Справа № 638/1766/24
Провадження № 2/638/2999/24
РІШЕННЯ

Іменем України

28 серпня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Смирнова В.А.

за участю секретаря судового засідання Каркан А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2024 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради. Призначено справу до розгляду в загальному позовному провадженні. Призначено підготовче засідання..

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 серпня 2024 року закрито підготовче провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради. Справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

В судове засідання, ОСОБА_1 не з`явився, повідомлявся своєчасно та належним чином.

В судовому засіданні представник позивача Адвокат Харченко К.С. просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судове засідання, ОСОБА_2 не з`явилася, повідомлявся своєчасно та належним чином, подала заяву в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі, вказала, що самоусунулася від виховання дитини.

Представник третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, про судове засіданння були повідомлені своєчасно та належним чином, подали заяву з проханням слухати справу без їх участі.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши відповідача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився син ОСОБА_3 .

Приблизно з середини 2021 року стосунки Позивача з Відповідачкою різко погіршилися та він з сином стали жити окремо від Відповідачки.

Відповідачка з цього ж часу перестала приділяти увагу сину та виконувати будь-які батьківські обов?язки та не займається його вихованням та матеріальним утриманням.

Відповідно до судового наказу Дзержинського районного суду м.Харкова від 30 липня 2024 року стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 частини (однієї чверті) з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 22 липня 2024 року та до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 302,80 грн.

Згідно відповіді директора КНП "Міська дитяча поліклініка №4" ХМР від 03.01.2024 №01-15/4-24 до грудня 2021 до лікаря-педіатра хлопчик звертався у супроводі матері. В останнє ОСОБА_4 відвідував заклад у супроводі батька 04.12.2023 року.

Згідно відповіді директора КЗ "Харківський ліцей №89 ХМР" №01-34/529 від 28.12.2023 ОСОБА_1 , батько, ОСОБА_3 , учня 10-А класу, ІНФОРМАЦІЯ_4 , регулярно виходить на зв?язок з класним керівником сина та учителями ліцею, які проводять уроки у 10-А класі, цікавиться його успішністю та систематично відвідує батьківські збори в онлайн форматі; мати ОСОБА_5 не бере участь в освітньому процесі сина, починаючи з 24.02.2022: не виходить на зв?язок з класним керівником та учителями ліцею, які проводять уроки у 10-А класі, не відвідує батьківські збори.

Починаючи з середини 2021 року відповідач фактично самоусунулася (ухилилася) від виховання сина, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не здійснює належного матеріального забезпечення сина.

Відповідачка не заперечує цих фактів, та подала заяву про визнання позовних вимог, вказує що самоусунулася від виховання та утримання сина.

Відповідно до висновку Департаменту служб у справах дітей щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 Департамент служб, як представник органу опіки та піклування, вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У висновку вказано, що неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , надав свої письмові пояснення, в яких зазначив, що не спілкувався із матір?ю з початку пандемії, коли батьки почали сваритися, та він із батьком переїхав та вони жили спокійно і дружньо у дуже гарних стосунках, ходили грати із батьком та були в одній команді. З того часу із матір?ю не спілкується. Мати дитини, ОСОБА_2 , направила свої письмові пояснення, в яких зазначила, що їй відомо про розгляд справи про позбавлення її батьківських прав відносно сина, та повідомила, що не заперечує проти позовних вимог. Також підтвердила, що батько наразі самостійно виховує сина та несе усі витрати по його забезпеченню, бо вона перебуває поза межами країни.

Вказаний висновок обґрунтований тим, що дитина проживає разом з батьком, мати тривалий час ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не приймає участі у вихованні дитини, не цікавиться станом здоров`я сина, матеріально не утримує.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтвердили той факт, що вихованням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 займається тільки батько. Мати участі у вихованні та утриманні дитини не бере.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно із постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

За змістом статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Частинами першою, другою та четвертою статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно з частинами другою, третьою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19).

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Аналізуючи надані докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків: відповідачка тривалий час не спілкується з дитиною, не приймає участі у його вихованні та розвитку, будь-яких заходів, які б свідчили про зацікавлення долею дитини не приймає, позов визнала та не заперечує проти позбавлення її батьківських прав

Розглядаючи позбавлення батьківських прав як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків, виходячи з характеру такого засобу, суд вважає, що позивачем доведена наявність підстав, передбачених частиною першою статті 164 СК України.

Таким чином, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

При цьому роз`яснює відповідачці, що у разі зміни її поведінки та обставин, що стали підставою для позбавлення батьківських прав, вона в порядку ст. 169 СК України матиме право на звернення до суду із позовом про відновлення батьківських прав до досягнення дитиною повноліття.

Суд розподіляє судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України, а саме: стягує з відповідача на користь позивачки сплачений нею судовий збір у розмірі 1211,20.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 80-84, 141, 206, 229, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 141, 164 СК України,,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради задовольнити в повному обсязі.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ., РНОКПП НОМЕР_1 батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 судовий збір у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст Рішення виготовлено 06 вересня 2024 року.

Суддя В.А. Смирнов