Постанова

Іменем України

30 вересня 2024 року

провадження №22-ц/824/13806/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Голосіївського районного суду м. Києва

від 27 травня 2024 року

в складі судді Слободянюк А. В.

у цивільній справі №752/6190/24 Голосіївського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення додаткових витрат на дитину

У С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року ОСОБА_1 , посилаючись на те, що вона понесла додаткові витрати на утримання їх спільної з ОСОБА_2 доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача половину понесених нею додаткових витрат на дитину, а саме в розмірі 173 063,44 грн.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що вона та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.07.2012, який розірвано рішенням Голосіївського районного суду міста 18.01.2023 (справа №752/12562/22). В шлюбі народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_3 , яка проживає разом з нею.

Вказувала, що вона одноособово несе витрати на утримання дитини, а саме на розвиток її здібностей, на лікування, відпочинок, харчування тощо. За період з червня 2023 року і до дня подання позовної заяви нею загалом було витрачено на утримання дитини 346 126,68 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27 травня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину у розмірі 1 350 грн.

Вирішено питання про судові витрати та стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 18 грн 90 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивачка звернулася до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, незаконність та необґрунтованість рішення суду, ухваленого без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказувала, що в позовній заяві зазначено про додаткові витрати на утримання дитини, зокрема, на навчання у платному приватному навчальному закладі, заняття у музичних, мистецьких та спортивних закладах, додаткових заняттях, санаторно-курортного лікування тощо та надано відповідні докази понесення таких витрат, які безпідставно не взято до уваги судом першої інстанції при ухваленні рішення.

Судом першої інстанції не взято до уваги правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №320/383/19, в якій зазначено, що до додаткових витрат відносяться витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах та на додаткові заняття.

Звернула увагу, що додаткові заняття з англійської мови, фігурного катання та акторської майстерності відповідають поняттю "заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах", що є підставою для спільної участі батьків у таких витратах.

Також зауважила, що необхідність витрат на платний навчальний заклад обумовлена неможливістю навчання у державних закладах освіти, оскільки в останніх відсутні групи подовженого дня, тоді як приватна школа з функцією подовженого дня, що забезпечує їй можливість працювати.

Додала, що згідно правової позиції Верховного Суду у постанові від 04.12.2018 у справі №320/383/19 додатковими витратами є перебування в оздоровчому таборі на оздоровчому лікуванні, лікувальна реабілітація, реабілітаційні поїздки на відпочинок.

Крім цього, посилалася на те, що відповідач жодним чином не бере участі у забезпеченні можливості відпочинку дитини.

За наведених обставин просила скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27.05.2024 та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Позивачка, належним чином, а саме через представника ОСОБА_4 , який підписав та подав апеляційну скаргу, повідомлена про розгляд її апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції від 27.05.2024 в порядку письмового провадження без виклику сторін (а. с. 163-164).

Відповідач також належним чином повідомлений про розгляд апеляційної скарги позивачки на рішення суду першої інстанції від 27.05.2024 в порядку письмового провадження без виклику сторін (а. с. 163, 165).

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач подав відзив. Посилаючись на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду про, просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Спір у даній справі не належить до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; ціна позову не перевищує сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а відтак справа розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 18 січня 2023 року (справа №752/12562/22) шлюб, зареєстрований 18 липня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві за актовим записом №796, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що у період з червня 2023 року і до моменту звернення з даним позовом до суду нею понесено фактичні витрати на загальну суму 346 126,68 грн, а саме:

- з 25 червня по липень 2023 року вона возила доньку на її день народження до іншої країни, загальні витрати разом з харчуванням, дорогою та проживанням становлять 135 552,62 грн;

- 14 серпня 2023 року проведено необхідні профілактично-оздоровчі послуги з консультацією невролога, загальні витрати становлять 1 200 грн;

- 10 серпня 2023 року сплачено послуги за додаткове навчання дитини, загальні витрати становлять 350 грн;

- 19 серпня 2023 року проведено планове стоматологічне лікування дитини, загальні витрати становлять: 1 000 грн;

- з 08 по 21 серпня 2023 року дитина перебувала в дитячому таборі на оздоровчому лікуванні, загальні витрати становлять: 5 400 грн;

- послуги за навчання разом з харчуванням за вересень 2023 року становлять: 60 080 грн;

- в період з 05 жовтня по 20 жовтня 2023 року проведено необхідну лікувальну реабілітацію, загальною вартістю 10 800 грн;

- послуги з навчання разом з харчуванням за жовтень 2023 року становлять 40 340 грн;

- послуги з навчання разом з харчуванням за листопад-грудень 2023 року становлять 43 500 грн;

- додаткові заняття з англійської мови, вартістю 1 750 грн;

- в січні 2024 організовано реабілітаційну поїздку з дитиною на відпочинок, загальна вартість якої становить: 23 419 грн;

- додаткові заняття з акторської майстерності, загальна вартість становить 900 грн;

- заняття з фігурного катання, вартістю 665 грн;

- послуги за навчання разом з харчуванням за січень 2024 року становлять: 18 870 грн;

- додаткові заняття з англійської мови, вартістю 800 грн.

Судом також встановлено та вбачається з матеріалів справи, що на підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 до позовної заяви долучено наступні письмові докази:

квитанції, платіжні інструкції: бронювання житла, проживання (а. с. 25-27); бронювання готелю з адресою терміналу «Amsterdam» (а. с.23); квитанції з автозаправних станцій (а. с. 17,18,24); оплата співбесіди, навчання, харчування та додаткових занять у ТОВ «Ліцей «Атлантика» Київ» (а. с. 28, 30, 32, 34; 44-49, 62, 69); оплата за англійську мову ГО «Волонтерська сотня Доброволя»; оплата за табір (а. с. 29, 33, 66).

Також, надано значну кількість платіжних документів, які складено іноземною мовою без перекладу на державну мову (а. с. 13-16, 19, 30, 50-51, 57, 61, 63, 64).

За платіжними інструкціями, у яких отримувачами переказів є фізичні особі-підприємці, здійснено оплату з призначенням «за навчання», «за заняття». Однак, дані платіжні документи не відображають конкретизацію платежів, їх цільове призначення (а. с. 53-56).

Відповідно до платіжної інструкції на 1 000 грн ОСОБА_1 здійснено переказ власних коштів отримувачу фізичної особи без будь-якого призначення платежу (а. с. 35).

Позивачкою долучені до матеріалів квитанції про оплату через термінал певних медичних послуг ТОВ «МЕДОС» на загальну суму 10 800 грн (а. с. 36-43, 65).

Відповідно до Акту виконаних робіт, 14 серпня 2023 року надано у ТОВ «МЕДОС» профілактично-оздоровчі послуги ОСОБА_5 , встановлено діагноз - сколіоз С подібний 2 ст, вартість робіт 1 200 грн, вартість курсу сплачено у повному обсязі (а. с. 68).

Відповідно до Акту виконаних робіт №122193 від 27 січня 2024 року, проведено консультацію ортодонта щодо обстеження ОСОБА_5 у стоматологічній клініці «ІРІС-ДЕНТ», вартість робіт 1 500 грн, суму за актом сплачено (а. с. 53).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що вона одноособово несе численні додаткові витрати на утримання доньки, які викликані розвитком здібностей дитини, а також витрати на лікування, оздоровлення, відпочинок тощо, половина з яких становить 173 063,44 грн та підлягає стягненню з відповідача.

Суд першої інстанції, встановивши вищевказані обставини, застосувавши положення сімейного законодавства, які регулюють дані правовідносини (ст. 185 СК України), врахувавши правові позиції висловлені Верховним Судом у подібних правовідносинах, та з`ясувавши, що понесені позивачкою витрати на харчування дитини, навчання дитини у приватних закладах освіти, відвідування додаткових занять з англійської мови, занять з акторської майстерності та фігурного катання, перебування дитини в дитячому таборі, реабілітаційна поїздка дитини на відпочинок та поїздка до іншої країни на день народження дитини, що включає в себе харчування, вартість дороги та проживання, не викликані особливими обставинами, як то розвитком здібностей дитини або її хворобою, дійшов правильного висновку щодо наявності правових підстав для відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Суд першої інстанції правильно зазначив в мотивувальній частині рішення, що навчання дитини в приватному закладі освіти за наявності можливості проходження навчання у державних закладах освіти (безоплатних) не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Крім того, як вірно встановлено судом, позивачем не надано належних доказів на підтвердження існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини у приватних навчальних закладах, при наявності можливості проходження навчання у державних навчальних закладах освіти; не навів позивач і мотивів вибору освітнього закладу, що зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини.

Так, в матеріалах справи відсутні докази, що відповідач надавав згоду на відвідування його донькою приватного закладу освіти, про що останній також наголошує у відзиві на апеляційну скаргу.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу, що позивачкою не надано доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем було досягнуто згоди щодо навчання доньки в приватних закладах, обраних нею. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 26.08.2020 у справі №336/1488/19.

Також суд першої інстанції, пославшись на постанову Верховного Суду від 17 січня 2019 року у справі №720/1119/17, обґрунтовано вказав на те, що вартість поїздки та відпочинку на морі, придбаних медикаментів першої необхідності і харчування не є особливими обставинами, які потребують додаткових витрат з боку іншого з батьків.

Суд також обґрунтовано вказав на те, що відпочинок дитини у літньому таборі, в тому числі святкування дня народження дитини за кордоном не є додатковими витратами на дитину та такими, що зумовлені особливими обставинами, а є добровільним волевиявленням одного із батьків, у даному випадку матері. Доказів, що у будь-який спосіб було узгоджено з батьком дитини літнього відпочинку та його вартості, святкування дня народження дитини за кордоном суду позивачкою не надано.

Щодо занять англійською мовою судом обґрунтовано вказано на те, що позивачкою не доведено, що вказані заняття зумовлені особливими здібностями дитини до іноземних мов, а не лише загальним розвитком дитини.

Не доведено також, що заняття акторською майстерністю, про що зазначено лише у позовній заяві та не надано відповідних доказів, пов`язані із розвитком здібностей дитини, наявність у дитини певних здібностей до акторства, які потребують розвитку.

Крім цього, щодо додаткових занять, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позову в цій частині, посилаючись на постанову Верховного Суду від 26.09.2018 у справі №761/6933/17, в якій зазначено, що позивачка не навела особливих обставин, які б свідчили про необхідність стягнення з відповідача додаткових витрат, які викликані розвитком здібностей дитини.

Подані позивачкою докази не містять інформації про те, що дитина потребує оздоровчого лікування та реабілітації, як і не містять інформації відповідних рекомендацій лікарів про лікування дитини або необхідності оздоровлення, в тому числі за межами України.

З урахуванням всього вищевикладеного, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги, що додаткові заняття з англійської мови, фігурного катання та акторської майстерності відносяться до додаткових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно не врахував висновків викладених в постанові Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №320/383/19, в якій зазначено, що до додаткових витрат відносяться витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах на додаткові заняття.

Колегія суддів відхиляє такі доводи апеляційної скарги, оскільки в тій іншій справі, яка переглядалася судом касаційної інстанції, не було предметом спору стягнення додаткових витрат на дитину, зокрема за навчання у платному навчальному закладі.

Так, у справі №320/383/19, на яку посилається позивачка, надано аналіз нормам сімейного законодавства, які регулюють правовідносини між батьками щодо понесення додаткових витрат на дитину, та зазначено про те, що до додаткових витрат відносяться витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі.

Разом з тим, у тій справі №320/383/19 дане питання не було предметом спору. Суд вирішив спір про стягнення щомісячно додаткових витрат на дитину, які викликані її хворобою.

Отже, обставини у даній справі, що переглядається, та у справі, на яку посилається позивачка і яка переглядалася касаційним судом, не є подібними, що в свою чергу вказує на те, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для врахування висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №320/383/19.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач жодним чином не бере участі в забезпеченні можливості відпочинку дитини не є підставою для скасування рішення суду, оскільки витрати на відпочинок дитини не відносяться до додаткових витрат, якщо не пов'язані зі станом здоров'я дитини, а відносяться до загальних витрат на дитину.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 не зазначила інших доводів незгоди з рішенням суду, зокрема в частині відмовлених позовних вимог про стягнення додаткових витрат, а лише навела обставини, на які посилалася в позовній заяві та яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку; навела норми матеріального права, що регулюють дані правовідносини та правовий аналіз цих норм.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що певна частина понесених позивачкою витрат відноситься до повсякденних щомісячних витрат на дитину, які повинні покриватися за рахунок аліментів, що погоджені між батьками, або визначені на підставі судового рішення. Водночас, матеріали справи не містять доказів, що між сторонами узгоджено питання щодо розміру аліментів на щомісячне утримання дитини.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга не містить доводів незгоди з рішення суду в частині задоволених вимог, але в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить повністю скасувати рішення суду.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 травня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська