Справа № 354/75/24
Провадження по справі № 2/354/225/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2024 року м. Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Ваврійчук Т.Л.

за участю секретаря судового засідання Старунчак Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яремче цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»» (надалі-ТОВ «ФК«ЄАПБ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту та страхування №М01.00109.005828631 від 17.10.2019 року у сумі 146149,71 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 17.10.2019 року між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк» був укладений договір кредиту та страхування №М01.00109.005828631.У подальшому, 07.07.2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК«ЄАПБ» був укладений договір факторингу № 07072023, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № М01.00109.005828631 від 17.10.2019 року у сумі 146149,71 грн, з яких: 64209,09 грн. - заборгованість за основним боргом, 36061,41 грн. - заборгованість за відсотками; 45879,21 грн. - заборгованість за комісіями. З моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій. Із урахуванням викладеного, зважаючи на те, що відповідачка не виконала взяті на себе зобов`язання з повернення наданого кредиту та відсотків за користування ним, позивач просить позов задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 146149,71 грн. та 2684,00 грн. сплаченого судового збору.

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 17.01.2024 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 06.02.2024 року продовжено відповідачці строк на подання відзиву на позов до 21.02.2024 року.

21.02.2024 року представник відповідача адвокат Цокало Т.М. через підсистему «Електронний суд» подала відзив на позов, у якому зазначено, що позов до задоволення не підлягає з наступних мотивів. Так позивачем не надано доказів отримання відповідачкою кредитних коштів на суму 74999,00 грн. за договором кредиту та страхування №М01.00109.005828631 від 17.10.2019 року. Визначення розміру кредиту у договорі не свідчить про отримання позичальником коштів у вказаному розмірі та виконання кредитодавцем своїх зобов`язань за договором, а належними і допустимими доказами банківських операцій, доказами які підтверджують розмір заборгованості є первинні та зведені облікові документи(меморіальні ордери, платіжні доручення, виписки з особових рахунків), оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», що підтверджується правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 30.01.2018 року у справі №161/16891/15-ц. У той же час розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони(банку), що узгоджується із висновком Верховного Суду, що викладений у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17 та від 11.03.2015 року у справі №6-16цс15. Відповідно до Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках, затвердженого постановою НБУ №75 від 04.07.3018 року належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором є виписки по рахунках або касові документи-заява на видачу готівки і аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.04.2021 року у справі №752/9423/15-ц та від 16.09.2020 року у справі №200/5647/18. Однак позивач на підтвердження своїх вимог щодо заборгованості за кредитним договором не надав до суду виписку про історію здійснення платежів за цим договором, у тому числі інформацію про дату здійснення кожного платежу, суму кожного здійсненого платежу, інформацію про призначення кожного здійсненого платежу, суму наявної простроченої заборгованості станом на 01.02.2024 року за кожним видом наявного грошового зобов`язання. Зі змісту договору факторингу №07072023 від 07.07.2023 року, укладеного між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК«ЄАПБ» вбачається, що права вимоги АТ «Ідея Банк» переходять позивачу за умови, підписання відповідного реєстру боржників, який є невід`ємною частиною вказаного договору та в якому визначено розмір заборгованості боржників перед банком. Однак матеріали справи не містять невід`ємної частини договору факторингу реєстру боржників, підписаного АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК ЄАПБ». Позивачем надано витяг з реєстру боржників №2 до договору факторингу №0707202, підписаний представником позивача. Однак належним доказом переходу права вимоги за кредитним договором та доказом обсягу переданої вимоги у розмірі заборгованості за кредитом є саме паперовий реєстр боржників, підписаний сторонами договору факторингу. А отже, позивачем не доведено належними доказами перехід до ТОВ «ФК«ЄАПБ» права вимоги за кредитним договором №М01.00109.005828631 від 17.10.2019 року. Також п.5.3 договору факторингу передбачено, що клієнт доручає фактору повідомити кожного боржника про відступлення права вимоги протягом 10 календарних днів з дати підписання реєстру боржників. Однак позивачем не надано копію повідомлення про відступлення прав вимоги за кредитним договором або договором про відкриття та використання картрахунку та не надано жодного доказу надсилання зазначеного повідомлення відповідачу відповідно до умов п.5.8 кредитного договору. Із урахуванням викладеного відповідач вважає, що позовні вимог до задоволення не підлягають у зв`язку із недоведеністю. Також у відзиві зазначено, що відповідач понесла витрати на правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн. та наведено попередній(орієнтовний) розрахунок суми судових витрат у фіксованому розмірі, а саме: надання усної консультації 01.02.2024 року 1500,00грн.; ознайомлення із матеріалами позовної заяви 01.02.2024 року 1000,00 грн.; підготовка та написання адвокатського запиту від 01.02.2024 року за вих. №1988/ЗПТ 500,00 грн.; написання відзиву з 18 по 20.02.2024 року - 6000,00 грн. Клієнтом станом на 20.02.2024 року внесено гонорару 9000,00 грн. згідно квитанції №868 від 01.02.2024 року, а тому зазначені витрати підлягають стягненню із позивача на користь ОСОБА_1

21.02.2024 року судом постановлено ухвалу якою за клопотанням представника відповідачки витребувано у АТ «Ідея Банк» належно засвідчену виписку по банківському рахунку ОСОБА_1 за договором кредиту та страхування №М01.00109.005828631 від 17.10.2019 року, із зазначенням дати здійснення, суми та призначення кожного платежу та розрахунок заборгованості за вказаним договором, суми наявної простроченої заборгованості за кожним видом грошового зобов`язання станом на 01.02.2024 року.

27.02.2024 року представник позивача подав через підсистему «Електронний суд» відповідь на відзив, у якій зазначено, що предметом спору у даній справі є захист порушеного права ТОВ «ФК«ЄАПБ», яке полягає у невиконанні договірних зобов`язань ОСОБА_1 за договором кредиту та страхування №М01.00109.005828631. Зазначений договір у судовому порядку не був розірваний не був визнаний недійсним, а тому в силу вимог ст.204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, наведеної у постанові від 10.03.2021 року у справі №607/11746/17 із урахуванням принципів цивільного права сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності. Посилання відповідача на те, що позивачем не надано доказів отримання ОСОБА_1 кредитних коштів за договором №М01.00109.005828631 є помилковим та безпідставним, а факт їх надання підтверджується вказаним договором. При цьому, відповідач маючи доступ до свого рахунку, зазначеного у договорі, не представила суду виписку з нього на підтвердження відсутності відповідних надходжень від первісного кредитора та спростування заявлених вимог. Після отримання відзиву позивач звернувся до АТ «Ідея Банк» та отримав виписку по рахунку та довідку-розрахунок, які долучено до матеріалів справи. На підтвердження відступлення права вимоги за кредитним договором позивачем надано суду договір факторингу №07072023 від 07.07.2023 року та належним чином завірений Витяг з Реєстру боржників №2 до Договору факторингу №07072023, якими підтверджується факт набуття права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №М01.00109.005828631 від 17.10.2019 року в сумі 146149,71 грн. Щодо надання повного реєстру боржників, позивач зазначає, що Реєстр боржників №2 до договору факторингу №07072023 від 07.07.2023 носить в собі зобов`язання про нерозголошення відомостей, що становлять комерційну таємницю та конфіденційну інформацію, в зв`язку з чим, весь реєстр надати позивач не може. Щодо повідомлення про відступлення права вимоги зазначено, що чинне законодавство не передбачає обов`язку нового кредитора мати письмове підтвердження відправлення чи отримання боржником повідомлення про відступлення права вимоги. В силу ст.ст.516, 613 ЦК України неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у задоволенні позову новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 23.09.2015 року у справі №6-979цс15 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а має право на погашення її первісному кредитору. Щодо витрат відповідачки на правову допомогу, позивачем зазначено, що саме наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Розмір виплат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконання адвокатом робіт (надання послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом надання адвокатом послуг та виконання робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У зв`язку із вищенаведеним із урахуванням практики ЄСПЛ та Верховного Суду, що наведена у постановах від 24.01.2019 року у справі №910/15944/17, від 19.02.2019 року у справі №917/1071/18, від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16, від 19.05.2021 року у справі №206/1293/19 позивач не вбачає підстав для відшкодування ОСОБА_1 витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 9000,00 грн. Також позивач просить врахувати те, що сторона відповідача побудувала свою позицію на концепції «негативного доказу», що суперечить принципу змагальності.

26.03.2024 року представник відповідача подала додаткові пояснення у справі, згідно яких зазначає, що позивач серед іншого просить стягнути з відповідачки заборгованість за комісіями у сумі 45879,21 грн., та зазначив, що всі нарахування відбувались до дати отримання ТОВ «ФК«ЄАПБ» права грошової вимоги і позивачем не здійснювалось жодних нарахувань за договором. Однак Додаток №1 до договору №М01.00109.005828631 від 17.10.2019 року не містить комісії за надання кредиту, що суперечить позовним вимогам. Щодо наданої позивачем виписки банку за кредитним договором, вбачається, що відповідачка здійснювала погашення за кредитом, але через неповний обсяг даної виписки сторони не володіють загальною сумою погашення боргу. АТ «Ідея Банк» на виконання ухвали суду не надало виписку по банківському рахунку за договором кредиту із зазначенням дати здійснення, суми та призначення кожного платежу, а тому вимоги ТОВ «ФК«ЄАПБ» є безпідставними та не підтверджені належними доказами. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України Тому вимоги про стягнення процентів після спливу строку кредитування не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Однак через відсутність достовірних та належних доказів перевірити заборгованість за кредитним договором неможливо, обов`язок подання таких доказів процесуальний закон покладає на позивача, що ним зроблено не було, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю, оскільки позивач не довів суму заборгованості за кредитним договором №М01.00109.005828631 від 17.10.2019 року.

Ухвалою суду від 26.03.2024 року підготовче провадження у даній справі закрито та призначено її до судового розгляду по суті.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, проте у позовній заяві та відповіді на відзив міститься клопотання про розгляд справи у відсутності представника ТОВ «ФК«ЄАПБ», позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник у судове засідання не з`явились. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи у їхній відсутності. Просять в задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу технічними засобами.

Дослідивши та оцінивши зібрані докази, суд встановив наступні обставини справи.

Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 17.10.2019 року між з Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 був укладений договір кредиту та страхування №М01.00109.005828631, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 74999,00 грн. зі сплатою 16,99% річних, на строк 24 місяці, до 17.10.2021 року.

Пунктом 1.5 договору передбачено, що під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі ДКБОФО), за надання яких встановлюється плата, відповідно до п.5 Додатку №1 як «Інші послуги банку». Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунок Банку сплачується згідно діючих Тарифів Банку, які є невід`ємною частиною договору та розміщені на веб-сайті банку www.ideabank.ua.

Відповідно до п.1.7 договору Банк надає кредит позичальнику для власних потреб шляхом переказу коштів у розмірі 72814,56 грн. на рахунок №1899 IBAN ( НОМЕР_1 ) позичальника, який відкритий в АТ «Ідея банк» та позичальник доручає Банку оплатити страховий внесок за рахунок кредиту у розмірі 2184,44 грн. згідно з умовами Договору добровільного страхування життя, укладеного відповідно до п.2 цього Договору.

Згідно з умовами п.п.3.1-3.8 договору нанесенням власноручного підпису під цим договором позичальник підтверджує місце праці ФОП ОСОБА_1 та розмір середньомісячного доходу-42500,00 грн.; погоджується з тим, що ДКБОФО, Тарифи та Паспорт споживчого кредиту є невід`ємною частиною даного договору та зобов`язується виконувати їх умови та підтверджує, що ознайомлена із ними, у тому числі з паперовими версіями, розміщеними у відділенні Банку або Кредитного посередника і вони їй зрозумілі; акцептує публічну пропозицію про приєднання до ДКБОФО АТ «Ідея Банк», яка розміщена на офіційному веб-сайті Банку; беззаперечно підтверджує, що перед укладенням договору ознайомлена у письмовій формі зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту та з нормами Закону України «Про споживче кредитування»; підтверджує, що ознайомилась із інформацією, необхідною для отримання споживчого кредиту, з наявними та можливими видами кредитування у Банку, для прийняття усвідомленого рішення, а також самостійно обрала страхову компанію із запропонованих банком; просить відкрити поточний рахунок в банку № НОМЕР_2 IBAN ( НОМЕР_1 ) у валюті-гривня на своє ім`я ОСОБА_1 .

Згідно з п.4 договору сторони дійшли згоди про те, що в Додатку №1, що є невід`ємною частиною договору, зрозуміло та доступно викладено: детальний розпис складових загальної вартості кредиту та реальної річної відсоткової ставки; графік платежів з поверненням кредиту, сплати процентів за його користування; сум комісійної винагороди та інших платежів за договором.

Таким чином, кредитний договір містить інформацію як про суму кредиту, так і про дату укладення правочину, строк, на який видані кредитні кошти та про процентну ставку.

Позичальник ОСОБА_1 була ознайомлена зі всіма істотними умовами кредитного договору, в тому числі з розміром щомісячних процентів за користування кредитом, що підтверджується її підписом в договорі.

Із долученого до вказаного договору Паспорту споживчого кредиту, який є Додатком 31 до договору вбачається, що сума кредиту складає 74999,00 грн, строк кредитування-24 місяці, мета кредиту-споживчі цілі, процентна ставка становить 16,99 річних, тип процентної ставки-змінювана, загальні витрати за кредитом складають 116891,64 грн., орієнтовна загальна вартість кредиту у тому числі тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі)-116891,64 грн., реальна річна процентна ставка-63,65776063. Викладений у Паспорті графік платежів за кредитом включає у себе платежі за тілом кредиту, процентами за користування кредитом та щомісячний платіж за інші послуги банку у сумі 1162,48 грн. Кінцевий термін повернення кредиту згідно графіку-17.10.2021 року.

Копіями ордеру-розпорядження №1 про видачу кредиту та ордеру-розпорядження №2 про сплату страхового платежу підтверджується перерахування на рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_1 кредитних коштів у сумі 74999,00 грн. за договором №М01.00109.005828631 від 17.10.2019 року та перерахування з вказаного рахунку коштів у сумі 2184,44 грн. в рахунок оплати страхового платежу.

07.07.2023 року між АТ «Ідея Банк»(Клієнт) та ТОВ «ФК«ЄАПБ»(Фактор) був укладений договір факторингу №07072023, за умовами якого Клієнт відступає Фактору, а Фактор приймає Права Вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором.

За умовами п.2.2 договору факторингу Права Вимоги, які Клієнт відступає Фактору за цим договором, відступаються(передаються) в розмірі заборгованості Боржників перед Клієнтом та визначені Реєстрі Боржників, що підписується Сторонами, у паперовому вигляді в день укладання цього Договору та надсилається Клієнтом Фактору в електронному вигляді засобами корпоративного зв`язку у захищеному паролем файлі в день укладення цього Договору. Реєстр Боржників після належного його підписання Сторонами вважається невід`ємною частиною цього Договору.

Пунктом 5.1 договору факторингу визначено, що Права вимоги вважаються такими, що перейшли від Клієнта до Фактора в день підписання відповідного Реєстру Боржників, за умови виконання Фактором зобов`язань, передбачених п.4.1 цього Договору.

Платіжною інструкцією №19913 від 11.07.2023 року підтверджується факт сплати ТОВ «ФК«ЄАПБ» на рахунок АТ «Ідея Банк» грошових коштів у сумі 15300000,00 грн. в рахунок оплати за відступлення прав вимоги згідно договору факторингу №07072023 від 07.07.2023 року.

Як вбачається з витягу з Реєстру боржників №2 до Договору факторингу №07072023 від 07.07.2023 року, ТОВ «ФК«ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №М01.00109.005828631 від 17.10.2019 року на загальну суму 146149,71 грн., з яких 64209,09 грн. - заборгованість за основним боргом, 36061,41 грн.- заборгованість за відсотками, 45879,21грн.-заборгованість за комісіями, що також підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором №М01.00109.005828631 від 17.10.2019 року за період з 07.07.2023 року по 30.11.2023 року.

Вказаним розрахунком також підтверджується, що з моменту набуття позивачем права вимоги за вказаним договором та станом на 30.11.2023 року заборгованість обліковувалась у розмірі 146149,71 грн., нарахування за відсотками чи штрафними санкціями позивачем не проводились.

Долученою позивачем банківською випискою АТ «Ідея Банк» про рух коштів по банківському рахунку ОСОБА_1 за період з 17.10.2019 року по 07.07.2023 року підтверджується факт видачі та зарахування кредитних коштів згідно договору №М01.00109.005828631 від 17.10.2019 року у сумі 74999,00 грн., зі сплатою страхового платежу у розмірі 2184,44 грн., а також факт внесення платежів на погашення боргу за кредитом, а саме: 18.11.2019 року у сумі 5190,00 грн.; згідно квитанції №583972885; 18.12.2019 року у сумі 5590,00 грн. згідно квитанції №591244509; 16.01.2020 року у сумі 5190,00 грн. згідно квитанції №598077929; 24.02.2020 року у сумі 5500.00 грн. згідно квитанції № 99087558.

Згідно долученої позивачем довідки-розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №М01.00109.005828631 від 17.10.2019 року, виконаної АТ «Ідея Банк» станом на 07.07.2023 року, борг за вказаним договором становить 146149,71 грн., з яких: 64209,09 грн.-заборгованість за основним боргом; 36061,41 грн.-заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками; 45879,21 грн.-заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями.

До правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосовує такі норми права:

Частини 1, 2 ст.509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановленихстаттею 11цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних правта обов`язків,зокрема,є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до положень ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

За змістом ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У силу вимог ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За приписами ст.ст.610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов`язання та сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до положень ст.ст.512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

У постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року у справі №2-2035/11 викладено висновок, що тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним.

Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 23.02.2022 року у справі №761/1543/20, від 23.02.2022, у постанові від 19.01.2022 року у справі №639/86/17, у постанові від 14.07.2021 року у справі №554/8549/15-ц.

Судом встановлено, що АТ «Ідея Банк» свої зобов`язання за договом кредиту та страхування №М01.00109.005828631 від 17.10.2019 року, виконало в повному обсязі та надало відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором. ОСОБА_1 належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за кредитом, в тому числі за основним боргом у сумі 64209,09 грн. та заборгованість за відсотками у розмірі 36061,41 грн.

Позивачем на підтвердження обґрунтування позову, окрім розрахунку заборгованості, надано виписку по рахунку ОСОБА_1 за період з 17.10.2019 року по 07.07.2023 року, яка має статус первинного документа.

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постанова Правління Національного банку України від 04.07.2018 року №75, передбачено, що виписки з особових рахунків клієнті є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські випискиз рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Отже, наявний у матеріалах справи розрахунок кредитної заборгованості ОСОБА_1 та виписки з її рахунків є належними доказами наявності заборгованості позичальника. Зазначеною випискою підтверджується, що відповідачка отримала кредитні кошти, у визначеному у договорі розмірі, які були зараховані на її рахунок, користувалася ними, а також періодично вносила платежі в рахунок погашення боргу за кредитом та сплати нарахованих відсотків за користування ним.

Відтак посилання представника відповідачки на відсутність у справі оригіналів первинних бухгалтерських документів, не може слугувати підставою для висновку про невиконання умов договору банком та, як наслідок, неотримання позичальником грошових коштів за кредитним договором.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25.01.2023 року у справі №209/3103/21.

Відповідачкою не надано суду будь-яких доказів на спростування факту отримання нею кредиту у сумі 74999,00 грн. за договором №М01.00109.005828631 від 17.10.2019 року.

Із зустрічним позовом про визнання кредитного договору недійсним ОСОБА_1 до суду не зверталась.

07.07.2023 року АТ «Ідея Банк» відступило право вимоги щодо боржника ОСОБА_1 за договором кредиту та страхування №М01.00109.005828631 від 17.10.2019 року новому кредитору - ТОВ «ФК«ЄАПБ», що повністю підтверджується дослідженими судом доказами.

Доказів про визнання договору факторингу №070702023 від 07.07.2023 року, недійсним матеріали справи не містять.

У даному випадку позивач, як новий кредитор, просить стягнути з відповідачки на свою користь борг за вказаним договором у розмірі 146149,71 грн., який згідно наданого розрахунку складається з: 64209,09 грн.-заборгованість за основним боргом; 36061,41 грн.-заборгованість за відсотками; 45879,21 грн.-заборгованість за комісіями, що нараховані станом на 07.07.2023 року.

Відповідачкою та її представником не надано суду будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним договором чи підтверджували погашення заборгованості на рахунок первісного кредитора чи його правонаступника, а тому такий розрахунок береться судом до уваги як розмір наявної заборгованості перед позивачем в частині заборгованості за тілом кредиту та нарахованими відсотками.

За таких обставин суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідачки суми основного боргу в розмірі 64209,09 грн. та заборгованості за відсотками у сумі 36061,41 грн. є обґрунтованими та підтверджені відповідними доказами.

Що стосується стягнення заборгованості за комісіями, то слід зазначити наступне.

Так, у рішенні від 11.07.2013 № 7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до ч.2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, однак вказаний Закон розмежовує платність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до ч.ч.1,2, ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Із урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць.

Зі змісту договору кредиту та страхування №М01.00109.005828631 від 17.10.2019 року вбачається, що відповідачці встановлено плату за щомісячне обслуговування кредитної заборгованості, за переказ коштів та приймання готівки.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09.12.2019 року у справі №524/5152/15-ц викладено висновок про те, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Виходячи зі змісту вказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як обслуговування кредитної заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку.

Таким чином, включення банком до суми заборгованості за договором складової заборгованості за комісією є необґрунтованими з вищевказаних підстав, оскільки встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах.

Враховуючи те, що договором встановлено щомісячну плату за обслуговування кредитної заборгованості, суд приходить до висновку, що положення договору кредиту та страхування №М01.00109.005828631 від 17.10.2019, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк», щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.

До загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України).

Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного право-відношення.

Із урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за комісією у розмірі 45879,21 грн. задоволенню не підлягають.

Разом з тим, з наданої позивачем виписки по кредитному рахунку ОСОБА_1 вбачається, що частина коштів, які вносились останньою у період з 18.11.2029 року по 24.02.2020 року на погашення боргу за кредитом зараховувались банком в рахунок погашення плати за обслуговування кредиту і сукупний розмір таких платежів за вказаний період становить 5812,40 грн.

За таких обставин, оскільки умови кредитного договору щодо стягнення з позичальника плати за обслуговування кредиту є нікчемними, сплачені ОСОБА_1 на погашення заборгованості за кредитом кошти у сумі 5800 грн., зараховані банком як плата за обслуговування кредиту, підлягають зарахування у рахунок боргу за тілом кредиту, а відтак стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає заборгованість за основним боргом у сумі 58396,69 грн.(64209,09-5812,40=58396,69).

Частинами 1-4 ст.12 ЦПК України, передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У силу ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, суд, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, зважаючи на те, що відповідачем не надано доказів належного виконання своїх зобов`язань за кредитними договорами, що є предметом спору, приймаючи до уваги те, що відповідачкою не надано жодних доказів на підтвердження наведених заперечень та не спростовано наданий позивачем розрахунок боргу за кредитом, приходить до переконання, що заявлені позовні вимоги ТОВ «ФК«ЄАПБ» підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за договором кредиту та страхування №М01.00109.005828631 від 17.10.2019 року в сумі 94458,10 грн., з яких: 58396, 69 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 36061,41 грн. заборгованість за відсотками. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити за безпідставністю.

У відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідачки слід стягнути на користь позивача сплачений судовий збір у сумі 1734,70 грн. (2684,00 х94458,10 /146149,71), пропорційно до задоволених позовних вимог.

У відзиві представник відповідача адвокат Цокало Т.М. просить стягнути з позивача на користь ОСОБА_1 , понесені нею витрати на правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн.

На підтвердження здійснених представником відповідача витрат на професійну правничу допомогу надано: ордер серії ВІ №1195841 від 01.02.2024 року; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ПТ №2424 від 23.10.2018 року; договір про надання правничої допомоги №868 від 01.02.2024 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Цокало Т.М. згідно якого порядок обчислення гонорару, підстави для зміни його розміру, порядок його сплати визначаються даним договором у п.3.3 якого наведено фіксований розмір оплати за адвокатські послуги; детальний опис робіт (наданих послуг) від 20.02.2024 року та акт приймання-передачі наданої правничої допомоги №1 до Договору №868 про надання правової допомоги від 01.02.2024 року, згідно яких адвокатом надано наступні послуги: надання усної консультації(01.02.2024) - 1500,00 грн.; ознайомлення із матеріалами справи(01.02.2024)-1000,00 грн.; підготовка та написання адвокатського запиту(01.02.2024)-500,00 грн; підготовка та написання заяв по суті-відзив по справі №354/75/24(18.02.2024-20.02.2024)-6000,00 грн., а всього на загальну суму 9000,00 грн.; квитанцію №868 від 01.02.2024 року, якою підтверджується факт оплати ОСОБА_1 наданих адвокатських послуг на суму 9000,00 грн.

У відповідності до ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до ч.1, п.п.1,4 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч.1-6 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до пюп.1,2 ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу та розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Розподіляючи витрати, понесені на професійну правничу допомогу, приймаючи до уваги подані позивачем заперечення, суд дійшов висновку, що представником відповідачки долучено належно оформлені документи, які підтверджують обсяг та об`єм виконаних робіт та отримання відповідної оплати за надані послуги, вказані витрати є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Разом з тим, приймаючи до уваги те, що позовні вимоги ТОВ «ФК«ЄАПБ» задоволено частково на 64,63%(94458,70х100:146149,71), то витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з позивача на користь відповідачки пропорційно до розміру відмовлених вимог (35,37%) у сумі 3183,30 грн. (9 000/100х35,37%).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1, 4, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-283, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

у х в а л и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором кредиту та страхування №М01.00109.005828631 від 17 жовтня 2019 року у сумі 94458(дев`яносто чотири тисячі чотириста п`ятдесят вісім) гривень 10 коп. з яких 58396(п`ятдесят вісім тисяч триста дев`яносто шість) гривень 60 коп. заборгованість за основною сумою боргу; 36061(тридцять шість тисяч шістдесят одна) гривня 41 коп. заборгованість за відсотками.

У задоволенні решти позовних вимог-відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» витрати по сплаті судового збору у сумі 1734(одна тисяча сімсот тридцять чотири) гривні 70 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3183(три тисячі сто вісімдесят три) гривні 30 коп.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», місцезнаходження: 01032, вул.Симона Петлюри, буд.30, м.Київ, , реквізити IBAN № НОМЕР_3 у АТ «ТАСкомбанк».

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Повне судове рішення складено 03 червня 2024 року.

Головуючий суддя: Т.Л. Ваврійчук