Справа № 635/7814/24
06 листопада 2024 року
Київський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Вітюка Р.В.,
за участю секретаря судового засідання Соломоновій К.О.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
Короткий зміст заявлених вимог
Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" (далі Товариство) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ), в якому просить стягнути заборгованість за договором № 200504255 від 14.04.2016 у загальному розмірі 65 948,04 грн, яка складається з: суми заборгованості 44 140,62 грн, суми інфляційних втрат 17 829,20 грн, суми 3% річних 3 978,22 грн. Також позивач просив стягнути судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.
Позовна заява мотивована тим, що позивач отримав права вимоги до відповідача відповідно до договору факторингу за кредитним договором № 200504255 від 14.04.2016, зобов`язання за якими відповідач належним чином не виконував, у зв`язку з чим у нього є заборгованість перед новим кредитором.
Виклад позиції відповідача
Відповідач правом на подачу відзиву не скористався.
Процесуальні дії у справі
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 09.09.2024 відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання 09.10.2024.
У судове засідання 09.10.2024 учасники справи не з`явилися, у зв`язку з чим судове засідання було відкладено на 30.10.2024.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, 08.10.2024 через систему "Електронний суд" подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити за відсутності представника та зазначив, що проти винесення заочного рішення суду не заперечує.
Суд ухвалою від 30.10.2024, враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлявся про місце і час судового засідання, постановив проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Фактичні обставини, встановлені судом
Відповідно до вказаної заяви відповідачка пропонувала (робить оферту) банку на умовах, викладених в заяві, умовах надання та обслуговування платіжних карток банку, зазначених в основних параметрах заяви та тарифах по картках банку, укласти з нею договір про надання та використання платіжної картки, в рамках якого, зокрема, для здійснення операцій за рахунком картки, сума яких перевищує залишок грошових коштів на рахунку картки, встановити кредитний ліміт, в межах якого заявник має право здійснювати операції з використанням картки за рахунок наданого банком кредиту під операції з карткою та здійснити у відповідності до ст. 1069 ЦК України кредитування рахунку картки.
Також, позивач надав роздруківку довідки про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках карткового продукту, відповідно до якої сума кредиту 50 000,00 грн, строк кредиту 12 місяців, порядок погашення шляхом внесення коштів на рахунок. Відповідачка обізнана з вказаною довідкою, що підтверджується її підписом на ній (а.с. 62).
Відомості щодо тарифів також відображені у тарифі на продукт "Platinum CashBack/ Зарплатна", які також скріплені підписом відповідачки (а.с. 65, 66).
Відповідно до розписки про отримання платіжної картки відповідачка отримала картку 14.06.2016 (а.с. 67).
20.07.2020 ПАТ "Банк Михайлівський" і Товариство уклали договір № 7_БМ про відступлення права вимоги, згідно з п. 1 якого за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває право вимоги банку до позичальників та / або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб, зазначених у додатку № 1 до цього договору, надалі за текстом - боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту(овердрафту)) та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку № 1 до цього договору, надалі за текстом "Основні договори", надалі за текстом - права вимоги. Новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором.
Відповідно до витягу з реєстру боржників ПАТ "Банк Михайлівський" до договору № 7_БМ про відступлення прав вимоги від 20.07.2020 передано вимогу до ОСОБА_1 за договором № 200504255, сума видачі кредиту 15 250,00 грн, загальний залишок заборгованості 44 140,62 грн, заборгованість по тілу кредиту 14 599,13 грн, заборгованість за доходами 29 541,49 грн.
Згідно з випискою по особовому рахунку з 23.05.2016 по 27.07.2020 по рахунку ОСОБА_1 вхідний залишок станом на 27.07.2020 складає 14 599,13 грн.
Позивачем до матеріалів справи долучено розрахунок заборгованості за кредитним договором № 200504255 від 14.04.2016, інфляційних втрат та 3 % річних, основна сума заборгованості за договором з 19.06.2021 до 19.06.2024 44 140,62 грн, інфляційні втрати за період з 19.06.2021 до 19.06.2024 17 829,20 грн, 3 % річних за період з 19.06.2021 до 19.06.2024 3 978,22 грн, загальна заборгованість 65 948,04 грн (а.с. 76 77).
Оцінка суду
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (пункт 1 частини першої статті 512, стаття 514 ЦК України).
У зв`язку з укладенням договору відступлення права вимоги позивач набув право вимоги за кредитним договором № 200504255 від 14.04.2016.
Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Як встановлено при розгляді справи, банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.
Банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором (аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 16.09.2020 року у справі № 200/5647/18, від 28.08.2023 у справі № 206/3009/15).
При цьому, як зазначено у постанові Верховного Суду від 08.06.2022 у справі № 913/618/21, у справі про стягнення заборгованості, доказувати факт здійснення відповідачем оплати, заявленої позивачем до стягнення, має саме відповідач, а не позивач.
Відповідач не сплатив своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, тим самим порушив умови кредитного договору, а також вимог статей 509, 526, 1054 ЦК України. Відповідач доводів позивача про визначену у позові заборгованість не спростував, контррозрахунку заборгованості не зробив, доказів сплати заборгованості за кредитним договором не подав.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Позивач довів, що зв`язку з неповерненням кредитних коштів у відповідача виникли заборгованість у розмірі 65 948,04 грн, яку відповідач має сплати позивачу, як новому кредитору.
Вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у розмірі 65 948,04 грн є обґрунтованими.
Судові витрати
Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачена сума судового збору у розмірі 2 422,40 грн.
Щодо вимог про стягнення витрат на професійну правову допомогу
Пунктом 12 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 134 ЦПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; (4) зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл витрат судом (стаття 141 ЦПК України). Подібний висновок викладено у пункті 98 постанови Великої Палати Верховного Суду Верховного Суду від 16.11.2022 року № 922/1964/21.
Чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Зокрема, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини четверта - шоста статті 137 ЦПК України).
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи (частина третя статті 141 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово розглядала питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу і сформувала висновок, що у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково (пункт 144 постанови від 26.06.2024 у справі № 686/5757/23; пункт 188 постанови від 22.05.2024 у справі № 754/8750/19; пункт 119 постанови 16.11.2022 у справі № 922/1964/21).
Також Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (постанови від 19.02.2022 у справі № 755/9215/15-ц, від 05.07.2023 у справі № 911/3312/21).
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.
Позивач на підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу до позовної заяви додав (в копіях):
- договір про надання правової допомоги № 26 від 15.02.2024;
- додаткову угоду від 15.02.2024;
- детальний опис робіт, виконаних адвокатським об`єднанням, відповідно до якого надано такі послуги: складання позовної заяви, підготовка додатків до позовної заяви (без подання до суду), вартістю 6 000 грн; направлення позовної заяви з додатками через підсистему "електронний суд", вартістю 1 500,00 грн, разом 7 000,00 грн.
- акт про підтвердження факту надання правничої допомоги від 29.07.2024, відповідно до якого надано такі послуги: складання позовної заяви, підготовка додатків до позовної заяви (без подання до суду), вартістю 6 000 грн; направлення позовної заяви з додатками через підсистему "електронний суд", вартістю 1 500,00 грн, разом 7 000,00 грн.
Суд зазначає, що заявлені вимог про відшкодування витрат на правничу в частині 6 000,00 грн є обґрунтованими та пропорційними до предмета спору, заперечень відповідача щодо неспівмірності таких витрат до суду не надходило, а тому такі вимоги підлягають задоволенню.
Водночас вимога про відшкодування витрат на: "направлення позовної заяви з додатками через підсистему "електронний суд", вартістю 1 500,00 грн" суд не може визнати обґрунтованими з огляду на таке.
Відповідно до частини третьої статті 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Отже, у разі подання позовної заяви в електронної формі передбачено застосування коефіцієнту для пониження відповідного розміру ставки судового збору, тобто указаною нормою передбачено "пільгу", а саме можливість сплати судового збору у меншому розмірі. Тобто позивач просить стягнути витрати за послугу, за яку в силу Закону він вже отримав "пільгу" на сплату судового збору (сплатив суму судового збору меншу ніж за подання позову у паперовій формі).
При цьому позивач не обґрунтував в чому саме полягають такі витрати, адже подання позову в електронній формі не потребує витрат на папір, друкарські засоби, поштові пересилання, тощо. А тому така вимога не може бути визнана обґрунтованою у розумінні частини третьої статті 141 ЦПК України, що є підставою для відмови у цій частині (1 500,00 грн).
Керуючись статтями 2, 4, 13, 19, 76 81, 141, 263 265, 280 282 ЦПК України, суд
1.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
3.ЗаявуТовариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" про відшкодування витрат на правову допомогу задовольнити частково.
У решті заяви відмовити.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача (стаття 285 ЦПК України), яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідач має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Відповідач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом, лише у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст складено та підписано 06 листопада 2024 року.
Суддя Роман ВІТЮК