Справа № 697/2105/24
Провадження № 2-о/697/98/2024
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2024 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Деревенського І.І.,

за участю:

помічника судді, який за дорученням судді виконує обов`язки секретаря

судового засідання Кадухи А.А.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи Константінової Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Канів в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , заявник) звернулася до Канівського міськрайонного суду Черкаської області з заявою про видачу обмежувального припису, в якій просила видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , зацікавлена особа), ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 на строк 6 місяців, яким визначити тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити ОСОБА_1 перебувати в місці спільного проживання з ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_1 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

В обґрунтування поданої заяви посилається на те, що між заявницею та особою, відносно якої видається обмежувальний припис був зареєстрований шлюб 14.07.2001. Від шлюбу мають спільних дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .. Під час шлюбу заявниця неодноразово потерпала від психологічного та фізичного насильства зі сторони ОСОБА_1 , зокрема образ нецензурними словами, в т. ч. у присутності неповнолітнього сина, погрозами та власне застосуванням фізичної сили до неї, що і слугувало причиною виклику поліції 21.04.2024. Оперативним нарядом був складений протокол та виписаний терміновий заборонний припис на три дні, який не був виконаний ОСОБА_1 і він не покинув місце проживання.

Постановою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 04.07.2024 та Постановою Черкаського апеляційного суду від 06.09.2024 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (справа№697/845/24).

12.07.2024 з вище вказаних причин шлюб було розірвано в судовому порядку рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області (справа№697/882/24).

На даний момент заявниця та зацікавлена особа - ОСОБА_1 проживають в одному помешканні, однак здійснення психологічного та фізичного насилля в сторону заявниці не припинилося. ОСОБА_1 продовжує зловживати великою кількістю алкоголю, маючи багато вільного часу він не однократно проявляє агресію в нічний час, погрожуючи їй розправою, не дає змоги заявниці спати, закривав її на балконі, змушена була просити людей знайти сина на вулиці, щоб він її впустив, так як власними силами справитись із закритими дверима вона не змогла. За проживання (комунальні послуги) в даному приміщенні зацікавлена особа - ОСОБА_1 не сплачує, чим завдає заявниці фінансових збитків. Проживати в одному приміщенні з людиною, яка вживає багато алкоголю фізично неможливо. Паралельно з погрозами в сторону заявниці, ОСОБА_1 переслідує її знайомих та родичів психологічно погрожуючи розправою їм за спілкування з нею.

21.09.2024 щодо заявниці в черговий раз було здійснене психологічне та фізичне насилля у вигляді повторного побиття та нецензурних висловлювань в її сторону. Викликаний наряд поліції зафіксував подію, склав протокол та виписав терміновий заборонний припис стосовно кривдника терміном на 10 днів, який зацікавлена особа - ОСОБА_1 знову не виконує.

Зацікавлена особа - ОСОБА_1 вчиняє насильство над заявницею протягом тривалого часу під час шлюбу та вже після його розірвання. Агресивні дії в сторону заявниці щоразу посилюються, почали з`являтися прояви агресії до неповнолітнього сина, що дуже негативно впливає на його психологічний стан.

З огляду вищевикладених фактів та оцінюючи поведінку зацікавленої особи - ОСОБА_4 , заявниця впевнена що такі дії будуть продовжуватися в її сторону, що може призвести до тяжких наслідків, як для неї, так і для дитини, тому звернулася в даною заявою до суду.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 26.09.2024 відкрито провадження, розгляд справи призначено на 27.09.2024, яке за клопотання представника зацікавленої особи, було відкладено на 30.09.2024.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 вказала, що заяву підтримує в повному обсязі та просить суд її задовольнити, посилаючись на те, що вона з зацікавленою особою розлучені, але проживають в одній квартирі, яка належить їй на праві власності, оскільки кошти на придбання квартири були надані її батьками. Також зазначила, що вона неодноразово зазнавала як фізичного та психологічного насильства з боку колишнього чоловіка, також повідомила, що такі факти виникати все частіше і з більш тяжкими наслідками, тому вона побоюється за своє життя та здоров`я, а також за психологічний стан їх неповнолітнього сина, також додатково зазначила, що зацікавлена особа - ОСОБА_1 був раніше засуджений за ст. 186 КК України та повідомила, що останній вживає алкоголь у великих кількостях, що в свою чергу і спричиняє в нього агресію відносно неї. Зазначила, що поліцію раніше не викликала з тих мотивів, що їй було соромно та вона думала, що чоловік виправиться, однак цього не сталося. Також, додала, те що 21.09.2024 працівниками поліції було винесено тимчасовий заборонний припис відносно ОСОБА_1 , який він не виконує. Заявниця не заперечувала, що зацікавлена особа - ОСОБА_1 возить сина на тренування та спілкується з сином, перешкоджати в спілкуванні батька з дітьми вона не збирається.

Заінтересована особа ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, свої інтереси уповноважив представляти адвоката Константінову Т.М.

Представник зацікавленої особи адвокат Константінова Т.М., у судовому засіданні, заявлені вимоги не підтримала, та просила відмовити у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису посилаючись на те, що зацікавлена особа - ОСОБА_1 заперечує конфлікт, також зазначила що заявницею та зацікавленою особою було придбано житло, яке є єдиним місцем проживання її довірителя, і іншого він не має, також представник звернула увагу суду, що відсутні докази фізичного насилля, додатково зазначила, що сам ОСОБА_1 також потерпає від домашнього насильства зі сторони заявниці та додала відповідні талони при прийняття заяв. Крім того, зазначила, що дії заявниці пов`язані з поданням заяви про застосування обмежувального припису, щоб вижити заінтересовану особу з квартири, оскільки в подальшому буде вирішуватися питання поділу майна подружжя. Пояснила, що відсутні ризики.

Заслухавши думку учасників процесу та дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку про задоволення поданої заяви, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

У судовому засіданні встановлено, що заявник ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_1 є колишнім подружжям, шлюб між якими розірвано за рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12.07.2024 (а.с.8-10). Як вбачається з рішення, ініціатором розірвання шлюбу є заявниця ОСОБА_1 .

Ці дані підтвердила у судовому засіданні і заявник.

Як свідчать матеріали справи, заявниця ОСОБА_1 зверталася до поліції з приводу дій її колишнього чоловіка ОСОБА_1 щодо неї.

Відповідно до постанови Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 04.07.2024, з якої вбачається що 21.04.2024 близько 20:40 год. Гр. ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 в стані алкогольного сп`яніння, висловлювався нецензурною лайкою та застосував фізичну силу у вигляді нанесення удару відносно дружини гр. ОСОБА_1 , чим вчинив домашнє насильство, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Вказаною постановою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі десяти неоподаткованих мінімумів громадян. Постановою Черкаського апеляційного суду від 06.09.2024 постанову Канівського міськрайонного суду Черкаської області залишено без змін (а.с.11-17).

Проте, навіть після судового рішення 04.07.2024 та 06.09.2024 поведінка останнього не змінилася, що підтверджено доказами у справі - приписом від 21.09.2024, з якого вбачається, що відносно ОСОБА_1 було винесено терміновий заборонний припис серії АА № 355244, відповідно до якого ОСОБА_1 було зобов`язано залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи строком на 10 діб (а.с.18).

Зважаєчи на вищевказане, доводи адвоката про те, що заявником факт домашнього насильства не підтверджена, є помилковими.

Згідно зі ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно ч 2 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя.

Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.

Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Обмежувальний припис не може містити заходів, що обмежують право проживання чи перебування кривдника у місці свого постійного проживання (перебування), якщо кривдником є особа, яка не досягла вісімнадцятирічного віку на день видачі такого припису.

Порядок видачі судом обмежувального припису визначається Цивільним процесуальним кодексом України.

У разі порушення кримінального провадження у зв`язку з вчиненням домашнього насильства перелік заходів щодо тимчасового обмеження прав або покладення обов`язків на особу, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, або визнана винною у його вчиненні, а також порядок застосування таких заходів визначаються Кримінальним кодексом України та Кримінальним процесуальним кодексом України.

Згідно із ч. 3 ст. 26 Закону, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 28.04.2020 року винесеній за результатами розгляду справи № 754/11171/19.

Верховний Суд у постанові від 14.01.2020 року винесеній у справі № 754/6995/19 зазначає, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Отже, заявник довела перед судом про те, що відносно неї вчинялося психологічне та фізичне насильство.

Відповідно до п. 3 ч. 1ст. 350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

У постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі за №756/3859/19 зроблено висновок про те, що враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Відповідно до преамбули Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» його мета саме у запобіганні та протидії домашньому насильству. При цьому важливою є і встановлена послідовність двох зазначених завдань. Обмежувальний припис визначений у цьому законі як один з інструментів досягнення відповідних завдань. Метою реалізації обмежувального припису в межах ЦПК України є саме реалізація тимчасової перестороги, тимчасового заходу захисту на підставі оцінки ризиків здійснення домашнього насильства або його повторення. Це відповідає висновку, зробленому Верховним Судом у постанові від 05.09.2019 у справі №756/3859/19.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Як наголошує ч.2 ст.27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» постраждала особа має право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.

Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства (правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП) може бути підставою для застосування заходів обмежувального припису.

Тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису є легітимним заходом втручання у права та свободи особи.

У постанові Верховного Суду від 28.04.2020 року у справі за №754/11171/19 зазначено, що при вирішенні питання щодо застосування обмежувального припису суд на підставі встановлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

Положеннями ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.97, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

ЄСПЛ у різних справах постановив, зокрема, що якщо особа висуває небезпідставну скаргу щодо повторюваних актів домашнього насильства над нею чи інших видів знущання, якими б незначними не були окремі епізоди, національні органи влади зобов`язані оцінити ситуацію загалом, у тому числі й загрозу продовження аналогічних подій. Серед іншого, ця оцінка має належним чином враховувати особливу вразливість потерпілих, які часто емоційно, економічно чи іншим чином залежать від своїх нападників, а також психологічний ефект, який може мати загроза повторного знущання, залякування та насильства на повсякденне життя потерпілого (mutatis mutandis, згадані рішення у справах «Хайдуова проти Словаччини», пункт 46, та «Ірина Смірнова проти України» (Irina Smirnova v. Ukraine), там само). Якщо встановлено, що конкретна особа була постійним об`єктом знущань, і є вірогідність продовження жорстокого поводження, окрім реагування на конкретні інциденти, органи державної влади повинні вжити належні заходи загального характеру для протидії основній проблемі та запобіганню майбутньому жорстокому поводженню (рішення у справі «Джорджевіч проти Хорватії», заява № 41526/10, пункти 92 і 93 та 147-149, ЄСПЛ 2012, та згадане рішення у справі «Ірина Смірнова проти України» (Irina Smirnova v. Ukraine), там само).

До того ж у контексті статті 2 Конвенції Суд зазначав, що у справах про домашнє насильство права нападників не можуть переважити права потерпілих, зокрема, на фізичну та психічну недоторканість (mutatis mutandis, згадані рішення у справах «Опуз проти Туреччини» (Opuz v. Turkey), пункт 147, та «Талпіс проти Італії» (Talpis v. Italy), пункт 123).

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та наведені норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про те, що заявник обґрунтовано звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису і його права мають бути захищенні судом шляхом видачі відповідного обмежувального припису, оскільки заявник дійсно є постраждалою особою від домашнього насильства, а його кривдником є заінтересована особа.

На підставі досліджених доказів, які підтверджують факт застосування психологічного насильства, та свідчать що існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, і такі ризики є реальними.

Тож, у відповідності до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінюючи сам вид насильства (психологічне та фізичне), ризики, тобто вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, суд приходить до висновку про задоволення заяви про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_1 , а саме щодо строку дії такого - 6 місяців.

В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

На підставі викладеного, Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" та керуючись ст. ст. 350-1,350-5,350-6 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису задовольнити.

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , яким визначити наступні заходи тимчасового обмеження його прав, на строк 6 (шість) місяців, а саме:

- заборонити ОСОБА_1 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_1 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Обмежувальний припис видати строком на 6 (шість) місяців.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Про видачу обмежувального припису не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомити уповноважений підрозділ органу Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районну державну адміністрацію та виконавчий орган сільської, селищної, міської, районної у містах ради за місцем проживання (перебування) заявника.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Черкаського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 03.10.2024.

Головуючий І . І . Деревенський