ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Макарова М.О., Пищиди М.М.

за участю секретаря судового засідання: Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу адвоката Бартош-Стрельнікової Тетяни Миколаївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27 травня 2024 року по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Фаст Лідія Дмитрівна, про встановлення факту проживання однією сім`єю,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю. Заінтересованою особою визначив приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Фаст Л.Д..

В обґрунтування заяви посилався на те, що він з 01 січня 2018 року проживав однією сім`єю та вів спільне господарство із ОСОБА_2 , яка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 раптово померла. Померлою заповіт складено не було, родичів у померлої, окрім нього, сина чоловіка матері померлої, немає. Після смерті ОСОБА_2 залишилося спадкове нерухоме майно. Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав, ОСОБА_2 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Вважаючи ОСОБА_2 своєю сестрою та особою, з якою він проживав однією сім`єю з січня 2018 року, а також те, що він прийняв спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , яка б належала його батьку ОСОБА_3 , який фактично прийняв спадщину, але не встиг оформити своїх спадкових справ, у зв`язку з його смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 в термін, встановлений чинним законодавством України, в шість місяців з моменту смерті спадкодавця, він звернувся до нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Фаст Л.Д. з заявою про прийняття спадщини, відповідно до ст.1264 Цивільного кодексу України. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину заявнику було відмовлено, оскільки він не є спадкоємцем за законом та надано роз`яснення щодо необхідності звернення до суду щодо встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Оскільки він разом з ОСОБА_2 проживав однією сім`єю упродовж останніх шести років, він приймав активну участь в житті ОСОБА_2 , допомагав їй матеріально, купував одяг, продукти, предмети домашнього вжитку, сплачував і продовжує сплачувати комунальні платежі, понад тридцять років вони підтримували родинні стосунки, спільно відпочивали та проводили дозвілля, просив суд встановити юридичний факт проживання однією сім`єю його та ОСОБА_2 з 01 серпня 2018 року і по 01 жовтня 2023 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27 травня 2024 року у задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Бартош-Стрельнікова Т.М., яка діє в інтересах ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про встановлення факту проживання однією сім`єю задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 упродовж останніх шести років проживав однією сім`єю разом з ОСОБА_2 , приймав активну участь в її житті, допомагав їй матеріально, сплачував і продовжує сплачувати комунальні платежі.

Відзив на апеляційну скаргу надано не було.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заяви, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 .

Згідно відомостям з Державного реєстру речових прав, ОСОБА_2 на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01.

ОСОБА_2 залишила заповіт на ім`я ОСОБА_3 , посвідчений 12 травня 2000 року державним нотаріусом Першої ДДНК Єдаменко О.А. за реєстровим №9-1591, на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

24 листопада 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Фаст Л.Д. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 .

Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Фаст Л.Д. від 24 листопада 2023 року заявнику відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - у заведенні спадкової справи, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 що народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Дніпропетровськ, яка постійно проживала та була зареєстрована на час смерті за адресою: АДРЕСА_1 та на отримання в подальшому свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки заявник ОСОБА_1 не є спадкоємцем за законом із жодної черги, яка закликана до спадкування, не є спадкоємцем за заповітом, після смерті ОСОБА_2 та не подав документів, які підтверджують факт проживання однією сім`єю принаймні більше п`яти років до часу відкриття спадщини.

Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції виходив із того, що надані заявником документи, що підтверджують організацію та проведення кремації ОСОБА_2 та їх спільні фотографії під час сімейних свят, копії квитанцій про сплату комунальних послуг після смерті ОСОБА_2 не є достатньою підставою для встановлення факту проживання з нею однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, у зв`язку з наступним.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Юридичні факти це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені у судовому порядку, до яких входить встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).

У справі що переглядається, заявник ОСОБА_1 , звертаючись до суду з зазначеною заявою, посилаючись на те, що він разом з ОСОБА_2 проживав однією сім`єю упродовж останніх шести років, приймав активну участь в її житті, допомагав їй матеріально, купував одяг, продукти, предмети домашнього вжитку, сплачував і продовжує сплачувати комунальні платежі; понад тридцять років вони підтримували родинні стосунки, спільно відпочивали та проводили дозвілля, просив суд встановити юридичний факт проживання однією сім`єю його та ОСОБА_2 з 01 серпня 2018 року і по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року у справі № 5-рп/99 членами сім`ї є, зокрема, особи, які постійно мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Згідно з роз`ясненнями, наданими судам у пункті 21 постанови Пленумом Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів, а саме: 1) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; 2) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Про спільне проживання можуть свідчити наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постановах від 21 березня 2019 року у справі № 461/4689/15-ц (провадження № 61-43735св18), від 10 жовтня 2019 року у справі № 520/8495/17 (провадження № 61-7058св19), від 17 жовтня 2019 року у справі № 712/1294/17 (провадження № 61-34351св18), від 31 березня 2022 року у справі № 461/4532/20 (провадження № 61-19344св21), від 12 січня 2023 року у справі № 754/6012/21 (провадження № 61-9440св22), від 20 лютого 2023 року у справі № 520/11160/18 (провадження № 61-3593св22), від 08 серпня 2023 року у справі № 752/13615/20-ц (провадження № 61-6638св23), від 26 жовтня 2023 року у справі № 522/10701/20 (провадження № 61-9778св23), від 25 червня2024 року у справі № 125/1873/22 (провадження № 61-15872св23) та інших.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявник не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту проживання однією сім`єю із ОСОБА_2 з 01 серпня 2018 року по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Так, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що надані заявником документи, що підтверджують організацію та проведення кремації ОСОБА_2 та їх спільні фотографії під час сімейних свят, копії квитанцій про сплату комунальних послуг після смерті ОСОБА_2 не є достатньою підставою для встановлення факту проживання з нею однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

У зв`язку з чим колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 упродовж останніх шести років проживав однією сім`єю разом з ОСОБА_2 , приймав активну участь в її житті, допомагав їй матеріально, сплачував і продовжує сплачувати комунальні платежі.

Оскаржуване судове рішення містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Бартош-Стрельнікової Тетяни Миколаївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови

Повний текст постанови складений 06 листопада 2024 року.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: М.О. Макаров

М.М. Пищида