Справа № 353/807/23
Провадження № 22-ц/4808/397/24
Головуючий у 1 інстанції ЛУЩАК Н. І.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Луганської В.М.

суддів Девляшевського В.А., Мальцевої Є.Є.,

учасники справи

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи

справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 21 грудня 2023 року, ухвалене судом у складі судді Лущак Н.І.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на непрацездатну повнолітню доньку,

в с т а н о в и в:

У лині 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду вищезазначеними вимогами, в обґрунтування яких вказала, що вона є непрацездатною особою, неодруженою, без дітей, особою з інвалідністю першої групи та потребує постійного стороннього догляду.

Її батьками є ОСОБА_3 , який загинув у листопаді 1993 року та ОСОБА_2 .

Позивачка зазначила, що з 2020 року їй встановлено І групу інвалідності, вона позбавлена можливості заробляти кошти для забезпечення свого існування, оскільки на даний час може пересуватися тільки за допомогою спеціального візка ходунців. Єдиним джерелом її доходу є пенсія по інвалідності.

Відповідачка у добровільному порядку жодної матеріальної допомоги не надає та злісно й умисно ухиляється від її утримання, лікування та догляду, не піклується про її здоров`я, не виконує свій материнський обов`язок.

З листопада 2022 року в умовах воєнного стану, з постійними перебоями електропостачання, телефонного зв`язку залишила її взагалі одну в безпорадному стані, без їжі, ліків, коштів, усвідомлюючи, що вона позбавлена можливості вжити заходів самозбереження з метою позбавлення її найціннішого блага життя.

Зазначила, що вона неодноразово вживала заходів щодо добровільної сплати відповідачкою коштів на її утримання чи лікування, але не могла їх одержати у зв`язку з її ухиленням від їх сплати. Зверталася безпосередньо до відповідачки через різні інстанції з вимогою про сплату необхідної для утримання грошової суми.

Вона є непрацездатною внаслідок інвалідності, тому потребує матеріальної допомоги, зокрема на лікування, придбання продуктів харчування, засобів гігієни, одягу та інших необхідних речей, на оплату комунальних послуг. Отримувані нею доходи не можуть забезпечити її лікування. Відповідачка має можливість сплачувати аліменти на її утримання, оскільки її сукупний місячний дохід складає приблизно 30-35 тисяч гривень. Відповідачка веде чимале підсобне господарство, розводить велику рогату худобу, свині, домашню птицю, також обробляє земельні ділянки, вирощує овочі, фрукти і все це 2-4 рази в тиждень, в тому числі всю молочнокислу продукцію власного виробництва продає на ринках міста Тлумача та Івано-Франківська, також отримує дохід від здачі в оренду земельних ділянок та різного роду державних соціальних виплат на її двох неповнолітніх дітей, яких матеріально забезпечує їхній батько ОСОБА_4 .

У зв`язку з викладеним просила суд стягнути з ОСОБА_2 щомісячно аліменти у твердій грошовій сумі 15 000 грн на її утримання, починаючи з 01.11.2022 року на період інвалідності.

Рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 21 грудня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на непрацездатну повнолітню доньку відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, судом не досліджено належним чином жодного доказу у справі, не досліджено матеріали справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 21 грудня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції порушено положення ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини щодо того, що кожна людина при визначені їй громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Судом така справедливість судових процедур щодо скаржниці була порушена.

Вважає, що рішення суду ухвалено неправильно, невірно витлумачено та застосовано законодавство, що регулює спірні правовідносини, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Суд у порушення ст. ст. 83, 95, 178, 183 ЦПК України не повернув відзив із додатками відповідачці без розгляду, незважаючи на її письмове та усне клопотання, оскільки ОСОБА_2 у жодному із додатків не було вказано де знаходиться оригінал письмового доказу, не було направлено їй всіх додатків, зокрема копії паспорта, про що зазначено у відзиві. Крім того, всупереч передбаченому Уніфікованою системою організаційно-розпорядчої документації порядку відповідачем не засвідчено належним чином жодного доказу.

Її допитом, як свідка, підтверджується той факт, що її мати протягом 20-ти років на постійній основі здійснює разом зі працездатного віку співмешканцем ОСОБА_5 та двома доньками реалізацію плодів підсобного господарства та присадибної ділянки й отримує дохід щонайменше в розмірі 30-35 тис грн щомісячно. Їй належать на праві власності розкішний житловий будинок з надвірними будівлями. У судовому засіданні відповідачкою не спростовано її свідчень.

ОСОБА_2 є матеріально забезпечена і може сплачувати аліменти на її утримання. Неповнолітніх дітей відповідачки забезпечує їх батько ОСОБА_4 , що відповідачка підтвердила у судовому засіданні.

Твердження відповідачки щодо перебування на її утриманні непрацездатної, прикутої до ліжка матері ОСОБА_6 не підтверджується належними доказами, оскільки ОСОБА_6 1954 року народження, є пенсіонеркою, отримує пенсію за віком, виконує всі роботи по господарству, отримує орендну плату за земельні ділянки, має достатньо власних засобів для існування, а отже не перебуває на утриманні відповідачки. Статус прикутої до ліжка особи має підтверджуватись медичними документами, довідкою МСЕК.

Судом першої інстанції не надано правової оцінки наданому позивачкою диску, з якого вбачається, що відповідачка влаштовує гучні застілля.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначила, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Зазначила, що оригінали документів, копії яких нею надані суду першої інстанції знаходяться у неї.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Отже, за загальним правилом, визначеним у ЦПК України, розгляд цивільної справи про стягнення аліментів у суді апеляційної інстанції може бути здійснено у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 від 12.05.1992 року,

Батько позивачки - ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Відповідачка ОСОБА_9 10.11.2006 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб.

Від шлюбу ОСОБА_2 має двоє дітей: дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дочку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження.

Позивачка ОСОБА_1 є особою з інвалідністю І групи «б» з 01.02.2022 року загального захворювання. Інвалідність встановлена на строк до 16.02.2024 року. Потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією.

Відповідно до виписки з історії хвороби №5232 позивачці встановлено діагноз: двобічний диспластичний коксартроз II ст. на фоні вродженої Coxa valga із больовим синдромом т поршенням функції опори і ходьби в помірній степені та в період з 14.08.2012 року по 28.08.2012 року проходила лікування в травматичному відділенні Івано-Франківської міської клінічної лікарні № 1, в період з 14.06.2023 оку по 19.06.2023 року перебувала на лікуванні в комунальному некомерційному підприємстві «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради».

Відповідно до довідки про доходи, виданої Управлінням ПФУ в м. Івано-Франківську в Івано-Франківській області позивачка отримує пенсію по інвалідності, сума пенсії за період з 01.11.2022 року по 31.10.2023 року складає 31280, 00 грн, а саме: листопад 2022 року 2300,00 грн, грудень 2022 року 2300,00 грн, січень 2023 року 2300,00 грн, лютий 2023 року 2300,00 грн, березень 2023 року 2760,00 грн, квітень 2023 року 2760,00 грн, травень 2023 року 2760,00 грн, червень 2023 року 2760,00 грн, липень 2023 року 2760,00 грн, серпень 2023 року 2760,00 грн, вересень 2023 року 2760,00 грн, жовтень 2023 року 2760,00 грн.

ОСОБА_1 отримувала у вересні 2022 року та березні 2023 року з ОМС департаменту соціальної політики виконкому міської ради допомогу в сумі по 500 грн, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період з 1 кварталу 2022 року по 3 квартал 2023 року.

Згідно акту обстеження квартири АДРЕСА_1 від 11.08.2023 року, ОСОБА_1 проживає у квартирі за вищевказаною адресою, дана квартира є власністю Івано-Франківської міської територіальної громади і перебуває в задовільному технічному стані.

Відповідно до довідки Братишівського старостинського округу № 1 Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 138 від 26.06.2023 року ОСОБА_2 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , та в склад її сім`ї входить: співмешканець, в господарстві проживає без реєстрації ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , син ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочка ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , мати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ..

ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІІ групи з 01.07.2023 року загального захворювання, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААГ № 475701. Згідно якої інвалідність встановлена на строк до 01.09.2025 року, протипоказана важка фізична робота зв`язана з переохолодженням. Рекомендовано раціональне працевлаштування.

Згідно виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №2509 ОСОБА_2 в період з 16.05.2023 року по 06.06.2023 року перебувала на лікуванні в КНП «Тлумацька ЦМЛ».

Вироком Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 04.07.2023 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Вироком встановлено, що ОСОБА_2 , діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання щодо здоров`я потерпілої, нанесла декілька ударів своїми руками по руках ОСОБА_1 , спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді синців в ділянках обох рук, вчинивши тим самим кримінальний проступок, пов`язаний із домашнім насильством. Згідно висновку експерта спричинені ОСОБА_2 потерпілій ОСОБА_1 тілесні ушкодження у вигляді синців в ділянках обох рук відносяться до легких тілесних ушкоджень.

ОСОБА_2 перебуває на обліку в Тлумацькому об`єднаному управлінні ПФУ в Івано-Франківській області і отримує пенсію по інвалідності. Сума пенсії за період з 01.11.2022 року по 31.08.2023 року складає 26360 грн, а саме: листопад 2022 року 2300,00 грн, грудень 2022 року 2500,00 грн, січень 2023 року 2500,00 грн, лютий 2023 року 2500,00 грн., березень 2023 року 2760,00 грн, квітень 2023 року 2760,00 грн., травень 2023 року 2760,00 грн, червень 2023 року 2760,00 грн, липень 2023 року 2760,00 грн, серпень 2023 року 2760,00 грн, що підтверджується довідкою.

Згідно довідки Івано-Франківського РУСЗН № 1196/16-20 від 28.09.2023 року ОСОБА_2 знаходиться на обліку в Івано-Франківському РУСЗН та отримує державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям, сума якої за період з 01.11.2022 року по 31.08.2023 року складає 69334, 44 грн, а саме: листопад 2022 року 6525,30 грн, грудень 2022 року 6525,30 грн, січень 2023 року 0,00 грн, лютий 2023 року 14286,60 грн, березень 2023 року 7143,30 грн, квітень 2023 року 7143,30 грн, травень 2023 року 7143,30 грн, червень 2023 року 7143,30 грн, липень 2023 року 0,00 грн, серпень 2023 року 13424,04 грн.

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_2 від 09 листопада 2023 року, комісією при перевірці житлово- побутових умов було встановлено, що ОСОБА_2 , проживає по АДРЕСА_2 , в склад її сім`ї входять: дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , учениця Нижнівського ліцею, дочка ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , учениця Нижнівського ліцею, син ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , працює в ТОВ «Українські джерела», мати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , пенсіонер. ОСОБА_2 являється одержувачем державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, отримує пенсію внаслідок загального захворювання особи з інвалідністю ІІІ групи, дохід від здачі в оренду земельної частки паю площею 0,6228 га, та 0,4482 га, у розмірі 1380,46 грн. в рік. ОСОБА_6 отримує пенсію за віком та дохід від здачі в оренду земельної частки паю площею 0,6228 га, та 0,4484 га в розмірі 1175,29 грн. в рік. ОСОБА_2 проживає в житловому будинку загальною площею 143,3 кв.м., житлова площа 72,4 кв.м., в будинку відсутня система водопостачання та водовідведення. В даному господарстві утримується ВРХ, в тому числі: 2 корови, 1 свиня, кури. ОСОБА_2 має в користуванні земельні ділянки для ОСГ загальною площею 1,42 га, в т.ч. 0,42 га обробляється, а 1 га не обробляється, у зв`язку з тим, що немає ні матеріальних, ні фізичних ресурсів. У ОСОБА_2 на утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей та хвора, прикута до ліжка (лежача) мати ОСОБА_6 . Рівень житлово побутових умов проживання нижче середнього.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 352350569 від 30.10.2023 року ОСОБА_2 на праві власності належать: земельна ділянка площею 0,6228 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в урочищі «Липки» на території Братишівської сільської ради Тлумацького (Івано-Франківського) району Івано-Франківської області, яка перебуває в оренді в ТОВ «Агро ІФ»; земельна ділянка площею 0,4482 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в урочищі «Долини» на території Братишівської сільської ради Тлумацького (Івано-Франківського) району Івано-Франківської області, яка перебуває в оренді в ТОВ «Агро ІФ»; домоволодіння по АДРЕСА_2 .

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків відповідачка у грудні 2022 року отримала дохід у розмірі 1620, 66 грн від ТОВ «Агро ІФ».

Позивачка ОСОБА_1 зверталася до старости Братишівського старостинського округу Худецької Н.М. із заявою від 01.12.2022 року, стосовно дій відповідачки.

16.01.2023 року позивач ОСОБА_1 направила до ОСОБА_2 звернення, в якому просила в добровільному порядку сплачувати кошти на її утримання та лікування.

27 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до начальника Тлумацького ВП ГУНП в Івано-Франківській області із заявою, в якій просила притягнути до кримінальної відповідальності її матір ОСОБА_2 за злісне й умисне невиконання обов`язків щодо її утримання, забезпечення харчуванням, речами першої необхідності, коштами на придбання ліків.

Судом встановлено, що матеріальну допомогу позивачці відповідачка не надає.

Положеннями частин восьмої-дев`ятої статті 7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

За загальним правилом, встановленим статтею 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Главою 16 Розділу ІІІ СК України регламентовано підстави виникнення обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та порядок його виконання.

Відповідно до статті 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Аналіз змісту зазначеної статті дає підстави для висновку, що для виникнення обов`язку батька (матері) утримувати свого повнолітнього сина (дочку) необхідні наявність трьох умов: син (дочка) є непрацездатними син (дочка) потребує матеріальної допомоги; батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати сина (дочку).

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Тлумачення статей 198, 200 СК України свідчить, що при встановленні, чи повнолітні непрацездатні дочка чи син потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання повнолітнім непрацездатним дочкою, сином доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що вони не потребують матеріальної допомоги.

Наведений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12 вересня 2019 року у справі № 459/1381/18 (провадження № 61-9328св19)

Частиною першою статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що розмір доходів, які отримує позивачка забезпечує її прожитковий мінімум, який встановлений Законом, надані позивачкою докази не свідчать про те, що призначеної їй пенсії у розмірі більшому ніж прожитковий мінімум, їй недостатньо для забезпечення нормального функціонування організму, збереження її здоров`я, придбання продуктів харчування, речей, ліків, та дійшов висновку, що позивачкою не надано доказів того, що відповідачка має можливість надавати матеріальну допомогу, враховуючи, що відповідачка ОСОБА_2 , є особою з інвалідністю ІІІ групи, отримує пенсію по інвалідності, державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям, має на утриманні хвору прикуту до ліжка (лежачу) матір ОСОБА_6 , та двох неповнолітніх дітей: дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дочку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Проте суд першої інстанції не врахував, що при встановленні, чи повнолітні непрацездатні дочка чи син потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання повнолітнім непрацездатним дочкою, сином доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що вони не потребують матеріальної допомоги.

Позивачка ОСОБА_1 є особою з інвалідністю І групи «Б» з 01.02.2022 року загального захворювання. Інвалідність встановлена на строк до 16.02.2024 року. Потребує постійного стороннього догляду, потребує стаціонарного та амбулаторного лікування, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією.

Відповідно до довідки про доходи, виданої Управлінням ПФУ в м. Івано-Франківську в Івано-Франківській області позивачка отримує пенсію по інвалідності, розмір якої не перевищує 2760 грн на місць. ОСОБА_1 отримала у вересні 2022 року та березні 2023 року з ОМС департаменту соціальної політики виконкому міської ради допомогу в сумі по 500 грн. З урахуванням вказаних обставин, колегія судді вважає, що позивачка надала суду достатньо доказів того, що вона потребує матеріальної допомоги.

Відповідачка ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІІ групи з 01.07.2023 року загального захворювання, інвалідність встановлена на строк до 01.09.2025 року, протипоказана важка фізична робота зв`язана з переохолодженням. Рекомендовано раціональне працевлаштування, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААГ № 475701.

ОСОБА_2 перебуває на обліку в Тлумацькому об`єднаному управлінні ПФУ в Івано-Франківській області і отримує пенсію по інвалідності, щомісячно у розмірі з березня 2023 року - 2760, 00 грн, отримує соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям, сума якої за період з 01.11.2022 року по 31.08.2023 року склала 69334, 44 грн.

У власності відповідачки перебуває земельна ділянка площею 0,6228 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельна ділянка площею 0,4482 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Земельні ділянки перебувають в оренді в ТОВ «Агро ІФ» і за які відповідачка отримує орендну плату.

У власності відповідачки є домоволодіння по АДРЕСА_2 .

Судом першої інстанції не враховано покази ОСОБА_1 , як свідка, яка під час розгляди справи у суді першої інстанції зазначила, що ОСОБА_2 продає на базарі плоди підсобного господарства та присадибної ділянки та від продажу отримує дохід.

Вказані обставини ОСОБА_2 не спростовані.

Згідно з ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст. 76, 77 ЦПК України).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Як визначено ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

З урахуванням вище викладено, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачка може надавати матеріальну допомогу своїй непрацездатній дочці.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні заявлених вимог позивачки, не врахував положення статей 198, 200 СК України та тієї обставини, що відповідачка ОСОБА_2 як мати непрацездатної повнолітньої дитини відповідно до ст. 198 СК України зобов`язана утримувати свою повнолітню непрацездатну дочку, яка потребує матеріальної допомоги.

Встановивши, що повнолітня дочка ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 1 групи з 01.02.2022 року, строк дії якої до березня 2024 року, є непрацездатною, потребує постійного стороннього догляду, лікування, та з огляду на стан здоров`я її матері ОСОБА_2 відповідачки у справі, розмір доходу, який вона отримує щомісячно, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки аліментів на утримання повнолітньої непрацездатної дочки ОСОБА_1 у розмірі 1000, 00 грн щомісячно на період встановлення інвалідності позивачці. При цьому, колегія суддів враховує, що на утриманні ОСОБА_2 перебуває двоє неповнолітніх дочок: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та зазначає, що обов`язок по утриманню неповнолітніх дітей також покладено на їх батька ОСОБА_4 .

Зазначений розмір аліментів визначений з урахуванням вимог статей 182, 200 СК України та відповідає принципам розумності, справедливості, загальним засадам сімейних відносин та цивільного судочинства і необхідності захисту інтересів особи з інвалідністю.

Колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що відповідачкою не підтверджено належними доказами, що мати відповідачки перебуває на її утриманні та те, що є особою, яка потребує постійного догляду.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції порушено положення ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини щодо права кожного на справедливий суд та Європейську хартію про статус суддів щодо компетентності, незалежності, неупередженості та справедливості суддів, а також Закон України «Про судоустрій та статус суддів» не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи.

Щодо тверджень скаржниці з приводу ненадання судом першої інстанції оцінки наданому нею до суду першої інстанції диску з доказами влаштування відповідачкою гучних застіль, то колегія суддів зазначає, що такі доводи не заслуговують на увагу, оскільки при досліджені даного диску, колегією суддів встановлено відсутність на ньому будь якої інформації.

Доводи апеляційної скарги про те, що додатки, додані до відзиву всупереч визначеному Уніфікованою системою організаційно-розпорядчої документації порядку, не засвідчені належним чином, тому є недопустимими доказами, не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 зазначено, що вимоги до процесуальних документів і додатків до них визначає процесуальний закон, а не Національний стандарт України, затверджений Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики. Правила проставлення відмітки про засвідчення копії документа, визначені у ДСТУ 4163-2003, не поширюються на засвідчення копій документів, які учасники справи подають до суду.

Як вбачається із матеріалів справи відповідачкою було надано відзив на позовну заяву, до відзиву додано копії документів, які засвідчені відповідачкою, відзив подано подано в строк та додано докази його надсилання позивачці, отже відсутні передбачені ст. 183 ЦПК України підстави для повернення відзиву без розгляду.

Крім того, судом першої інстанції не враховано, що позивачка у позовній заяві просила суд стягнути з відповідачки на її користь аліменти на її утримання починаючи з 01.11.2022 року.

Відповідно до статті 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: 1) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; 2) ухилення відповідача від надання утримання дитині.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що 16.01.2023 року позивачка ОСОБА_1 направила до ОСОБА_2 звернення, в якому просила останню в добровільному порядку сплачувати кошти на її утримання та лікування.

27.04.2023 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до начальника Тлумацького ВП ГУНП в Івано-Франківській області із заявою, в якій просила притягнути до кримінальної відповідальності її матір ОСОБА_2 за злісне й умисне невиконання обов`язків щодо її утримання, забезпечення харчуванням, речами першої необхідності, коштами на придбання ліків.

Отже, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 надала належні та допустимі докази, що вона вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідачки за останній період, а остання ухилялась від їх сплати, тому з відповідачки на користь позивачки підлягають стягненню аліменти на її утримання, починаючи з 16.01.2023 року, коли вона перший раз звернулась з вимогою до ОСОБА_2 про добровільну виплату коштів.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що звернення позивачки до старости старостинського округу ОСОБА_13 із заявою від 01.12.2022 року не було адресовано безпосередньо відповідачці та зі змісту заяви вбачається, що стосувалось прийняття мір до відповідачки у зв`язку з вчиненням нею, на думку позивачки, неправомірних дій щодо неї, а тому не може слугувати доказом вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідачки.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що аліменти з відповідачки на користь позивачки підлягають стягненню за минулий час, а саме з 16.01.2024 року.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому з підстав, передбачених п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 21 грудня 2023 року необхідно скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1000, 00 грн щомісячно, починаючи з 16 січня 2023 року на період встановлення їй інвалідності.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст.141 ЦПК України).

ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Оскільки позов задоволено частково, то з відповідачки за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 178, 93 грн.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, Івано-Франківський апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 21 грудня 2023 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на непрацездатну повнолітню доньку задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ідентифікаційний код платника податків НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний код платника податків НОМЕР_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , аліменти на її утримання у розмірі 1000, 00 грн щомісячно, починаючи з 16 січня 2023 року на період встановлення їй інвалідності.

Стягнути з ОСОБА_2 , ідентифікаційний код платника податків НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на користь держави судовий збір у розмірі 178, 93 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 20 лютого 2024 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.А. Девляшевський

Є.Є. Мальцева