Справа № 127/914/24
Провадження 2/127/122/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2024 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.,

при секретарі судового засідання Коровай А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в січні 2024 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позов обґрунтовував тим, що 05.06.2020 він одружився з відповідачем. Від спільного шлюбу у них народилася дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя з відповідачем у нього не склалося через постійні сварки та скандали з приводу відмінності характерів та різних поглядів на життя, під час яких відповідач веде себе неадекватно та агресивно, що призвело до руйнування сім`ї та припинення шлюбних відносин. Після народження дочки, як стверджує позивач, відповідач почала систематично зловживати алкоголем, в тому числі і в присутності дитини. Зловживання алкоголем ставали все частішими. Згодом почала вживати сильнодіючі психотропні препарати. Поведінка дружини поступово змінилась, стала різкою, часто неадекватною, що зводилося до погрожуванню позивачу різного роду розправ. Спроби врегулювати конфлікти, налагодити спокійне спільне життя зі сторони відповідачки була різка протидія. Зважаючи на ці обставини, позивач прийняв рішення розлучитись з дружиною. Після того, як він їй про це повідомив, на нього почався психологічний тиск зі сторони дружини та її родичів, відносно нього почались постійні провокації, нецензурна лайка, та погрози фізичною розправою.

Позивач зазначає, що його дружина почала писати в поліцію на нього і його батьків безпідставні та завідомо неправдиві заяви. Позивач вказує на те, що один із таких випадків відбувся 04.09.2023 року, коли його дружина ОСОБА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, викликала наряд поліції на адресу: АДРЕСА_1 , і безпідставно звинуватила позивача в присутності дитини нібито у вчинені щодо неї психологічного насильства. В результаті, прибувши на виклик інспектори поліції побачили реальну ситуацію та на відповідачку було складено постанову за завідомо неправдивий виклик поліції (постанова ГБВ №338174 від 04.09.2023 р.).

Крім того, в квартирі позивача на нього було підступно скоєно напад рідним братом його дружини ОСОБА_4 з метою спричинення тілесних ушкоджень. В результаті постановою Вінницького міського суду від 19.09.2023 ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Після чого провокації, погрози і психологічний тиск на позивача зі сторони дружини та її родичів не припинились. 05.11.2023 року в період часу приблизно з 12-00 по 14-00 відповідач, скориставшись відсутністю позивача, без його відома та дозволу за допомогою свого рідного брата ОСОБА_5 та трьох невідомих позивачу осіб вивезла з належної йому на праві власності квартири дитячі речі, а також його особисте майно, яке було придбано ще до шлюбу, чим відносно нього вчинила домашнє насильство економічного характеру. Дана подія була зафіксована камерами спостереження, які розташовані в під`їзді будинку, в якому розташована належна позивачу квартира та де він мешкає. Про даний факт позивач повідомив поліцію та написав заяву про вчинення щодо нього домашнього насильства економічного характеру з боку дружини ОСОБА_2 .

Також позивач вказує на те, що відповідачем неодноразово вчинялися дії щодо повідомлення відносно нього неправдивої інформації працівникам поліції, а тому за його заявою порушено кримінальне провадження №0001720 відносно відповідача за ч. 1 ст. 383 КК України та як стверджує позивач його визнано потерпілим по даному кримінальному проваджений та вручено пам`ятку про процесуальні права потерпілого. Посилаючись на те, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання суперечить його інтересам, а відповідач своєї згоди на розірвання шлюбу не надає, позивач просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18.01.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи провести у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

24.01.2024 року на адресу суду надійшов відзив від відповідача на позовну заяву про розірвання шлюбу, в якому остання заперечує більшість викладених обставин позивачем у позовній заяву та не погоджується з заявленими позовними вимогами, просить суд повернути позивачу позовну заяву, беручі до уваги те, що на момент пред`явлення позову до суду, ОСОБА_2 має термін вагітності другою дитиною 29 тижнів, що підтверджується відповідною довідкою. Відповідач вважає, що непорозуміння між нею і чоловіком та подальше подання ним позову до суду викликані її емоційною нестабільністю в зв`язку з вагітністю. Відповідачу не відомо чому чоловік не повідомив суд про її вагітність. На її думку, позивачеві та адвокатові, який складав позов, було відомо про стан дружини та він мав роз`яснити йому про неможливість розірвання шлюбу. Тому відповідач, посилаючись на частину другу статті 110 СК України, в якій зазначено, що позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини. зазначає, що в постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року (справа №753/8546/17) зазначено, що приписи частини другої статті 110 СК України виключають провадження у справі за умови вагітності дружини. Факт вагітності дружини є безумовною підставою, яка унеможливлює подальший розгляд справи незалежно від того чи була дружина вагітна на момент подачі позову.

Вказана норма закону спрямована на захист прав майбутньої дитини і народженої дитини, якій не виповнилося одного року після пологів, а також на право дружини на утримання під час вагітності.

Тому враховуючи дану обставину, просить суд повернути позовну заяву ОСОБА_1 , а також стягнути з нього на її користь витрати на правову допомогу в сумі 1 500 грн.

У судовому засіданні позивач та його представник адвокат Балманенко О.О. підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві. Окрім того, зазначили, що звертаючись до суду з цим позовом, позивач знав про те, що відповідачка вагітна та не заперечує цього, а також обізнаний, що згідно Сімейним кодексом України позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, але враховуючи, що відносно нього зі сторони відповідача та її родичів вчиняються неправомірні дії як фізичного, так і морального та економічного характеру, та відносно відповідача за його заявою порушено кримінальне провадження №0001720 за ч. 1 ст. 383 КК України, позивача визнано потерпілим по даному кримінальному проваджений та вручено пам`ятку про процесуальні права потерпілого. Отже зважаючи на норми закону, він та його представник наполягають на розірванні шлюбу.

Відповідач та її представник адвокат Сидорук Н.М. у судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимоги, посилаючись на те, що відповідач на момент пред`явлення позову до суду була вагітною, що підтверджується відповідною довідкою ТОВ «Інномед-Пологовий Будинок» від 23.01.2024 року, тоді як приписи частини другої статті 110 СК України виключають провадження у справі за умови вагітності дружини та заборонено пред`являти позов про розірвання шлюбу протягом одного року після народження дитини. Крім того, як відповідач так і її представник наголошували на те, що позивач вже намагався звернутися до суду із позовом про розірвання шлюбу, але 09.10.2023 року на підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області його позов було залишено без розгляду. Окрім того, відповідач заперечує застосування нею протиправних дій та насильства стосовно позивача, хоча визнає, що час від часу між нею та позивачем виникали конфлікти. Відповідач та її представник посилаючись на викладене у відзиві на позовну заяву просили суд повернути позовну заяву про розірвання шлюбу позивачу та стягнути судові витрати на користь відповідача, які нею понесені на правничу правову допомогу.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та їх представників, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі, який між ними було укладено 05.06.2020 року, про що Виконкомом Кинашівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області було складено актовий запис №1.

Від даного шлюбу у подружжя народилася дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 від 17.12.2020 року.

Позивач, вважаючи, що між ним та відповідачкою спільне життя не склалося через постійні сварки та скандали з приводу відмінності характерів та різних поглядів на життя, під час яких відповідач веде себе неадекватно та агресивно, що призвело до руйнування сім`ї та припинення шлюбних відносин, звернувся з даним позовом до суду про розірвання шлюбу.

Також судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 перебуває на обліку по вагітності в жіночій консультації ТОВ «Інномед-Пологовий Будинок» з 30.08.2023 по теперішній час, що підтверджується довідкою ТОВ «Інномед-Пологовий Будинок» від 23.01.2024 за №19. На момент видачі довідки термін вагітності становить 29 тижнів і 6 дні.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

У силу ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положеннями ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з частиною другою статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» згідно з частиною другою статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлено протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки злочину щодо другого з подружжя або дитини. Вказане обмеження стосується як чоловіка, так і дружини, включаючи випадки, коли дитина народилася мертвою або померла до досягнення нею одного року.

Встановивши зазначені обставини, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі за заявою про розірвання шлюбу, а якщо воно було відкрито, - припиняє провадження у справі. Ухвали такого роду не є перепоною для повторного звернення до суду з тих самих підстав у зв`язку зі зміною обставин, згаданих у вказаній нормі.

Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини.

Чоловік, дружина мають право пред`явити позов про розірвання шлюбу протягом вагітності дружини, якщо батьківство зачатої дитини визнане іншою особою.

Чоловік, дружина мають право пред`явити позов про розірвання шлюбу до досягнення дитиною одного року, якщо батьківство щодо неї визнане іншою особою або за рішенням суду відомості про чоловіка як батька дитини виключено із актового запису про народження дитини.

Опікун має право пред`явити позов про розірвання шлюбу, якщо цього вимагають інтереси того з подружжя, хто визнаний недієздатним.

Отже, підсумовуючи наведені вище норми Конституції України та СК України, суд доходить до висновку про те, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Держава охороняє сім`ю і створює умови для її зміцнення. Шлюб припиняється, зокрема внаслідок його розірвання, зокрема за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Разом із тим, закон встановлює строк, у продовж якого, позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений жодним із подружжя, а саме протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини. Цей строк становить 1 рік, і на думку суду, його покликанням є надання подружжю можливості спокійно, не приймаючи поспішних та необдуманих рішень, оцінити конфлікт, що виник між ними, з точки зору спільних інтересів та інтересів дитини.

Таке законодавче обмеження у пред`явленні позову про розірвання шлюбу, забезпечує конституційний принцип рівності жінки і чоловіка у шлюбі та державної охорони сім`ї.

У той же час, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини, якщо батьківство зачатої дитини визнане іншою особою, або якщо батьківство щодо дитини визнане іншою особою чи за рішенням суду відомості про чоловіка як батька дитини виключено із актового запису про народження дитини, чоловік, дружина мають право пред`явити позов про розірвання шлюбу до досягнення дитиною одного року.

Повертаючись до обставин цієї справи, суд зауважує, що позивач при зверненні до суду з цим позовом, приховав ту обставину, що відповідач на момент пред`явлення позову до суду, має термін вагітності другою дитиною 29 тижнів та 6 днів.

Крім того, судом встановлено, що позивачем вже було раніше ініційовано звернення із аналогічним позовом про розірвання шлюбу до суду, який згідно ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 09.10.2023 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/114008104) з підстав, що визначено ч.ч. 2-4 ст. 110 СК України та ст. 257 ЦПК України, залишено без розгляду. Тобто, суд беручи до уваги те, що на момент звернення позивачем до суду з позовом про розірвання шлюбу, відповідач перебувала та перебуває на даний час в стані вагітності, було констатовано, що позивачем при зверненні до суду не дотримано вимоги ст. 110 СК України. Окремо суд про постановленні зазначеної ухвали про залишення позову ОСОБА_1 відзначив, що позовна заява та матеріали позовної заяви не містять доказів або посилань на випадки, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя, так само відсутні посилання на факти про визнання батьківства зачатої дитини іншою особою.

Пунктом 5 ч. 4 ст. 185 ЦПК України передбачено, що позовна заява про розірвання шлюбу повертається судом, якщо її подано під час вагітності дружини або до досягнення дитиною одного року без дотримання вимог, встановлених Сімейним кодексом України.

Отже, якби позивач зазначив у позовній заяві про розірвання шлюбу про те, що відповідачка вагітна, суд зобов`язаний був би, виконуючи імперативний припис пункту 5 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, повернути позов.

Однак, позивач, звертаючись до суду, не зазначив про вагітність дружини, і таким чином, уникнув повернення судом його позовної заяви та домігся відкриття провадження у справі.

При цьому, позивач не довів належними та допустимими доказами наявності обставин, з якими СК України пов`язує право одного з подружжя пред`явити позов про розірвання шлюбу до досягнення дитиною одного року.

Зокрема, позивач не довів факту вчинення відповідачем протиправної поведінки, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо нього або їх дитини, хоча на ці обставини позивач посилається у судовому засіданні, обґрунтовуючи вимоги про розірвання шлюбу.

Відповідно до статей 12, 76-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно зі статтями 13 та 89 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Тому суд констатує, що наведені обставини позивачем та надані докази, а саме вчинення домашнього насильства відносно нього відповідачем, спростовано наданою представником відповідача постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 23.01.2024 року, згідно якої провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Посилання позивача на те, що відносно відповідача було складено постанову за завідомо неправдивий виклик поліції (постанова ГБВ №338174 від 04.09.2023 р.), також не є підтвердженням того, що відносно нього відповідачем вчинено неправомірні дії, які носять злочинний характер.

Щодо того, що на позивача було здійснено напад рідним братом його дружини ОСОБА_4 з метою спричинення тілесних ушкоджень, та якого відповідно до постанови Вінницького міського суду від 19.09.2023 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, то в даному випадку ці дії спричинені не відповідачем по справі.

Також суд звертає увагу позивача на те, що наданий ним витяг з ЄРДР та пам`ятка про процесуальні права та обов`язки потерпілого містить відомості та констатує факт того, що саме за заявою позивача 13.11.2023 року порушено кримінальне провадження №0001720 відносно відповідача за ч.1 ст. 383 КК України, та йому вручено пам`ятку про процесуальні права потерпілого, інших належних доказів, які б дійсно підтверджували протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення з боку відповідачки по відношенню до позивача або їхньої спільної дитини ОСОБА_3 07.12.2020 року суду в ході судового розгляду не надано.

Крім того, вищевказані події відбулися 13.11.2023 року, тобто вже пройшов певний період час і позивач мав би надати суду докази того, що вказане кримінальне провадження на час звернення із позовом до суду та вирішення справи існує, і відповідно яке прийнято рішення в даному кримінальному провадженні, чи пред`явлено підозру відповідачу, чи складено обвинувальний акт та скеровано його до суду, але позивач цього не зробив, клопотань про витребування доказів не заявляв, тому суд позбавлений можливості дійсно встановити протиправність поведінки позивачки з ознаками кримінального правопорушення відносно позивача.

Стаття 62 Конституції України встановлює, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Отже, беручи до уваги те, що на момент звернення позивачем до суду з позовом про розірвання шлюбу відповідач перебувала та перебуває на даний час в стані вагітності, суд констатує, що позивачем при зверненні до суду не дотримано вимоги ст. 110 СК України, матеріали позовної заяви не містять належних та допустимих доказів або посилань на випадки, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на те, що факт вагітності відповідача на день ухвалення рішення судом є доведеним, ч. 2 ст. 110 СК України визначає, що позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, суд приходить до висновку про те, що вказана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства і провадження у справі підлягає закриттю.

З огляду на викладене суд зазначає, що цей позов у встановлені законом процесуальні строки (протягом вагітності дружини та до досягнення дитиною одного року) не міг бути пред`явлений, окрім випадків наявності описаних вище виключних обставин.

Установлене ст. 110 СК України обмеження у пред`явленні позову про розірвання шлюбу, забезпечує конституційний принцип рівності жінки і чоловіка у шлюбі та державної охорони сім`ї.

Нарешті, заборона на пред`явлення позову про розірвання шлюбу в період вагітності та до досягнення дитиною одного року, по-перше, не є абсолютною, по-друге, має винятки і по-третє, діє лише на період вагітності та 1 рік з дня народження дитини, а тому, якщо позивач, зваживши усі «за» і «проти», все ж таки, наполягатиме на розірванні шлюбу з відповідачем, такий позов він зможе пред`явити після сплив вказаних термінів, або у нього з`являться належні та допустимі докази описаних вище виключних обставин, при наявності яких він буде мати право звернутися до суду з таким позовом.

Щодо стягнення з позивача на користь відповідача понесених відповідачем витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Судом встановлено, що 08.11.2023 між ОСОБА_2 та адвокатом Сидорчук Н.М. укладено угоду про надання правової допомоги. Відповідно акту приймання-передачі послуг адвокат надав, а Клієнт прийняв юридичні послуги у формі попередньої консультації та складання відзиву, вартість яких склала 1500 грн.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру № 90 від 23.01.2024 відповідачем ОСОБА_2 здійснено оплату послуг адвоката.

Враховуючи те, що позивач на момент звернення до суду з даним позовом був обізнаний про вагітність ОСОБА_2 , його дії з пред`явлення позову про розірвання шлюбу є необґрунтованими, провадження в справі підлягає закриттю, а тому суд вважає, що вимога відповідача про стягнення з позивача на її користь понесених витрат на правничу допомогу є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення.

Керуючись ч. 1 ст. 255 ЦПК України та ст. 110 СК України,

УХВАЛИВ :

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу закрити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на правову допомогу у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 ;

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: