з цефалгією. Діагноз заключний клінічний: закрита гостра ЧМТ (ДТП від 02.08.2023) зі струском головного мозку зі стійкою цефалгією, вестибуло-атаксією. Призначено лікування та прийому ліків. Випискою із медичної карти стаціонарного хворого №3677, квитанціями та чеками на придбання ліків та витрат на відвідування лікарні.

Враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України) та положення цивільного процесуального кодексу України про обов`язок сторін доказування і подання доказів (ст. 81 ЦПК України), суд прийшов до висновку, що вимога про стягнення витрат на лікування доведена позивачем належними доказами, крім того, не заперечується відповідачем, що є підставою повного задоволення цієї частини вимоги.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 5 постанови пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (Постанова КЦС ВС від 01.03.2023 у справі № 496/1691/19).

Для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення, насамперед спричинення позивачеві моральної шкоди. Слід враховувати, що причинний зв`язок між шкодою, завданою потерпілому, та протиправним діянням заподіювача шкоди є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.

Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності, справедливості та співмірності.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Дану правову позицію викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.12.2020 по справі № 752/17832/14-ц.

З огляду на викладене та враховуючи матеріали цивільної справи, а саме медичні довідки, суд не виключає фізичного болю та страждань, яких зазнав позивач у зв`язку з ушкодженням його здоров`я, що є наслідком вчиненої ДТП. Ураховуючи характер завданих тілесних ушкоджень, глибину фізичних страждань, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, керуючись принципами розумності та справедливості, суд вважає достатнім стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування завданої моральної шкоди 30000,00 грн, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача до відповідача в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору в порядку п. 13 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», оскільки є учасником бойових дій, а відповідач на підставі п. 12 ч. 1 ст. 5 цього Закону, оскільки є військовослужбовцем, який на даний час виконує службові обов`язки, судові витрати відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України компенсуються за рахунок держави.

Керуючись статтями 2, 12, 13, 76-83, 89, 259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 132 235,00 грн матеріальних збитків.

Зобов`язати ОСОБА_1 передати ОСОБА_2 залишки транспортного засобу марки «RENAULT CLIO» д.н.з. НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 9476,90 грн витрат на лікування.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 30 000,00 грн моральної шкоди.

Судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем безпосередньо або через Заводський районний суд м. Миколаєва до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення, апеляційної скарги, якщо їх не буде подано, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне рішення складено 18.12.2024.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5

Суддя: К.М. Скоринчук