ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2071/23
Провадження №2/477/229/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2024 року Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Козаченка Р.В.,

із секретарем судового засідання Клюсевич-Шараповою Н.М.,

без участі сторін,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні цивільну справу за

позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка діє як законний представник неповнолітньої ОСОБА_4 ,

про визнання права власності на майно в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому, з врахування уточнення, просив визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок та земельну ділянку, площею 0,25 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, розташовані в АДРЕСА_1 .

На обґрунтування вимог вказував, що нотаріальному оформленню цієї спадщини, на яку він претендує як спадкоємець першої черги спадкування за законом, заважає відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на вказану нерухомість, а також наявність інших спадкоємців.

Посилаючись не те, що є спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті батька і прийняв спадщину, а інші спадкоємці не бажають оформлювати вказану нерухому спадщину, оскільки отримали спадщину грошовими коштами та рухомим майном, проте не взмозі через вказані обставини її оформити в нотаріальному порядку, тому звернувся до суду з проханням визнати за ним в порядку спадкування право власності на ділянку та будинок.

В судове засіданні сторони не з`явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином. Позивач надав заяви з проханням розглядати справу без його участі і задовольнити позов. В останній своїй заяві просив уточнити позовні вимоги в частині площі земельної ділянки, на яку він претендує в порядку спадкування 0,2709 га, що було визначено технічним дослідженням ділянки на місцевості, проведеного спеціалізованим підприємством на замовлення позивача.

Відповідачі подали суду заяви про визнання позовних вимог, в яких також зазначили про можливість розгляду справи без їх участі.

Суд, вважаючи можливим здійснити розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відповідно до положень ст. 200 ЦПК України без участі сторін, дослідивши матеріали та докази справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , який на час смерті проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 .

Після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на нерухоме майно у виді житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами та на земельну ділянку, площею 0,25 га, розташовані за тією ж адресою.

Згідно з ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Цивільний кодекс України передбачає два види спадкування: за законом і за заповітом (ст. 1217 ЦК України).

Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України).

Заповіту спадкодавця ОСОБА_5 судом не встановлено, тому спадкування після його смерті повинно здійснюватися за законом.

Цивільний кодекс України вирізняє п`ять черг спадкування за законом, виписаних у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають і діти померлого.

Відповідно до довідки Воскресенської селищної ради Миколаївської області від 14 червня 2023 року на день відкриття спадщини зі спадкодавцем ОСОБА_5 проживали та були зареєстровані: його син ОСОБА_1 - позивач, ОСОБА_2 дружина та ще один син ОСОБА_6 .

Крім того, на запит суду приватним нотаріусом Вітовського нотаріального округу Сапегою О.П. надано спадкову справу, заведену після смерті ОСОБА_5 на підставі заяви позивача від 03 серпня 2003 року про прийняття спадщини.

При цьому інший син спадкодавця ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 і після його сперті спадщину прийняли його мати ОСОБА_2 та його неповнолітня дочка ОСОБА_4 , в інтересах якої діє її мати ОСОБА_3 .

Інших спадкоємців цієї ж черги, які б прийняли спадщину, не встановлено.

Звернувшись до нотаріуса за оформленням спадщини після смерті батька позивач отримав письмове роз`яснення нотаріуса Вітовської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 03 серпня 2023 року про неможливість оформлення спадщини за законом через відсутність належним чином оформлених правовстановлюючих документів, а також наявність інших спадкоємців (зазначені вище), які прийняли спадщину.

За пунктами 4.1, 4.15, 4.18, 4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус перевіряє наявність спадкоємців, які прийняли спадщину, факт прийняття спадщини а також наявність правовстановлюючих документів, у разі їх відсутності, роз`яснює про вирішення такого питання в судовому порядку. Що і стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом.

Будинок та ділянку спадкодавець ОСОБА_5 набув у власність відповідно до договору купівлі-продажу від 16 червня 2000 року, укладеного із ОСОБА_7 , зареєстрованого в Універсальній товарній біржі РіКо-Альянс.

В той же час, нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна не відбулося.

Статтею 227 ЦК України 1963 року, який був чинним на час укладення договору, передбачено, що договір купівлі-продажу житлового будинку укладається в письмовій формі та підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню, якщо хоча б одна із сторін є громадянином.

Недотримання даної вимоги тягне за собою до недійсності договору (ч. 1 ст. 47 ЦК України).

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що такий договір підлягає реєстрації у відповідному виконкомі органу місцевого самоврядування (або ж в МБТІ відносно міст та селищ міського типу). Однак сама по собі відсутність такої технічної реєстрації не впливала на момент виникнення права власності на дійсність договору за вимогами ЦК України 1963 року.

Згідно з частиною 2 статті 47 ЦК України 1963 року суд може на вимогу однієї із сторін договору визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального посвідчення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна сторона ухиляється від нотаріального посвідчення останньої за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього.

Відповідно до матеріалів справи та змісту вказаного вище договору вбачається, що його сторони узгодили всі суттєві умови угоди, в тому числі й ціну, а потім виконали зобов`язання за ним, тому суд вбачає достатньо підстав для того, що б вважати, що вказаний договір є дійсним.

Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З матеріалів справи вбачається, що у позивачки відсутня можливість отримати належним чином оформлений правовстановлюючий документ у позасудовому порядку через зміни в законодавстві, а також через смерть власника.

Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 131 ЗК України громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі спадкування.

Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельні ділянки переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Встановленими обставинами підтверджується, що після смерті ОСОБА_5 є спадкоємці за законом: позивач ОСОБА_1 , відповідачка ОСОБА_2 (дружина померлого) та неповнолітня ОСОБА_4 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_3 .

За загальним правилом, визначеним у ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного зі спадкоємців за законом є рівними.

В той же час, в ч. 2 та ч. 3 цієї статті передбачено, що спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них; а за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, вони можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них.

Однак кожен із спадкоємців бажає успадкувати окреме майно, а не його частки.

В ЦК України прямо не було передбачено можливості розподілу між спадкоємцями видів спадщини спадкового майна, хоча норми закону, яка б забороняла це здійснити, не існує.

Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі, що передбачено ст.ст. 364, 370 ЦК України.

Учасники цивільних відносин вільні у своєму волевиявлені, якщо воно не суперечить законодавству, не порушує моральні засади суспільства, права інших осіб, не шкодить довкіллю або культурній спадщині (ст.ст. 1 - 8 ЦК України).

Таким чином законом, хоча й визначена рівність часток спадкоємців у спадщині, однак не заборонено розподіл спадщини між ними (в тому числі нерухомого та рухомого майна) відповідно до їх законних часток, чи з певним відхиленням від рівності часток за їх домовленістю.

Відповідно до заяв відповідачів вони успадкували рухоме майно, тому не претендують на іншу спадщину.

Нотаріально укласти договір про це вони не мають можливості через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, позивач не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за ним права на нерухомість в порядку спадкування за законом згідно досягнутої між сторонами домовленості.

За викладеного, керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на наступне нерухоме майно:

- житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку, площею 0,2709 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Жовтневий районний суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Р.В. Козаченко