Справа № 302/1453/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 лютого 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.,

суддів: Куштана Б.П., Фазикош Г.В.

за участю секретаря судового засідання: Сливки С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Міжгірського районного суду Закарпатської області від 10 серпня 2023 року про закриття провадження у справі, постановлену головуючим суддею Пухальським С.В., у справі за заявою ОСОБА_1 де заінтересованими особами є виконавчий комітет Міжгірської селищної ради Хустського району, Закарпатської області, ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення

встановив:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною заявою, в обґрунтування вимог якої зазначив, що він проживає разом зі своєю бабусею по батьківській лінії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у будинку за адресою: АДРЕСА_1 і здійснює за нею постійний догляд. ОСОБА_2 має захворювання з діагнозом: «Дегенерація макули та заднього полюса. Артифікація ОД, центральна дегенерація сітківки ОУ. Двобічна хронічна сенсоневральна приглухуватість ДЕ 2 з вестибулярним синдромом», внаслідок якого потребує постійного стороннього догляду у зв?язку зі станом здоров?я. Внаслідок захворювання вона майже нічого не чує і самостійно важко пересувається, не здатна до самостійного самообслуговування. Інших осіб, які можуть здійснювати догляд за хворою не має.

Тому заявник є єдиною особою, який на даний час здійснює догляд та піклується про хвору, а саме, постійно доглядає її, прибирає житло, готує їжу, купує необхідні ліки, продукти харчування тощо. Проти здійснення постійного за нею догляду ОСОБА_2 не заперечує.

Від встановлення факту здійснення ним постійного стороннього догляду за особою, яка цього потребує, залежить виникнення його прав та обов`язків, визначених Законом України від 19 червня 2003 року №966-ІV «Про соціальні послуги», Законом України від 21 жовтня 1993 року №3543-ХП «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 року №588 «Про затвердження Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги» та інших.

У зв`язку з наведеним, у нього виникла необхідність для звернення до суду з цією заявою про встановлення факту здійснення ним постійного догляду на безоплатній основі за ОСОБА_2 .

Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 10 серпня 2023 року закрито провадження у вказаній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу суду та у направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Вказує, що при постановленні оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції не врахував того, що ним наведено всі законні підстави для задоволення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, однак, безпідставно відмовив у задоволенні такої заяви.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Закриваючи провадження в справі, суд першої інстанції виходи з того, що у даному випадку відсутній спір, оскільки, законодавством передбачено позасудовий порядок встановлення факту здійснення постійного догляду за особою, яка потребує такий догляд.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції через його відповідність обставинами справи та нормам процесуального права.

Частиною 1 статті 315 ЦПК України наведено перелік фактів, справи про встановлення яких розглядаються судом, який за змістом ч. 2 ст. 315 ЦПК України не є вичерпним, однак у судовому порядку можуть бути розглянуті тільки ті факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з преамбулою Закону України «Про соціальні послуги», цей Закон визначає основні організаційні та правові засади надання соціальних послуг, спрямованих на профілактику складних життєвих обставин, подолання або мінімізацію їх негативних наслідків, особам/сім`ям, які перебувають у складних життєвих обставинах.

Зі змісту та підстав заяви вбачається, що встановлення факту постійного догляду за ОСОБА_2 необхідне заявнику з метою реалізації ним прав, передбачених законодавством про соціальний захист населення, зокрема відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Відповідно до абзацу 12 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: особи, зайняті постійним доглядом за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Статтею 1 Закону України «Про соціальні послуги» визначено, що надавачі соціальних послуг - юридичні та фізичні особи, фізичні особи - підприємці, включені до розділу "Надавачі соціальних послуг" Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг, а отримувачі соціальних послуг - це особи/сім`ї, які належать до вразливих груп населення та/або перебувають у складних життєвих обставинах, яким надаються соціальні послуги.

Згідно з ч.6 ст. 13 указаного Закону, фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є: особами з інвалідністю I групи; дітьми з інвалідністю; громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями; невиліковно хворими, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися; дітьми, яким не встановлено інвалідність, але які є хворими на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежні), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дітьми, які отримали тяжку травму, потребують трансплантації органа, потребують паліативної допомоги. Перелік зазначених тяжких захворювань, розладів, травм, станів дітей, яким не встановлено інвалідність, затверджує Кабінет Міністрів України.

Порядок подання заяви, звернення, повідомлення про надання соціальних послуг визначається Порядком організації надання соціальних послуг. Порядок формування, ведення та доступу до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг затверджений постановою КМУ від 27.01.2021 р. № 99.

Таким чином, діючим законодавством визначений позасудовий порядок встановлення статусу надавача соціальних послуг.

При цьому ОСОБА_1 не надано доказів того, що він звертався до уповноваженого органу щодо необхідності встановлення догляду за ОСОБА_2 та йому було відмовлено.

Пунктом 1 частини 1 статті 255 ЦПК України визначено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на вказані обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що зазначений факт не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинен вирішуватися у позасудовому порядку відповідно до встановленої законодавством процедури.

Доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність.

Оскаржувана ухвала постановлена з додержанням вимог процесуального законодавства, а тому підстав для її скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись нормами статей 367, 368, 374, 375, 381-384, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Ухвалу Міжгірського районного суду Закарпатської області від 10 серпня 2023 року про закриття провадження у справі, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 лютого 2024 року.

Суддя-доповідач

Судді