Справа № 285/559/24
провадження у справі № 2/0285/647/24
04 червня 2024 року м. Звягель
Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючої судді………...………...Літвин О. О.,
секретаря………………………..…Калетинця Б. Р.,
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу
за правилами спрощеного позовного провадження
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр»
про стягнення кредитної заборгованості,
Сторони в судове засідання не прибули, належним чином повідомлені про слухання справи.
Представник позивача у позові просив розглядати справу без його участі.
Відповідач двічі надсилав до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з фізичною неможливістю прибути в засідання та хворобою, однак доказів на підтвердження поважності причин своєї неявки не надав. Своїм правом на подання до суду будь-яких заперечень щодо змісту і вимог позовної заяви або відзиву, ОСОБА_1 не скористався.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, судом встановлено наступне.
Правовідносини у даній цивільній справі регулюються положеннями Цивільного кодексу України та Законом України «Про електронну комерцію» (далі Закон).
Однією із засад цивільного судочинства є свобода договору (ст.3 ЦК), яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК). Згідно із ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).
Загальні правила щодо форми договору визначені статтею 639 ЦК, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
За кредитним договором фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах, встановлених договором, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами (ст.1054 ЦК України).
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.
За змістом ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія однієї із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами).
Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то й права і обов`язки виникають у кожного контрагента.
Із прийняттям Закону на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
Електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Договір між сторонами було укладено дистанційно, в електронні формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, про що свідчать реквізити сторін.
Підписанням договору відповідач підтвердив своє ознайомлення на сайті фінансової установи з правилами надання коштів у позику.
Нормою статті 639 ЦК передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Перед укладенням кредитного договору відповідач буввільнимв погодженні всіх умов кредитування.
Публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок, окрім іншого, надання послуг кожному, хто до неї звернеться. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до п.1.1 кредитного договору кредитор зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п.1.2).
Приймаючи умови договору, відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його умовами, паспортом споживчого кредиту, графіком платежів з переліком складових загальної вартості кредиту, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується їх дотримуватись.
У відповідності до п.8.1 кредитного договору цей договір набирає чинності з дати отримання кредитодавцем у інформаційній системі від позичальника відповіді про прийняття пропозиції (акцепт), підписаної одноразовим ідентифікатором, та діє протягом одного року.
З огляду на наведене, суд вважає, що між ОСОБА_2 та товариством правовідносини виникли внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Із запропонованими умовами позичальник ознайомився, погодився та не сприймав їх, як невигідні для себе.
Кредитодавець виконав своє зобов`язання за кредитним договором та надав відповідачу кредитні кошти згідно умов кредитного договору.
За умовами цього договору відповідач зобов`язався повернути отримані ним грошові кошти у визначений договором строк, однак, свої зобов`язання за договором не виконав та не повернув отримані в борг грошові кошти, внаслідок чого виникла заборгованість за вказаним договором.
Із вказаного розрахунку заборгованості вбачається, що після закінчення строку дії кредитного договору, заборгованість по процентам не нараховувалася.
Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що позичальник ОСОБА_3 допустив неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка добровільно ним не сплачується.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачем не спростована, будь-яких клопотань на його спростування не заявлено, як і не було надано власного розрахунку, що свідчить про погодження з вказаною в позовній заяві сумою. Також доказів про добровільне виконання зобов`язань суду не надано. Договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання спірного правочину.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК).
Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов`язання має виконуватись відповідно до умов договору та вимог закону, а тому суд вважає, що позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими належними доказами у справі.
Відтак, позов підлягає задоволенню.
З відповідача також належить стягнути судовий збір, понесений позивачем при подачі позову.
Керуючись статтями 76-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України,
Позов задовольнити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення, а позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Судове рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на нього протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення або з дня його складення, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи (ст.ст.352, 354 ЦПК України).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано; у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після апеляційного перегляду (ст.273 ЦПК України).

Головуюча суддя О. О. Літвин