Провадження № 6/761/1368/2024
У Х В А Л А

29 жовтня 2024 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Романишеної І.П.,

за участі секретаря Решти Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду заяву представника ТОВ «Дебт Форс», заінтересовані особи: ТОВ «Вердикт Капітал», боржник ОСОБА_1 , приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Юхименко Ольга Леонідівна, Акціонерне товариство "Сенс-Банк", ТОВ "Фінансова компанія "Флексіс" про заміну сторони у виконавчому провадженні, з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року представник заявника звернувся до суду із даною заявою про заміну сторони стягувача у виконавчому провадженні, відкритого з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №7292 від 21.03.2019 року.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано до розгляду судді Романишеній І.П.

24.09.2024 року судом була отримана інформація про місце реєстрації боржника.

Ухвалою суду від 25.09.2024 року вказану заяву прийнято до розгляду та призначено судове засідання.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, своїх представників до суду не направили, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином, а тому відповідно до ч.3 ст. 442 ЦПК України, суд вважає за необхідне розглянути питання про заміну сторони стягувача за виконавчим документом за відсутності учасників судового розгляду.

Відповідно до вимог ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч.1, 2 ст.442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Оскільки тільки в ЦПК України врегульовано правило заміни сторони виконавчого провадження, порушеного через необхідність виконання рішення «несудового» органу, можна зробити такий висновок: заява про заміну сторони виконавчого провадження, відкритого на виконання виконавчого напису нотаріуса, підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Виконавчий напис нотаріуса є різновидом виконавчого документа в розумінні статті 3 Закону № 1404-VIIІ, який є відмінним від виконавчого листа за формою, змістом, а також суб`єктом та процедурою видання, отже, положення частини п`ятої статті 442 ЦПК України не можуть бути застосовані за аналогією у випадку заміни сторони у виконавчому написі нотаріуса, виконавче провадження за яким ще не відкрито.

З урахуванням наведеного, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2022р. у справі № 183/4196/21 відступила від висновків, викладених у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28.10.2021р. у справі № 280/456/20 (провадження № К/9901/32676/20) та від 22.07.2019р. у справі №822/1659/18 (провадження № К/9901/63678/18), про те, що заява про заміну сторони виконавчого провадження, подана щодо виконавчого провадження, відкритого на виконання виконавчого напису нотаріуса, повинна розглядатись у порядку адміністративного судочинства.

Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що при розгляді справ необхідно встановити фактичні обставини справи, зокрема, чи було звернуто до примусового виконання та відкрито виконавче провадження за виконавчим написом нотаріуса.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що 21.03.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинено виконавчий напис №7292 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості, що виникла за кредитним договором №490983577 від 26.02.2018 року.

Як вбачається з матеріалів справи, на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни перебуває виконавче провадження НОМЕР_1, яке відкрито на підставі вказаного виконавчого напису.

21.12.2020 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Флексіс» укладено Договір факторингу №2, відповідно до умов якого АТ «Альфа-Банк», як первісний кредитор, відступило шляхом продажу новому кредитору, ТОВ «ФК «Флексіс», належні первісному кредитору права вимоги до боржників, зазначених у додатках № 1-1.

Відповідно до Додатку №1-1 до Договору факторингу №2 від 21.12.2020 року, під порядковим номером 18050, АТ «Альфа-Банк» передало ТОВ «ФК «Флексіс» право вимоги за кредитним договором №500807658 від 26.02.2018 року, божник ОСОБА_1

21.12.2020 року між ТОВ «ФК «Флексіс» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу №21-12/20, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Флексіс», як первісний кредитор, відступило шляхом продажу новому кредитору, ТОВ «Вердикт Капітал», належні первісному кредитору права вимоги до боржників, зазначених у додатках № 1-1.

Відповідно до Додатку №1-1 до Договору факторингу №21-12/20, під порядковим номером 18050, ТОВ «ФК «Флексіс» передало ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за кредитним договором №500807658 від 26.02.2018 року, божник ОСОБА_1 .

Отже, 21.12.2020 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Флексіс» було укладено договір №2 та між ТОВ «ФК «Флексіс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір №21-12/20, відповідно до якого АТ «Альфа-Банк» відступило, а ТОВ «ФК «Флексіс» набуло право вимоги, яке в подальшому відступило відступило, а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договором кредиту, в тому числі за кредитним договором №500807658, а не за кредитним договором №490983577.

15.02.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Кампсіс Фінанс» укладено Договір №15-02/23 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №490983577 перейшло до ТОВ «Кампсіс Фінанс», що вбачається з реєстру боржників до вказаного договору.

30.04.2024 року між ТОВ «Кампсіс Фінанс» та ТОВ «Дебт Форс» укладено Договір №30-04/24 (К) про відступлення прав вимоги, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №490983577 перейшло до ТОВ «Дебт Форс».

Суд наголошує увагу на тому, що на підставі виконавчого напису №7292 вчиненого 21.03.2019 року приватним нотаріусом, яким є Хара Н.С. , з боржника яким є ОСОБА_1 , на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість стягнуто саме за кредитним договором №490983577, право вимоги за яким ТОВ «Дебт Форс» ніколи ніким не відступалось та ніколи таке право вимоги ним не набувалось.

Таким чином, ТОВ «Дебт Форс» ніколи не було та не є правонаступником кредитора у матеріальних правовідносинах кредитного договору №490983577 і відповідно не може бути правонаступником сторони стягувача у процесуальних правовідносинах з примусового виконання виконавчого напису №7292 вчиненого 21.03.2019 року приватним нотаріусом, яким є Хара Н.С. , про стягнення з боржника яким є ОСОБА_1 , на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором №490983577.

Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У відповідності до частини 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із частинами 1, 7 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року, принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

З огляду на зазначене, заява ТОВ «Дебт Форс» про заміну сторони у виконавчому провадженні (стягувача) неможлива, оскільки до заявника не перейшло право грошової вимоги щодо грошового зобов`язання за кредитним договором №490983577 відносно ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст.2, 81, 89, 55, 354-355, 442 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву представника ТОВ «Дебт Форс» про заміну сторони у виконавчому провадженні, з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса, - залишити без задоволення.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СУДДЯ І.П. РОМАНИШЕНА