Справа № 134/341/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 травня 2024 року смт Крижопіль

Крижопільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючої судді Швець Л.В.,

при секретарі судового засідання Томашенко О.М.,

з участю представника позивача адвоката Лукавського І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в залі суду смт Крижопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права на спадщину за законом та встановлення факту, що має юридичне значення,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах та від мені якої діє адвокат Лукавський І.А., звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини його матір`ю ОСОБА_4 після смерті своєї рідної сестри ОСОБА_5 та про визнання права власності на спадщину за законом на земельну частку (пай).

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в Петровському районі м. Донецьк померла його тітка, сестра матері ОСОБА_5 . До своєї смерті тітка постійно проживала в с. Шарапанівка, Крижопільського (на теперішній час Тульчинського) району Вінницької області у власному житловому будинку АДРЕСА_1 . Після її смерті залишилася земельна частка (пай) площею 3,46 умовних кадастрових гектара на території бувшої Шарапанівської сільської ради. Спадщину після смерті прийняла її сестра, його мати, ОСОБА_4 , яка вступила у володіння спадковим майном, зокрема її житловим будинком: доглядала житловий будинок, обробляла земельну ділянку, вела інше господарство. Донька ОСОБА_5 ОСОБА_6 , яка на день її смерті проживала в м. Донецьку, спадщину після смерті матері не прийняла, оскільки існувала усна домовленість між сестрами, що майно, яке залишиться після смерті ОСОБА_5 в с. Шарапанівка, має залишитись йому у спадок. На даний час єдиними особами, які б могли претендувати на спадщину після смерті ОСОБА_5 є її онуки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки їх мати ОСОБА_6 померла в м. Донецьку 04.09.2022 року. Інших спадкоємців, після смерті тітки немає. Після смерті своєї матері, ОСОБА_4 він спадщину прийняв, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину. На даний час вирішив оформити спадкові права на все спадкове майно. Однак його мати втратила сертифікат на земельну частку пай своєї сестри, про що він подав оголошення в газету. Через відсутність правовстановлюючих документів, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину. Разом з тим його мати за життя не оформила спадщину після смерті своєї сестри. Тому змушений звернутися до суду із зазначеними вимогами.

Ухвалою суду від 26 лютого2024 року відкрито провадження у справі за даним позовом, призначено підготовче засідання, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов.

Ухвалою суду від 24 квітня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовільнити з підстав наведених у позовній заяві, вказавши, що мати позивача ОСОБА_4 за життя не оформила спадщину після смерті своєї сестри ОСОБА_5 , однак вступила у спадщину, що може підтвердити свідок, який був заявлений для допиту в позовній заяві ОСОБА_7 . У зв`язку з тим у ОСОБА_8 відсутні були правовстановлюючі документи на спадкове майно, тому позивач змушений звернутися до суду із вказаними позовними вимогами для подальшого оформлення права на спадкове майно.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судові засідання не з`явилися. До суду надіслали заяви про слухання справи у їх відсутність, вказавши що позов визнають повністю, не заперечують проти його задоволення. Зазначили в заявах, що інших спадкоємців після смерті їхньої баби не має.

Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Згідно із ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Зокрема, ч.1 ст.315 ЦПК України містить перелік категорій справ про встановлення факту, однак цей перелік не є вичерпним, оскільки згідно ч.2 цієї ж статті, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Так, судом встановлено, що відповідно до відомостей, які містяться в копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 22 червня 1998 року ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 .

Факт родинного споріднення між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 підтверджується відомостями, які містяться: в свідоцтві про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_2 , а саме в графі «Мати» вказана ОСОБА_9 , в графі «Батько» - ОСОБА_10 ; в витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 9 від 06.09.2023 року, де зазначено відомості про дитину ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відомості про батька зазначено ОСОБА_10 , відомості про матір ОСОБА_9 ; в свідоцтві про одруження серії НОМЕР_3 де зазначено, що ОСОБА_12 , 1927 року народження після одруження присвоєно прізвище « ОСОБА_13 ».

Після смерті ОСОБА_5 залишилося спадкове майно, яке складається із права на земельну частку (пай) розміром 3,46 в умовних кадастрових гектарах, що знаходилася у колективній власності КСП «Нива» с. Шарапанівка Крижопільського району Вінницької області, на яку померла мала право відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0308054 виданого на підставі рішення Крижопільської районного державної адміністрації 04 квітня 1997 року № 126, що підтверджується довідками (витяг), які видані відділом №6 Управління з надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру Вінницькій області.

Судом встановлено, що спадкоємцем першої черги за законом до майна ОСОБА_5 , являється її донька ОСОБА_6 (факт родинного споріднення підтверджується копіями свідоцтва про народження ОСОБА_14 серії НОМЕР_4 , де в графі «Мати» вказана ОСОБА_15 ; копії запису акта про припинення шлюбу № 17, де зазначено, що після припинення шлюбу ОСОБА_15 взяла прізвище « ОСОБА_16 »; свідоцтва про укладення шлюбу, де зазначено, що ОСОБА_14 після одруження присвоєно прізвище « ОСОБА_17 »), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . Сини останньої ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (родинне споріднення підтверджується копіями свідоцтв про народження, де в графі «Мати» вказана ОСОБА_6 ), які є спадкоємцями після померлої ОСОБА_5 за представленням надіслали до суду заяви про визнання позовних вимог, де вказали, що не заперечують проти задоволення позовних вимог.

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_4 , що підтверджується відомостями, які містяться в свідоцтві про смерть серії НОМЕР_5 , видане 18.06.2001 року.

Мати позивача ОСОБА_4 яка фактично вступила в управління спадковим майном після смерті своєї сестри ОСОБА_18 , проте за життя не переоформила своїх спадкових прав.

З огляду на наведене, суд вважає доведеним твердження позивача про те, що він позбавлені можливості в позасудовому порядку довести факт прийняття спадщини ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_5 , а встановлення такого юридичного факту безпосередньо породжує для нього юридичні наслідки.

Згідно з п.п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, положення зазначеного Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли до набрання чинності Кодексом або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої цього Кодексу «Спадкове право» застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

З положень ст.549 Цивільного кодексу УРСР (в редакції Закону, який діяв на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 ) вбачається, що для оформлення права на спадщину необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, тобто протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті спадкодавця, який помер до ІНФОРМАЦІЯ_6 , фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Відповідно, якщо спадкодавець помер до 01 січня 2004 року, то спори щодо прийняття спадщини можуть полягати у встановленні факту прийняття спадщини або продовженні строку прийняття спадщини, якщо він пропущений з поважних причин.

Згідно ч. 2 п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Таким чином, Цивільний кодекс УРСР 1963 року передбачав фактичне прийняття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась.

Аналіз вказаних норм та судової практики дає підстави вважати, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути зокрема наявність у спадкоємця протягом шестимісячного терміну після смерті спадкодавця оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно чи права на нього.

Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України N18/5 від 14.06.1994 р., яка діяла на час відкриття спадщини, передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

В цьому випадку підтверджуючим фактом вступу ОСОБА_4 у володіння спадковим майном після смерті ОСОБА_5 є пояснення свідка ОСОБА_7 , який зазначив, що дійсно після смерті ОСОБА_5 її рідна сестра ОСОБА_4 вступила в управлінням спадковим майном, здійснювала догляд за будинком, за земельно ділянкою, обробляючи її, проводила поточний ремонт. ОСОБА_5 постійно проживала в с. Шарапанівка. Коли остання захворіла, її донька ОСОБА_19 забрала в Донецьк, де вона проживала.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.05.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном.

Аналізуючи вищезазначене, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного вищевказаного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, а також приймаючи до уваги, що метою встановлення такого факту є врегулювання заявниками юридичних питань в сфері правовідносин спадкування, суд приходить до висновку про наявність підстав для встановлення юридичного факту прийняття ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , спадщини після смерті сестри ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Позивачу відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину за законом на земельну частку (пай) у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на вищезазначене майно.

Вказана відмова нотаріуса стала підставою для звернення позивача із даним позовом до суду.

Позивач прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом серії ВРК № 935402, яке видано 20.05.2011 року та відповідно до якого спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна гр. ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 є її син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб - спадкоємців.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст. 1269 ЦК України).

Частиною 1 статті 1273 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Оригінал сертифікату на право на земельну частку пай) розміром 3,46 умовних кадастрових гектарів, виданий на підставі рішення Крижопільської районної державної адміністрації від 04.04.1997 року № 126 на ім`я ОСОБА_5 втрачено, про що зроблене відповідне оголошення в газеті «Сільські Новини» № 6 (10569) від 07 лютого 2024 року.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частини перша, третя статті 77, частина друга статті 78 ЦПК України).

В ході судового розгляду доведено, що ОСОБА_20 належало право на земельну частку (пай) розміром 3,46 умовних кадастрових гектара, яке посвідчено сертифікатом на право на земельну частку (пай), серія ВН № 0308054, виданого на підставі рішення Крижопільської районної державної адміністрації. Позивач ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_4 . Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

На підставі викладеного суд знаходить доведеним, що позивач ОСОБА_1 набув право на земельну частку (пай) розміром 3,46 умовних кадастрових гектара, яке посвідчено сертифікатом на право на земельну частку (пай), серія ВН № 0308054, який належав його тітці ОСОБА_5 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 .

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, позивач ОСОБА_1 не позбавлений права на захист своїх порушених прав шляхом подання позову про визначення права власності на спадкове майно, яке складається з належного спадкодавцю ОСОБА_4 право на земельну частку (пай) розміром 3,44 умовних кадастрових гектара, яке посвідчено сертифікатом на право на земельну частку (пай), серія ВН № 0308054, яке остання за життя не оформила після смерті своєї сестри ОСОБА_5 .

Згідно зі ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом.

Відповідно до п.2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» №720 від 08 серпня 1995 року, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в томі числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. У разі смерті члена колективного сільськогосподарського підприємства, що набув права на земельну частку (пай) з дня видачі КСП державного акта на право колективної власності на землю, успадкування права на земельний пай здійснюється за загальними правилами спадкування.

Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Зважаючи на викладене, суд вважає, що встановлені обставини по справі дають право позивачу на спадкування за законом право на земельну частку (пай) після смерті ОСОБА_4 , оскільки ОСОБА_5 , якій належав сертифікат на право на земельну частку пай була включена до списку, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю та набула права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта.

Відсутність у спадкодавця оригіналу сертифіката на право на земельну частку (пай) не позбавляє спадкоємця права на спадщину, а згідно зі ст.16 ЦК України способом захисту свого права є, зокрема, визнання права.

Згідно абзацу 1 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 ''Про судову практику у справах про спадкування'', при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно п. 3.5 Інформаційного листа Вищого ССУ з розгляду кримінальних та цивільних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 ''Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування'' у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

Тобто визнання права в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим, виникає цивільно-правовій спір.

Оскільки визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, котрий має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, враховуючи те, що нотаріусом відмовлено у вчинені нотаріальної дії щодо видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , беручи до уваги, що позивач прийняв спадщину, суд знаходить, що існують підстави та необхідність для захисту спадкових прав позивача шляхом визнання право на земельну частку (пай) розміром 3,46 умовних кадастрових гектара, яке посвідчено сертифікатом на право на земельну частку (пай), серія ВН № 0308054 та належав ОСОБА_5 , після смерті ОСОБА_4 . А тому позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.2,4,12,13,76-78,83,258-268,273,352-355 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права на спадщину за законом та встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.

Встановити юридичний факт, що ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 фактично прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , право власності в порядку спадкування за законом на земельну частку (пай) площею 3,46 умовних кадастрових гектара, яка знаходиться на території Крижопільської (бувшої Шарапанівської сільської ради) селищної ради Тульчинського (колишнього Крижопільського) району Вінницької області та належала ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , згідно сертифікату на право на земельну часту (пай) серії ВН № 0308054, виданого на підставі рішення Крижопільської районної державної адміністрації від 04.04.1997 року № 126.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідачі: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП НОМЕР_7 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_3

Повний текст рішення складено 30 травня 2024 року.

Суддя