РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 жовтня 2024 року Київський районний суд м.Харкова
у складі головуючого судді Колесник С.А.,
за участю секретаря судового засідання Смаль Ю.О.,
представника позивача адвоката Молчанової Ю.Ю.,
представника відповідача Харківської міської ради Гевел І.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, -
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради, ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, в якому просила суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом зі спадкодавцем - ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову зазначила, що позивач є донькою ОСОБА_3 та проживала з нею на момент відкриття спадщини. На праві власності спадкодавцю належало 2/3 квартири АДРЕСА_2 . Позивач зазначає, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , починаючи з травня 2007 року постійно проживала разом з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 . Після звернення позивачем до нотаріальної контори було одержано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії через відмінність адреси місця проживання позивача та спадкодавця та пропуск встановленого шестимісячного строку для прийняття спадщини. Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у вказаний у позові спосіб.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 17.11.2023 року матеріали цивільної справи направлено за територіальною підсудністю до Московського районного суду м. Харкова.
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 19.12.2023 року справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ХМР, ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення передано за підсудністю на розгляд Київському районному суду м. Харкова.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 14.02.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження, почато підготовче провадження.
05.03.2024 до суду від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшла заява про визнання позову та розгляд справи без участі сторони відповідача (а.с.95-96).
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 17.04.2024 року закрито підготовче провадження по справі та призначено її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Крім того, цією ухвалою задоволено клопотання сторони позивача про виклик і допит свідків (а.с.114).
18.06.2024 представником позивача подано до суду заяву про долучення до матеріалів справи доказів (а.с.145-146).
05.08.2024 до суду від представника відповідача Харківської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача просив: Поновити Харківській міській раді пропущений процесуальний строк для подання відзиву на позовну заяву; прийняти відзив на позовну заяву; у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що позивачем неправильно визначено ХМР відповідачем у справі, оскільки не доведено факту відмови або неприйняття спадщини другою донькою спадкодавця, ОСОБА_2 . Відповідачем також наголошувалося, що надані позивачем докази жодним чином не доводять факту постійного спільного проживання зі спадкодавцем, що є предметом доказування у цій справі. Відповідач вважає, що надані позивачем документи жодним чином не підтверджують факт спільного проживання позивача зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, не відносяться до предмета доказування, є неналежними за своєю суттю (а.с. (а.с.161-166).
27.08.2024 представником позивача - адвокатом Молчановою Ю.Ю. подано до суду відповідь на відзив, в якому сторона позивача просить поновити строк для подачі відповідач на відзив та позов задовольнити, зазначивши, що ХМР визначена відповідачем у зв`язку з тим, що відсутні особи, які були зареєстровані зі спадкодавцем або звернулися до нотаріуса з відповідною заявою. Надано пояснення щодо належності та допустимості доказів, на які посилається позивач (а.с.190-193).
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 03.09.2024 року поновлено представнику відповідача Харківської міської ради Гевел І.А. строк для подачі відзиву на позовну заяву та прийнято відзив представника відповідача Харківської міської ради на позовну заяву. Поновлено представнику позивача ОСОБА_1 адвокату Молчановій Ю.Ю. строк для подачі відповіді на відзив на позовну заяву та прийнято відповідь на відзив представника позивача на позовну заяву. Клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Молчанової Ю.Ю. про поновлення строку на заявлення клопотання про витребування доказів - задоволено. Витребувано у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Алексєєвої Ліани Василівни засвідчену належним чином копію спадкової справи, що заведена після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.207-209).
07.10.2024 на виконання ухвали Київського районного суду м. Харкова від 03.09.2024 року від приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Алексєєвої Ліани Василівни до суду надійшли витребувані докази (а.с.220).
В судовому засіданні представник позивача повністю підтримала позовну вимогу та просила позов задовольнити повністю.
Представник відповідача Харківської міської ради в судовому засіданні проти позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві на позов.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, у поданій заяві про визнання позову просила справу розглядати без її участі (а.с.95-96).
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Суд, вислухавши доводи представників сторін, допитавши свідків, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Судом встановлені наступні фактичні обставини.
ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане 20.06.1975 року, актовий запис № 6298). Батьками позивача, відповідно до свідоцтва про народження, є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с.12).
ОСОБА_2 є рідною сестрою позивача ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , виданим 21.04.1970 року серії НОМЕР_2 , актовий запис № 3965 (а.с.19).
Батьки позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 26 квітня 1968 року серія НОМЕР_3 , актовий запис № 219 (а.с.24).
ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_4 , актовий запис 4768. (а.с.23).
Після смерті ОСОБА_4 право на належне йому майно оформила його дружина, ОСОБА_3 (свідоцтво про право на спадщину за законом від 23.11.2007 року) (а.с.25).
На час смерті ОСОБА_3 належало 2/3 частки квартири АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17 травня 1994 року, реєстраційний номер № НОМЕР_6 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.11. 2007 року, реєстровий номер 5-1737 (а.с.20,25).
Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Алексєєвою Л.В. заведена спадкова справа № 71118083 після смерті ОСОБА_3 (а.с.221).
За життя ОСОБА_3 залишила заповіт, посвідчений 10.10.2017 року нотаріусом ММНО Поляком Д.В., реєстровий номер 1258. Так ОСОБА_3 на випадок своєї смерті заповіла все належне їй майно позивачу, ОСОБА_1 (а.с.29).
Відповідно до матеріалів спадкової справи наявна заява про прийняття спадщини ОСОБА_1 (позивача у справі), заяв від інших спадкоємців не надходило (а.с.221).
Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21 серпня 2023 року позивачу у справі відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 2/3 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_2 у зв`язку із відсутністю документів, що підтверджують факт прийняття спадщини (факту проживання за однією адресою із померлою на час її смерті) (а.с.239).
Позивач вказала, що на час смерті її матері ОСОБА_3 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , вона постійно проживала разом із своєю матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , та вважає, що єдиним способом підтвердити цей факт є встановлення факту, що має юридичне значення, у судовому порядку.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).
Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.
Як вже було констатовано судом, позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. При цьому, позивач зазначила, що встановлення факту необхідно для оформлення її спадкових прав в нотаріальному порядку.
Згідно з ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт (ч. 1 ст. 319 ЦПК України).
Встановлено, що між сторонами у справі має місце спір про право щодо спадкового майна, яке залишилось після померлої ОСОБА_3 , тому, з огляду на положення частини 4 статті 315 ЦПК України, ОСОБА_1 підставно звернувся до суду саме в порядку позовного провадження.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд під час розгляду справи № 165/2486/19, провадження № 61-1355св21 (постанова від 26 січня 2022 року).
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частинами 1, 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.
За змістом ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Приписами ч. 3 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
За змістом зазначених норм прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або, в разі відсутності наведених вище обставин, поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений частиною першою статті 1270 ЦК України строк.
Згідно зі статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися до суду із позовною заявою (заявою) про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
У статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.
Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
При цьому відсутність реєстрації спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини частини третьої статті 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів.
Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику в справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Приписами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 зтравня 2007 року стала постійно проживати зі спадкодавицею у квартирі АДРЕСА_2 . Разом з позивачем та спадкодавицею проживала донька позивача, ОСОБА_5 , 2005 року народження. Донька позивача перебувала на обліку у Харківській міській дитячій поліклініці № 23 та навчалась з вересня 2012 року по серпень 2022 року у КЗ «Харківський ліцей №17 ХМР» за місцем розташування спадкової квартири. Адресою фактичного проживання неповнолітньої доньки позивача було вказано: АДРЕСА_1 (а.с.32-35).
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила суду, що вона тривалий час знає сім`ю Полтавських, проживає у сусідньому будинку та навчала доньку позивача. Підтвердила, що ОСОБА_1 постійно проживала зі своєю матір`ю, ОСОБА_3 з 2007 року по день смерті матері. Після смерті матері ОСОБА_1 продовжила проживати за адресою: АДРЕСА_1 . Свідок підтвердила, що позивач сплачувала за квартиру комунальні послуги та робила ремонт.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив суду, що він є сусідом позивача та вже багато років постійно проживає за адресою: АДРЕСА_4 . Після смерті батька позивач разом зі своєю донькою посилилася у матері у квартирі АДРЕСА_5 та постійно там мешкає по теперішній час. На момент смерті матері, ОСОБА_3 позивач постійно проживала разом з нею. У матері та доньки були теплі сімейні відносини. Мати та донька проживали однією сім`єю. Свідок особисто бачив як ОСОБА_1 приносила до дому пакунки з харчами, прибирала під`їзд та робила ремонт у квартирі. Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила суду, що позивача та його родину вона знає дуже давно, оскільки вони були сусідами та з позивачем вона перебуває в дружніх стосунках. У 2007 році помер батько позивача, у зв`язку з чим ОСОБА_9 переїхала жити до своєї матері за адресою: АДРЕСА_1 , та до самої смерті її матері проживала з нею в одній квартирі. Свідок наголосила, що вона особисто систематично відвідувала позивача та її матір у вищевказаній квартирі та стверджувала, що саме за адресою: АДРЕСА_1 позивач з 2007 року постійно мешкала до смерті її матері та продовжує проживати до цього часу.
Крім того, позивачем до матеріалів справи надані письмові докази, що свідчать про безпосередню участь ОСОБА_1 у відновлювальному ремонті квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Так, позивачем надано копію акту прийому передачі виконаних робіт № 3009/2017 відповідно, до якого підтверджується факт проведення ремонту у квартирі саме позивачем (а.с.43).
Позивачем надано копії товарних накладних № РЕ0120599 від 26 вересня 2016 року № РЕ0123141 від 01 листопада 2016 року відповідно до яких підтверджується факт придбання ОСОБА_1 та доставки холодильника та пральної машини за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.44,45).
ОСОБА_1 надані 23 копії платіжних інструкцій про оплату позивачем комунальних послуг за квартиру АДРЕСА_2 у період часу з 10.2020 року по 10.2021 року. Платником у зазначених платіжних інструкціях вказана саме позивач, ОСОБА_1 (а.с.46-68).
З урахуванням досліджених у судовому засіданні письмових доказів, показань свідків, суд дійшов висновку про доведеність факту постійного проживання ОСОБА_1 , разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 , на час відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , та наявність підстав для його встановлення у судовому порядку.
Доводи, які наведені Харківською міською радою у відзиві на позов, не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.
Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Судові витрати суд залишає за позивачем на підставі його усної заяви.
Керуючись ст.ст. 10, 12, 77, 78, 263, 265, 268, 315, 319 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до Харківської міської ради, ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 , на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_7 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Харківська міська рада, , адреса: м. Харків, майдан Конституції, 7.

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_8 , місце проживання: АДРЕСА_6

Повне судове рішення складено та підписано 06.11.2024.

Суддя Колесник С.А.