ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1631/24Головуючий по 1 інстанції
Справа №701/602/24 Категорія: 304090000 Маренюк В. Л.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії :

суддів Новікова О.М., Карпенко О.В., Сіренка Ю.В.,

за участю секретаря Широкової Г.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 07 серпня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У травні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (далі - ТОВ «Бізпозика») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 09.10.2023 між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем укладено договір № 475325-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до п. 1 договору кредиту ТОВ «Бізпозика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 50 000,00 грн., на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та правил про надання грошових коштів у кредит.

Згідно з умовами договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 1.14957034 процентів за кожен день користування кредитом.

ТОВ «Бізпозика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало, та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 50 000 грн. шляхом перерахування на його банківську картку № НОМЕР_1 (який позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті), що підтверджується довідкою про видачу коштів (або платіжним дорученням).

По даний час боржник не провів жодного платежу на погашення заборгованості за договором №475325-КС-001 про надання кредиту, розрахунок та розмір якої зазначені у розрахунку заборгованості за договором №475325-КС-001 позичальника відповідача по справі, чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором.

Зважаючи на ті обставини, що відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, у нього станом на 26.05.2024 утворилась заборгованість за договором №475325-КС-001 в розмірі 217145,38 грн., що складається з: заборгованості по тілу кредиту у розмірі 50 000,00 грн.; заборгованості по процентах у розмірі 159 645,38 грн.; комісії у розмірі 7 500,00 грн., яку товариство просило суд стягнути на свою користь.

Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 07 серпня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізпозика» заборгованість за Договором № 475325-КС-001 про надання кредиту від 09.10.2023 року, що становить 209 645,38 грн., яка складається з суми прострочених платежів по: - тілу кредиту 50 000,00 грн.; - процентах 159 645,38 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізпозика» сплачений судовий збір в розмірі в сумі 2515,85 грн.

В решті частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачем не надано доказів виконання своїх зобов`язань в частині повної оплати кредиту, а тому суд вважав обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення суми прострочених платежів по тілу кредиту 50 000,00 грн.

Згідно з умовами Договору про надання кредиту № 475325-КС-001 від 09.10.2023, сторони визначили, що плата за користування Кредитом є фіксованою та становить 1.14957034 процентів за кожен день користування Кредитом (п.2.4 договору).

Отже, сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за надання кредиту.

Враховуючи вищевикладені висновки та обставини справи, суд зазначив про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині стягнення 159645,38 грн. заборгованості за процентами.

Щодо стягнення комісії, то суд відмовив у цій частині і вказав, що, оскільки обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, слід визначити, що ,встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому позивач нараховував комісію за послуги, що супроводжують кредит. Більш того, матеріали справи не містять і приблизного переліку послуг, які надаються банком. Тобто, відсутнє двостороннє належне погодження сплати комісії банку та визначення обсягу послуг банку, за яку є необхідність сплачувати комісію.

Таким чином, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення комісії з відповідача у розмірі 7500,00 грн. за договором № 475325-КС-001 про надання кредиту від 09.10.2023р. є нікчемною та не може бути задоволена.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на те, що рішення суду є необ`єктивним та необґрунтованим, прийнятим із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов частково, а саме у частині тіла кредиту у розмірі 50 000 грн.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що в позовній заяві позивачем вказана фіксована процентна ставка, яка відрізняється від вказаної в розрахунку. Дата дії договору 24 тижні (період з 09.10.2023 року по 25.03.2024 року), а розрахунок за невстановленою і непідтвердженою фіксованою процентною ставкою проведено по Договору №475325-КС-001 про надання кредиту за період з 09.10.2023 року по 26.05.2024 року, що становить понад термін дії договору.

Відповідно до наданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за кредитом у гривні до загальної суми заборгованості додано сума комісії за обслуговування кредиту, на яку щоденно нараховується відсоток.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи та судом першої інстанції встановлено, що 09.10.2023 року між ТОВ «Бізпозика» та відповідачем виникли правовідносини у сфері договірних зобов`язань шляхом укладення Договору № 475325-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до договору кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 50 000,00 грн. на засадах строковості, платності, а позивальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених договором та Правил про надання грошових коштів у кредитів ТОВ «Бізпозика». Плата за користування кредитом є фіксованою та становить 1,14957034 процентів за кожен день користування кредитом. Комісія за надання кредиту 7500,00 грн.

Сторонами відповідно до умов договору кредиту погоджено, що кредит надається строком на 24 тижні, до 25.03.2024 року.

Пропозицію (оферта) на укладення договору про надання позики Договір № 475325-КС-001 підписана відповідачем 09.10.2023 року електронним цифровим підписом.

09.10.2023 року відповідач прийняв (акцент) пропозиції (оферти) щодо укладення Договору №475325-КС-001 про надання кредиту, на умовах, визначених офертою.

Отже договір про надання кредиту було укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору про надання кредиту №475325-КС-001 від 09.10.2023 року, що акцептована відповідачем 09.10.2023 року, шляхом підписання електронним підписом відповідача.

Відповідач на даний час належним чином не виконував свої зобов`язання за кредитним договором та станом на 26.05.2024 року утворилась заборгованість за Договором № 475325-КС-001 про надання кредиту в розмірі 217145,38 грн., що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 50 000,00 грн.; суми прострочених платежів по процентах 159645,38 грн.; суми прострочених платежів за комісією 7500,00 грн.

Вказані обставини підтверджуються: (акцент) пропозицією (оферти) щодо укладення договору № 475325-КС-001 від 09.10.2023 року; Пропозицію (оферта) на укладення договору про надання позики договір № 475325-КС-001 від 09.10.2023 року; Договором № 475325-КС-001 про надання кредиту від 09.10.2023 року; візуальною формою послідовності дій клієнта; Анкетою клієнта з інформаційно телекомунікаційної системи від 26.05.2024 року; Паспортом споживчого кредиту; розрахунком заборгованості за кредитом у гривні.

Також матеріали справи містять Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ТОВ «Бізпозика», видане 25.05.2020 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг; виписку з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; розпорядження №1593 від 11.05.2017 року «Про видачу ТОВ «Бізпозика» ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів)».

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно зі статтю 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних - будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки.

Частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до частини шостої статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

У частині першій статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції, встановивши, що кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», за відсутності належних доказів про те, що договір укладено іншою особою, а грошові кошти перераховані на банківську картку, яка відповідачу не належить, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості за тілом кредиту з ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 борг у розмірі 50 000,00 грн. за тілом кредиту визнає.

Щодо стягнення відсотків за користування кредитом.

У постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15 (провадження № 61-18379св21) зазначено, що «у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18)».

З розрахунку заборгованості наданої товариством вбачається, що борг, в т.ч. відсотки, нараховувався позичальнику з 09.10.2023 року по 25.03.2024 року, тобто нарахування відбувалося в межах строку кредитного договору, який укладено до 25.03.2024 року (п. 2.7. договору).

Відповідно до умов договору (п. 2.4.) стандартна процентна ставка становить 2,00% в день. Знижена процентна ставка за кредитом становить 1,14957034 % в день. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку (терміну) договору.

З огляду на суму взятого кредиту по здійсненому судом апеляційної інстанції розрахунку вбачається, що при зниженій відсотковій ставці позичальник повинен був сплачувати відсотки у розмірі 574,79 грн. в день (50000,00 грн. х 1,14957034%), а при фіксованій в розмірі 1000,00 грн. в день (50000,00 грн. х 2%).

Фактично кредит було взято на 169 днів.

Відповідно до пункту 3.2. кредитного договору протягом строку (терміну) кредитування процентна ставка за кредитом, нараховуються за ставкою вказаною у п. 2.4 договору на залишок заборгованості по кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, в залежності від дотримання позичальником графіку платежів, що вказаний у Додатку №1 до договору.

Пунктом 3.2.1. передбачено, що у разі якщо погашення кредиту здійснюється згідно з погодженим сторонами графіком платежів, що наведений у Додатку №1 до договору, чи в разі дострокового повернення суми наданого кредиту, то зобов`язання позичальника по сплаті процентів за користування кредитом розраховуються відповідно до зниженої процентної ставки, що вказана в п. 2.4. договору.

У випадку не повернення будь-якого з платежів у строки, передбачені графіком платежів, кредитодавець здійснює відповідне коригування зобов`язань позичальника, в тому числі з врахуванням скасування умови про нарахування процентів за зниженою процентною ставкою, при чому проценти за користування кредитом нараховуються на фактичний залишок суми кредиту. Всі нараховані проценти за користування кредитом мають бути сплачені не пізніше дати кожного із наступних чергових платежів (пункт 3.2.4. кредитного договору).

Як видно з розрахунку заборгованості позичальнику прострочена заборгованість почала нараховуватися з 23.10.2023 року.

Колегія суддів, здійснивши власний розрахунок заборгованості за процентами дійшла висновку, що розмір заборгованості по відсоткам становить 163 047,06 грн. ((в період з 09.10.2023 року по 22.10.2023 року (14 днів) х 574,79 грн. (знижена процентна ставка в день) = 8047,06 грн.) + ((в період з 23.10.2023 року по 25.03.2024 року (155 днів) х 1000 грн. (фіксована процентна ставка в день) = 155 000,00 грн.).

Колегія суддів звертає увагу, що нарахування відсотків не здійснювалося на комісію у розмірі 7500,00 грн., про що вказує відповідач у поданій апеляційній скарзі.

З огляду на зазначене нарахування відсотків позивачем було здійснено в межах строку кредитування та за відсотковими ставками погодженими сторонами правочину, тому права відповідача жодним чином не порушені, а обумовлені взаємною згодою сторін договору.

Колегія суддів, перевіривши законність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не знаходить підстав для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 07 серпня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 жовтня 2024 року.

Судді