Миколаївський апеляційний суд
Справа №468/3004/23
Провадження № 22-ц/812/1377/24
У Х В А Л А

30 вересня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Яворської Ж.М.

суддів: Базовкіної Т.М.,

Царюк Л.М.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 10 травня 2024 року, ухвалене у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Експрес Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку суброгації

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 10 травня 2024 року задоволено вищевказаний позов.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Експрес Страхування» частину суми виплаченого страхового відшкодування, в розмірі 214441,21 грн та витрати по сплаті судового збору, в розмірі 3216,62 грн.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, одночасно звернувся із клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку на подання цієї апеляційної скарги.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 09 серпня 2024 року витребувано із суду першої інстанції матеріали цивільної справи №468/3004/23.

Наступною ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 19 серпня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 10 травня 2024 року залишено без руху та надано строк для усунення вказаних в цій ухвалі недоліків, а саме для надання заяви про поновлення пропущеного процесуального строку із зазначенням поважних причин такого пропуску з 11 липня 2024 року по 05 серпня 2024 року

На виконання вищезазначеної ухвали Миколаївського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про поновлення пропущеного процесуального строку на подання цієї апеляційної скарги.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 04 вересня 2024 року наведенні ОСОБА_1 причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 10 травня 2024 року визнано неповажними, а апеляційну скаргу залишено без руху та надати строк для усунення зазначених в цій ухвалі недоліків, а саме для надання заяви про поновлення пропущеного процесуального строку із зазначенням інших поважних причин такого пропуску та надання докази на підтвердження таких.

25 вересня 2024 року на адресу Миколаївського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про поновлення пропущеного процесуального строку.

У цій заяві ОСОБА_1 вказує, що повторне подання апеляційної скарги відбулося протягом незначного проміжку часу з моменту отримання копії ухвали Миколаївського апеляційного суду, якою повернуто його апеляційну скаргу.

Перевіривши матеріали справи та зважаючи на конкретні обставини, апеляційній суд дійшов висновку, що підстави для поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження судового рішення суду першої інстанції відсутні, з огляду на наступне.

Право на апеляційне оскарження судових рішень в контексті положень частин першої, другої статті 55, пункту восьмого частини третьої статті 129 Конституції України є складовою права кожного на звернення до суду.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанції є складовою конституційного права особи на судовий захист. Воно гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та всіх судових інстанцій, зокрема забезпеченням права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначав, що право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (рішення ЄСПЛ від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України», заява № 23436/03).

Реалізація конституційного права на апеляційне оскарження судового рішення ставиться у залежність від положень процесуального закону.

Усталеною практикою ЄСПЛ закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права. Так, у рішенні від 08 січня 2008 року у справі «Скорик проти України», заява № 32671/02, ЄСПЛ зазначив, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені статтею 6 Конвенції. Мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.

Таким чином, апеляційне провадження є важливою процесуальною гарантією захисту прав і охоронюваних законом інтересів особи.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», заява № 8371/02, рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2003 року у справі «Трух проти України», заява № 50966/99).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», заява № 3236/03).

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 25 липня 2002 року у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України», заява № 48553/39, а також згідно з рішенням ЄСПЛ від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, існує установча судова практика щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

За правилами статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Питання поновлення та продовження процесуальних строків врегульовано положеннями статті 127 ЦПК України, згідно з частиною першою якої суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Виходячи зі змісту статті 354 ЦПК України клопотання про поновлення строку подання апеляційної скарги повинно містити обґрунтування поважності пропуску цього строку. При чому поважними визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій. ЦПК України не пов`язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. У кожному випадку суд, з урахуванням конкретних обставин пропуску строку, оцінює доводи, наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку (Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19 червня 2020 року у справі № 926/1037-б/15, від 14 червня 2022 року у справі № 904/3541/15).

Питання про поважність причин пропуску процесуального строку в розумінні статті 89 ЦПК України вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У висновку Верховного Суду в постанові від 24 липня 2023 року у справі № 200/3692/21 (провадження № К/990/17155/23), з посиланням на висновок Верховного Суду щодо застосування норм права, викладений у постанові від 03 листопада 2022 року у справі №560/15534/21, зазначено, що строк на апеляційне оскарження не зупиняється у зв`язку із залишенням без руху, поверненням апеляційної скарги, а також його відлік не підлягає обрахуванню від дати вручення копій ухвал про залишення без руху та повернення первинної апеляційної скарги.

Колегія суддів у вищевказаній постанові вважала за доцільне звернути увагу й на те, що вчасна первинна подача апеляційної скарги не означає, що після її повернення повторне звернення до суду можливе у будь-який довільний строк, без дотримання часових меж, встановлених процесуальним законом, оскільки в такому разі порушуватиметься принцип юридичної визначеності.

Процесуальний строк, зокрема строк на апеляційне оскарження, у разі повторного подання апеляційної скарги може бути поновлено у випадку дотримання одночасно таких умов:

первісне звернення до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою відбулось у межах передбаченого процесуальним законом строку на апеляційне оскарження;

повторне подання апеляційної скарги відбулось в межах строку апеляційного оскарження, встановленого процесуальним законом, або упродовж розумного строку після отримання копії відповідної ухвали суду про повернення первісної скарги, без невиправданих затримок і зайвих зволікань;

скаржником продемонстровано добросовісне ставлення до реалізації ним права на апеляційне оскарження й вжито усіх можливих та залежних від нього заходів з метою усунення недоліків апеляційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої апеляційної скарги, і такі недоліки фактично усунуті станом на момент повторного звернення з апеляційною скаргою;

доведено, що повернення попередньо поданих апеляційних скарг відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення, і які обумовлені наявністю об`єктивних і непереборних обставин, що унеможливили або значно утруднили можливість своєчасного звернення до суду апеляційної інстанції, й не могли бути усунуті скаржником; наявність таких обставин підтверджено належними і допустимими доказами.

Неналежна організація процесу із оскарження судового рішення з боку скаржника є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними.

Невиконання скаржником вимог процесуального закону щодо належного оформлення апеляційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику апеляційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його апеляційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду у справі №200/3692/21 від 24 липня 2023 року.

Із матеріалів справи вбачається, що підставою для повернення первісної апеляційної скарги є невиконання ОСОБА_1 вимог процесуального закону щодо підписання апеляційної скарги, тобто з причини, яка прямо залежала від особи, яка подала апеляційну скаргу.

Щодо покликів заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження в частині, що термін для повторної подачі позовної заяви, або апеляційної скарги становить 30 днів, то колегія суддів такі відхиляє оскільки вони грунтуються невірному тлумаченні норм чинного цивільного процесуального законодавства.

Також колегія суддів апеляційного суду вважає, що ОСОБА_1 не наведено об`єктивних підстав неможливості повторного подання апеляційної скарги у більш короткий термін, ніж той у який її було подано повторно.

Оскільки, ОСОБА_1 не дотримано в сукупності всіх умов для поновлення строку при повторній подачі апеляційної скарги до суду, тому обставини для поновлення строку на апеляційне оскарження рішень суду першої інстанції не можуть бути визнані поважними та не дають підстав для висновку про його пропуск з поважних причин.

Європейський суд з прав людини у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник (зацікавлена особа) зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 357 ЦПК України якщо заяву про поновлення строку не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

За таких обставин у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

Керуючись ст. 357, 358 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Наведені ОСОБА_1 причини пропуску строку на апеляційне оскарженнярішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 10 травня 2024 року визнати неповажними.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргоюОСОБА_1 про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 10 травня 2024 року, ухвалене у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Експрес Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку суброгації відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і протягом тридцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк