Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.10.2024 Справа №607/5815/23 Провадження №2/607/174/2024

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Дзюбича В.Л., з участю секретаря судового засідання Кочмар С.М., позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , представника позивача адвоката Скиби В.М., представника відповідача адвоката Хлєбнікова С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно та зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення від права спадкування за законом,

УСТАНОВИВ:

29.03.2023 позивач ОСОБА_1 , діючи у власних інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить суд визнати за нею та її неповнолітнім сином ОСОБА_2 право власності на 2/10 частки (по 1/10 частці за кожним) у квартирі АДРЕСА_1 , в порядку спадкування обов`язкової частки, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Позов обґрунтований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина на належну йому квартиру. За життя спадкодавець склав заповіт, за яким належну йому квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_2 , заповів сину від першого шлюбу ОСОБА_3 . Проте, вона як непрацездатна дружина, оскільки є інвалідом третьої групи з дитинства, та неповнолітній син спадкодавця - ОСОБА_2 , мають право на обов`язкову частку в спадщину.

Позивач та неповнолітній син спадкодавця, спадщину прийняли у встановлений законом строк та 13 березня 2023 року звернулися до державного нотаріуса Першої Тернопільської державної нотаріальної контори Височан Ю.В. з приводу вчинення нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ( обов`язкову частку ) на квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_2 , після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Проте, звернувшись до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом (обов`язкову частку), їй було відмовлено у вчиненні вказаної нотаріальної дії, через відсутність належних правовстановлюючих документів, а саме оригіналу біржового контракту від 13 жовтня 1995 року, реєстраційний номер №326.

Позивач зазначає, що в телефонному режимі зверталася до відповідача, але відповідач не бажає в мирний спосіб у позасудовому порядку вирішити спір щодо спадщини, тому вона вимушена звернутися в суд з даним позовом для захисту своїх прав.

З огляду на викладене просить позовні вимоги задовольнити.

17.07.2023 через систему «Електронний суд» представником відповідача подано зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про усунення від права спадкування за законом.

Зустрічна позовна заява обґрунтована тим, що квартира у якій Відповідач проживав зі своїм покійним батьком, належала покійному на праві приватної власності. Починаючи з 2015 року, батько Відповідача, ОСОБА_4 , почав хворіти та з того часу потребував постійного стороннього догляду. За його життя Відповідач здійснював догляд за ним: готував йому їжу, прибирав за ним, купляв продукти та ліки, оскільки розміру пенсії батька було недостатньо для купівлі йому ліків, здійснював інші дії щодо догляду за покійним батьком.

У 2004 році, батько Відповідача одружився з ОСОБА_1 . Однак, через рік після народження їх спільного сина - ОСОБА_2 , починаючи з 2006 року вони почали проживати окремо.

Позивач ОСОБА_1 , незважаючи на неодноразові прохання про фізичну, матеріальну та моральну допомогу, жодного разу не з`явилась у помешканні ОСОБА_4 , у допомозі відмовляла, повністю усунулась від спілкування з ним, ніякої фінансової допомоги, пов`язаної з утриманням та лікуванням ОСОБА_4 не надавала.

03 листопада 2004 року ОСОБА_4 склав заповіт, згідно якого заповідав Відповідачу ОСОБА_3 квартиру, яка належала йому на праві приватної власності, за адресою: АДРЕСА_2 .

Оскільки дії позивачки свідчать про свідоме ухилення від надання спадкодавцеві допомоги. враховуючи перебування спадкодавця у безпорадному стані, потребі спадкодавця в допомозі з боку саме Позивачки, а тому відповідач вважає, що ОСОБА_1 слід усунути від спадкування, відповідно до ст. 1224 ЦК України.

17.07.2023 через систему «Електронний суд» представником відповідача подано відзив на позовну заяву, який мотивований тим, що позов до задоволення не підлягає, оскільки квартира у якій Відповідач проживав зі своїм покійним батьком, належала покійному на праві приватної власності. Починаючи з 2015 року, батько Відповідача, ОСОБА_4 , почав хворіти та з того часу потребував постійного стороннього догляду. За його життя Відповідач здійснював догляд за ним: готував йому їжу, прибирав за ним, купляв продукти та ліки, оскільки розміру пенсії батька було недостатньо для купівлі йому ліків, здійснював інші дії, щодо догляду за покійним батьком.

Позивач, ОСОБА_1 , незважаючи на неодноразові прохання про фізичну, матеріальну та моральну допомогу, жодного разу не з`явилась у помешканні ОСОБА_4 , у допомозі відмовляла, повністю усунулась від спілкування з ним, ніякої фінансової допомоги, пов`язаної з утриманням та лікуванням ОСОБА_4 не надавала.

Також, після смерті батька Відповідача, ОСОБА_3 , звернувся до ОСОБА_1 за допомогою у проведенні поховання померлого. Однак, і в цій допомозі Позивач ОСОБА_1 , відмовила. Поховання померлого за власний кошт здійснила мати Відповідача, ОСОБА_5 .

31.07.2023 судом зареєстрований відзив на зустрічний позов, поданий представником відповідача за зустрічним позовом - адвокатом Скибою В.М., який мотивований тим, що зустрічний позов до задоволення не підлягає, оскільки ОСОБА_1 кожного дня і до самої смерті проживала з померлим ОСОБА_4 , зокрема на протязі дня була з ним, однак ночувати ходила додому. Вона приносила їжу, підтримувала порядок у квартирі, в силу своїх можливостей здійснювала догляд за хворим, адже з дитинства являється інвалідом III групи. Одразу після смерті чоловіка, того ж дня, ОСОБА_5 - мати ОСОБА_3 замінила замки в дверях, в наслідок чого ОСОБА_1 не змогла потрапити до квартири, залишивши там свої особисті речі. Неправдивим є і той факт, що Відповідач здійснював постійний догляд за померлим ОСОБА_4 , оскільки, як відомо часто перебував за кордоном.

ОСОБА_1 вважає, що зустрічний позов є надуманим, оскільки подані ОСОБА_3 аргументи, ставлять під сумнів його правову позицію щодо усунення ОСОБА_1 від спадкування, адже він не надав жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_1 самоусунулась від догляду за хворим чоловіком. На думку ОСОБА_1 , ОСОБА_6 переслідує лише корисливі мотиви, маючи намір отримати у спадок все майно, яке належало спадкодавцю за життя, обмеживши право його законної дружини на свою частку у спадщині.

Також, просить суд врахувати той факт, що ОСОБА_1 є інвалідом III групи з дитинства, тому за станом здоров`я не може надати повну фізичну та матеріальну допомогу, але це ніяк не доводить факт, того що вона свідомо ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві.

21.07.2023 представником позивача за первісним позовом - адвокатом Скибою В.М. подано суду відповідь на відзив, в якій він не погоджується із викладеними у відзиві мотивами відмови в задоволенні позовної заяви, вважає їх незаконним, надуманими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Як зазначено в позовній заяві ОСОБА_1 неодноразово по телефону зверталася до ОСОБА_3 з проханням надати її правовстановлюючі документи на квартиру, проте відповідач відмовився їх добровільно надати. При цьому, незважаючи на це, представник відповідача в судовому засіданні ствердив, що відповідач має у наявності правовстановлюючі документи, однак до суду їх не надав. Дані обставини вказують на голослівність тверджень представника відповідача або зловживання процесуальними правами.

Викладенні у відзиві твердження про те що правовстановлюючі документи на квартиру, за адресою: АДРЕСА_2 знаходяться у відповідача є голослівними, оскільки жодних підтверджуючих документів на те ОСОБА_3 суду не надано. Окрім цього, з матеріалів справи вбачається, а саме в Витязі з Державного Реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 13.03.2023 року, що інформація про право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 - відсутня, тобто власника немає та немає відповідно і правовстановлюючих документів. Аналогічні обставини і зазначені у постанові нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, щодо відсутності будь яких записів у реєстрах про реєстрацію права власності.

Позивач ОСОБА_1 кожного дня аж до самої смерті проживала з померлим ОСОБА_4 , зокрема на протязі дня була з ним, а ночувати ходила додому. При цьому остання готувала їжу, підтримувала порядок в квартирі, в силу своїх можливостей здійснювала догляд за хворим, адже з дитинства являється інвалідом III групи.

Одразу після смерті чоловіка, того ж дня, ОСОБА_5 - мати Відповідача поміняла замки в дверях, внаслідок чого Позивач не змогла потрапити до квартири, залишивши там свої особисті речі. Неправдивим є і той факт, що Відповідач здійснював постійний догляд за померлим ОСОБА_4 , оскільки, як відомо Позивачу часто перебував за кордоном.

Перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку, що визначений ст. 1241 Цивільного кодексу України, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років (ст. 6 СК України, ст. 31 Цивільного кодексу України). Неповнолітньою вважається фізична особа у віці ви чотирнадцяти до вісімнадцяти років ( ст. 6 Сімейного кодексу України, ст. 32 Цивільного кодексу України). Непрацездатними вважаються особи, які досягли встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійного віку, або особи з інвалідністю І, II, III груп, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону, незалежно від того, чи призначена їм пенсія.

Жодних обставин які ставили б під сумнів наявність підстав для визначення обов`язкової частки у спадкуванні ОСОБА_1 та її сина ОСОБА_2 відповідачем та представником відповідача не зазначено та не наведено.

На момент смерті ОСОБА_4 позивач ОСОБА_1 мала інвалідність III групи, та є спадкоємцем яка має обов`язкову частку. Дане твердження не спростоване відповідачем у відзиві. Також, на момент смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 його син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 був неповнолітнім, йому виповнилось повних 16 років, а тому також має право на обов`язкову частку.

З підстав наведеного вище, просив позовні вимоги про визнання права власності на спадкове майно за законом задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою судді від 03.04.2023 відкрито провадження у цивільній справі №607/5815/23. Постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Протокольною ухвалою судді без видалення суду до нарадчої кімнати у судовому засіданні, яке відбулося 17.07.2023 постановлено прийняти до спільного розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення від спадкування, разом із первісним позовом ОСОБА_1 , яка діє від свого іменні та від імені неповнолітнього сина ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно за законом. Вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом, що відображено в протоколі судового засідання.

Протокольною ухвалою судді без видалення суду до нарадчої кімнати у судовому засіданні, яке відбулося 18.03.2024 постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті, що відображено в протоколі судового засідання.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їхній представник - адвокат Скиба В.М. позовні вимоги підтримали та просили суд їх задоволити. Щодо задоволення зустрічних позовних вимог, заперечили з підстав зазначених у відзиві на зустрічний позов.

Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Хлєбніков С.В. в судовому засіданні, щодо задоволення позовних вимог за первісним позовом заперечив, з підстав наведених у відзиві на позов. Позовні вимоги за зустрічним позовом підтримав та просив суд їх задоволити.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона є рідною сестрою позивачки ОСОБА_1 Померлого чоловіка позивачки ОСОБА_4 вона знає з 2004 року. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували в шлюбі, проживали разом на початку в орендованій квартирі, в подальшому проживали у ОСОБА_4 в його квартирі на АДРЕСА_3 . Далі, в них щось не склалося і вони жили окремо, приблизно за три роки до смерті чоловіка. Коли вони проживали окремо один від одного, відносини підтримували весь час. Свідок пояснила, що померлий ОСОБА_4 також підтримував зв`язок із нею. Крім ОСОБА_8 та сина ОСОБА_9 в ОСОБА_4 нікого не було. Вони часто приходили до нього, купляли ліки, продукти. Спілкування із померлим ОСОБА_4 позивачка та син ОСОБА_9 не припиняли до смерті ОСОБА_4 . Спільного бюджету в ОСОБА_10 та в ОСОБА_4 не було, але за потребою, коли в ОСОБА_11 не було коштів, ОСОБА_8 йому купляла продукти та ліки за власні кошти. Також, позивачка прибирала в квартирі, готувала їжу, приносила готову їжу із собою. Якщо не вона, то це робив їхній син ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_7 додала, що коли позивачка проживала разом із ОСОБА_4 на квартирі за адресою АДРЕСА_3 , вона була в них в гостях не один раз. Під час хвороби ОСОБА_4 , вона в квартирі не була. Про те, що позивачка провідує ОСОБА_4 , готує йому їжу, прибирає, допомагає з придбанням ліків для нього, при потребі неодноразово викликала лікаря, свідок знає із спілкування, як з позивачкою, так і з ОСОБА_4 . В квартирі де проживав померлий ОСОБА_4 знаходились речі позивачки, які вона хотіла забрати, але колишня дружина ОСОБА_11 на ім`я ОСОБА_12 , поміняла замок на вхідних дверях. Доступу до квартири позивачка не мала, через що між ними були суперечки. Про це ОСОБА_7 відомо від позивачки. Колишню дружину ОСОБА_4 свідок бачила на похороні, це жінка високого зросту, середньої статури.

Свідок ОСОБА_13 , яка є матір`ю відповідача ОСОБА_3 пояснила, що у 2018 році ОСОБА_4 попросив їхнього спільного сина ОСОБА_3 про допомогу. На той час, ОСОБА_4 захворів, він потребував догляду, потребував ліків. Коли ОСОБА_4 знаходився у лікарні, до нього приїжджала їхня спільна дочка ОСОБА_14 . Донька ОСОБА_15 приїжджала до батька в лікарню, мила його, допомагала і задавала питання, чому вона має це робити, а не його молода дружина ОСОБА_1 . Зранку, коли ОСОБА_4 помирав, з його банківської картки були зняті кошти (пенсія). Його карткою володіла позивачка, проте хто зняв кошти із картки вона не знає. За яких обставин банківська картка ОСОБА_4 опинилася у позивачки їй невідомо. Зі слів померлого колишнього чоловіка ОСОБА_4 свідку відомо, що він звертався за допомогою до ОСОБА_1 за допомогою, на що вона йому відмовила, що нехай його доглядають ті, в чию користь він склав заповіт. Таке ж було і у її присутності. У 2018 році, коли ОСОБА_16 вже лежав хворий, він неодноразово просив ОСОБА_1 про те, щоб вона хоча б в чомусь допомагала, на що вона відповідала, нехай доглядає ОСОБА_17 , в користь якого він склав заповіт. Під час хвороби колишнього чоловіка, свідок позивачку не бачила. На протязі всієї хвороби ОСОБА_4 допомагали його діти ОСОБА_14 , ОСОБА_18 та ОСОБА_3 за свої власні кошти. Померлий направлявся на лікування у лікарню № 2. Зі слів лікуючого лікаря, позивачка, коли він звернувся до неї з питанням придбання ліків для ОСОБА_4 , вчинила скандал. Це єдиний раз коли ОСОБА_13 під час хвороби ОСОБА_4 бачила позивачку ОСОБА_1 . Під час хвороби колишнього чоловіка, свідок ОСОБА_13 разом з ним в квартирі не проживала, особистих речей її в квартирі не було. Вони з чоловіком були в хороших дружніх відносинах. Пояснила, що замки в квартирі вона дійсно змінила. Колишня дружина ОСОБА_4 не просила її про доступ до квартири щоб забрати свої особисті речі. На момент смерті ОСОБА_4 їхній син ОСОБА_4 знаходився у Республіці Польща. На даний час свідок ОСОБА_13 проживає з дозволу сина ОСОБА_17 у квартирі по АДРЕСА_3 . Після смерті батька, ОСОБА_3 писав заяву до нотаріуса про прийняття спадщини. До хворого ОСОБА_4 свідок ОСОБА_13 приходила три рази на тиждень. Про те, що банківська картка знаходиться у його дружини вона знала від померлого. За комунальні послуги ОСОБА_4 сплачував за кошти дітей ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_17 . Коли приходила до нього додому, на момент його хвороби свідок варила йому їжу, продукти приносила із собою, які купувала в магазині за свої кошти. Похоронами займалася вона. Померлий хворів на аденому простати. Останніх пів року життя він важко хворів, не піднімався із ліжка.

Свідок ОСОБА_2 , який є сином позивачки та померлого ОСОБА_4 пояснив, що кожного дня навідувався до свого батька ОСОБА_4 , купував йому продукти, приносив їжу, купував ліки та все що йому було необхідно. Інколи він залишався на ніч. На постійній основі в батька не проживав. Коли батько помер, його колишня дружина ОСОБА_21 поміняла замок у вхідних дверях, після чого доступу до квартири більше не було. Свідок пояснив, що він приходив до батька разом із матір`ю, інколи приходив один. Їжу готувала матір. Батько хворів, стан його з часом погіршувався. Мати також виконувала домашні роботи, а саме прибирала в квартирі батька, допомагала йому помитися, переодягнутися. Батько проживав в квартирі сам. З відповідачем свідок знайомий. Свідок пояснив, що з батьком ОСОБА_6 не проживав, оскільки на той час він знаходився за кордоном. Спорів стосовно квартири в якій проживав батько між свідком ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 не виникало. Батько проживав АДРЕСА_2 . Ліки для батька свідок купляв за гроші, які йому давала мати ОСОБА_1 , рецепти на ліки давав батько. Батько ходив по квартирі, на вулицю не виходив. Останнім часом частіше лежав, час від часу ходив. Помитися йому було важко, їжу він переважно грів, приготувати міг просту їжу, в туалет ходив самостійно.

Свідок ОСОБА_14 пояснила, що вона є донькою померлого ОСОБА_4 . Її батько захворів в кінці 2017 на початку 2018 р. на простату. В процесі цієї хвороби стан його погіршився, в нього виявили цукровий діабет, в процесі чого потрібно було краще доглядати батька і бути з ним поруч. Вона, її мама ОСОБА_21 , рідний брат ОСОБА_3 та сестра ОСОБА_22 приходили систематично в лікарню до батька, відвідували, допомагали йому фізично, матеріально. Бачила дружину батька ОСОБА_8 один раз в лікарні, зустріла її при дверях, заходячи в палату. При зустрічі попросила її, щоб вона перевертала тата вліво, вправо, щоб не було пролежнів і міняти йому постільну білизну. На що та їй відмовила. Вона з мамою та братом завжди надавали допомогу татові. Одного разу лікарі їй жалілися на дружину батька - ОСОБА_1 , а саме, що вона є неадекватною, постійно виражається нецензурно до тата в присутності інших хворих, які знаходяться в палаті, створює проблеми для них. Також, просили щоб вона переказала ОСОБА_1 , щоб вона більше не приходила, так як вона заважає батькові та іншим пацієнтам. Коли батька виписали з лікарні, йому потрібно було робити відповідні процедури. Вона систематично приходила до батька додому і робила ці процедури: змащувала, промивала, давала таблетки, змащувала пролежні, варила їсти, прибирала, прала. Жодного разу ні дружини ні його сина ОСОБА_9 вона не бачила. В батька була звичка, коли вона до нього приходила, передзвонювати до дружини ОСОБА_1 і радіти, що до нього прийшли діти, він дуже радів. В цей момент телефон він ставив на гучномовець. Він просив ОСОБА_8 прийти йому допомогти приготувати їжу, прибрати, зробити гігієнічні процедури, що йому потрібні гроші на лікування. Якщо в неї не має такої змоги, тоді просив щоб прийшов син ОСОБА_9 , але ОСОБА_9 приходив тільки тоді, коли батько говорив їй, що передасть через ОСОБА_9 гроші для неї. Кошти батько отримував від неї із мамою, брата та сестри, які передавали їх на його лікування. Свідок пояснила, що вона знаходилась за кордоном у 2017, 2019, 2020 роках, короткі періоди часу, орієнтовно три місяці кожного разу. На той час, коли вона була відсутня, її заміняла мати, сестра або брат. Спочатку з батьком проживав брат. Коли для операції знадобились кошти, брат поїхав за кордон. Свідок пояснила, що вона провідувала батька 4 рази на тиждень. Батько завжди говорив, що молодій дружині мало цих грошей з картки, що дає гроші ОСОБА_9 , оскільки коштів із його банківської карти мати йому не дає. Також, він не раз говорив ОСОБА_1 , що йому незручно, що процедури по його догляду йому робить його донька, що це може робити або його дружина або ОСОБА_9 (син), однак дружина йому відповіла, що вона ніколи цього робити не буде і ОСОБА_9 також, а також говорила, що він має своїх дітей, нехай вони йому і допомагають. Батько неодноразово просив дружину віддати пенсійну банківську карточку, з якої вона систематично знімала його пенсію. Батько наголошував їй, що йому потрібні гроші на ліки. Свідок пояснила, що це чула вона, її мати, сестра та брат з телефонної розмови між батьком та ОСОБА_1 на гучномовці. Батько просив поміняти замки на вхідних дверях, оскільки він переживав за своє життя. Жодних речей ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в квартирі батька не було. Коли батько помер, похованням займалась ОСОБА_21 , так як ОСОБА_1 відмовилась хоронити батька, а також витрачати на це гроші. На поховання кошти дала ОСОБА_14 , ОСОБА_3 , ОСОБА_21 та сестра. На похорон позивачка прийшла, однак лише для того, щоб забрати ключі від квартири.

Заслухавши сторони, показання свідків, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи суспільних інтересах. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Так, в судовому порядку встановлено, що 04.11.2004 ОСОБА_4 та ОСОБА_23 зареєстрували шлюб. Прізвище дружини після одруження « ОСОБА_24 », про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області 04 листопада 2004 року, актовий запис №1607.

В шлюбі у ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син ОСОБА_2 , що стверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 виданим 29.04.2005 Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, актовий запис №789.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим 24.06.2021 Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис №1516.

Відповідно до ч.1 ст.1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

03.11.2004 ОСОБА_4 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Радомською І.А., зареєстрованим у реєстрі за №8486, згідно якого, належну йому на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 , заповів ОСОБА_3 .

Як вбачається з копії матеріалів спадкової справи №653/2021 року, заведеної Першою тернопільською державною нотаріальною конторою до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , наданої на запит суду, вбачається, що відповідно до матеріалів спадкової справи спадкоємцем належної ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1 за заповітом, посвідченим ОСОБА_25 , приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу, 03 листопада 2004 року, зареєстрованого в реєстрі за № 8486 є син спадкодавця - ОСОБА_3 . Спадкоємцями, які відповідно до ст.1241 Цивільного кодексу України мають право на обов`язкову частку у спадщині є непрацездатна дружина спадкодавця - ОСОБА_1 , що підтверджується посвідченням про присвоєння їй інвалідності третьої групи з дитинства (серія НОМЕР_4 , видане управлінням соціальної політики міста Тернопіль 19 квітня 2017 року) та неповнолітній син спадкодавця - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_5 , видане відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області 29 квітня 2005 року, актовий запис № 789 від 29 квітня 2005 року), які спадщину прийняли у встановлений законом строк. Спадкоємцями за законом є інші діти спадкодавця - ОСОБА_14 та ОСОБА_22 . Інших дітей у спадкодавця не було. Батьки спадкодавця померли до відкриття спадщини.

Для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (обов`язкову частку) на квартиру АДРЕСА_1 , після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ОСОБА_1 звернулася до державного нотаріуса Першої тернопільської державної нотаріальної контори Височан Ю.В., проте нотаріусом було винесено постанову №387/02-31 від 13.03.2023 про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за законом (обов`язкову частку) на 2/10 (дві десятих) частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів.

Право на обов`язкову частку у спадщині врегульовано статтею 1241 ЦК України, частиною першою якої передбачено, що право на обов`язкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатні вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Право на обов`язкову частку - це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги (стаття 1261 ЦК України) отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Хоча норми про право на обов`язкову частку розміщені у главі, присвяченій спадкуванню за заповітом, за своєю сутністю право на обов`язкову частку належить до спадкування за законом. Тобто право на обов`язкову частку існує лише за наявності заповіту. Коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначене статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає. При з`ясуванні чи відноситься певний суб`єкт до кола осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині слід враховувати, що непрацездатність особи повинна підтверджуватися відповідними документами. При цьому відповідна особа для віднесення її до кола суб`єктів, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, має бути непрацездатною саме на момент відкриття спадщини.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 607/24365/19, від 08 грудня 2021 року у справі №552/3281/20 .

Так, зі змісту постанови державного нотаріуса Першої тернопільської державної нотаріальної контори Височан Ю.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 387/02-31 від 13.03.2023 вбачається, що спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_4 , які мають право на обов`язкову частку є непрацездатна дружина спадкодавця - ОСОБА_1 та неповнолітній син спадкодавця - ОСОБА_2 .

З урахуванням викладених обставин суд доходить висновку, що ОСОБА_1 , яка є інвалідом третьої групи з дитинства та син спадкодавця - ОСОБА_2 , який був неповнолітнім станом на момент відкриття спадщини, після смерті ОСОБА_4 , а відтак мають право на обов`язкову частку у спадщині.

При визначенні розміру обов`язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу.

За згодою особи, яка має право на обов`язкову частку у спадщині, належна їй частка визначається з майна, неохопленого заповітом. У разі незгоди ця частка визначається з усього складу спадщини.

Зазначене узгоджується з п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», в якому судам роз`яснено, що при визначенні розміру обов`язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги.

З урахуванням викладеного за правилами ЦК України до таких спадкоємців слід також відносити спадкоємців, які відмовилися від прийняття спадщини, не прийняли спадщину, усунені від права на спадкування або померли до відкриття спадщини, але в яких є спадкоємців за правом представлення (ст. 1266 ЦК України).

Тобто при обчисленні розміру обов`язкової частки слід ураховувати всіх спадкоємців за законом, які могли б спадкувати, якщо порядок спадкування не був би змінений заповітом.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Так, з матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_4 встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом є ОСОБА_3 , ОСОБА_14 , ОСОБА_22 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Відтак у випадку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 позивач ОСОБА_1 та її, на той час неповнолітній, син ОСОБА_2 вправі були би успадкувати по 1/5 частці спадкового майна.

За таких обставин суд доходить висновку, що розмір обов`язкової частки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який становить половину частки, яка належала б їм у разі спадкування за законом, складає по 1/10 частці квартири АДРЕСА_1 для кожного.

Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За таких підстав суд доходить висновку, що позовні вимоги за первісним позовом є обґрунтованими та підлягають задоволенню шляхом визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , права власності на обов`язкову частку у спадщині, а саме по 1/10 частці квартири АДРЕСА_1 , за кожним.

Щодо позовних вимог за зустрічним позовом, Суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Згідно з ч. 3 цієї статті не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Виходячи зі змісту вказаної норми закону та відповідно до роз`яснень, викладених у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило ч. 5 ст.1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення має бути пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла таких дій.

Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не приймає до уваги доводи позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 про те, що за життя спадкодавця, він здійснював догляд за ним, а саме готував йому їжу, прибирав за ним, купляв продукти та ліки, оскільки дані твердження спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема даними із Державної прикордонної служби, які свідчать про те, що ОСОБА_3 досить часто і тривало перебував за кордоном.

Показання свідків, як зі сторони позивача, так і зі сторони відповідача судом до уваги не беруться та оцінюються критично, оскільки за своїм змістом надані близькими родичами сторін у справі та є зацікавленими у вирішення спору.

Таким чином, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б беззаперечно свідчили про відмову чи ухилення відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 від надання допомоги її покійному чоловікові ОСОБА_4 , а також те, що останній потребував такої допомоги.

Суд вважає, що сторона позивача за зустрічним позовом, у порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України не довела ті обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для усунення ОСОБА_1 від права на спадкування за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_4 .

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно зі ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частинами першою-другою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що первісний позов задоволено, у відповідності до статті 141 ЦПК України, із відповідача в користь позивача, слід стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 1699 грн.

Також, оскільки в задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено, понесені відповідачем судові витрати з оплати судового збору, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд покладає на відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 81, 263, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, ст. 328, 355, 357, 368, 369, 370, 372, 392, 1216, 1217, 1241, 1261, 1268 ЦК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити у повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/10 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/10 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення від права спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 відмовити у повному обсязі.

Стягнути із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 1699 гривень сплаченого позивачем судового збору.

Копію рішення направити сторонам у справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , проживає за адресом: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Позивач: ОСОБА_2 , проживає за адресом: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич