Справа № 183/1724/21
№ 2/183/119/24
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 вересня 2024 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
секретаря судових засідань Аніськової А.В.,
розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області про визнання права власності за набувальною давністю,-
ОСОБА_1 звернулась до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області в якому, із урахуванням уточненої позовної заяви, просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок АДРЕСА_1 .
В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 посилається на те, що з 2010 року вона фактично проживає у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 ..
Вказане домоволодіння перебуває у розпорядженні в позивача за усною домовленістю із ОСОБА_2 , згідно якої заявниця передала останньому грошові кошти в сумі 11 000,00 доларів, а ОСОБА_2 зобов`язався відчужити ОСОБА_1 у власність житловий будинок АДРЕСА_2 , на земельній ділянці площею 600,00 кв.м..
За період часу з 2010 року по дату звернення із відповідним позовом до суду, ОСОБА_1 постійно та безперервно проживала у зазначеному житловому будинку, вчасно сплачувала комунальні послуги.
Крім того, позивачем було здійснено ряд покращень, як житлового будинку, а саме: замінено вікна; відремонтовано дах; здійснено косметичний ремонт в житлових та технічних кімнатах, так і земельної ділянки, на якій він розташований - відремонтовано паркан; насаджені квіти, дерева, городина.
Таким чином, позивач наполягає на тому, що вона відкрито та безперервно користується цим нерухомим майном, а у зв`язку з неможливістю оформити право власності належним чином, змушена звернутися до суду з позовом про визнання права власності за набувальною давністю.
Ухвалою суду від 19 березня 2021 року відкрито загальне позовне провадження по справі (а.с. 35).
Ухвалою суду від 13 жовтня 2021 року зобов`язано Новомосковську міську державну нотаріальну контору Дніпропетровської області надати копію спадкової справи після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 657 (а.с. 43).
У призначене судове засідання позивач не з`явилась, звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Представник відповідача відзив на позов не подав, в судове засідання повторно не з`явився, був повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, причина неявки суду не відома, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами.
Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
ОСОБА_2 на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності житловою площею не більше 60 кв.м. від 16 вересня 1974 року належала земельна ділянку площею 600 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 15-16).
На даній земельній ділянці у відповідності до технічного паспорту домоволодіння від 20 вересня 1978 року ОСОБА_2 був зведений житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 44,00 кв.м., та житловою площею 22,20 кв.м. (а.с. 22-25).
Як встановлено із показань позивача, остання мала із ОСОБА_2 усну домовленість стосовно передачі в її власність житлового будинку АДРЕСА_1 , однак ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, не встигши належним чином передати право власності на домоволодіння (а.с. 42).
Між тим, не дивлячись на зазначені вище обставини у 2010 році ОСОБА_1 почала проживати у спірному житловому будинку, де мешкає і на час подання позовної заяви до суду, що підтверджено актом старшого інспектора відділу реєстрації та обліку громадян виконавчого комітету Новомосковської міської ради від 17 червня 2016 року (а.с. 28).
Крім того, факт проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1 підтверджено наступними документами:
- технічним паспортом на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 від 04 березня 2021 року, виготовленим за замовленням ОСОБА_1 ;
- копією технічних умов на приєднання до систем централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення № 56 від 17 серпня 2021 року за адресою: АДРЕСА_1 , здійснених за замовленням ОСОБА_1 ;
- платіжними квитанціями за сплату комунальних послуг.
На виконання ухвали суду Новомосковською державною нотаріальною конторою надано інформаційну довідку зі спадкового реєстру, відповідно до якої спадкова справа після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 не заводилась, жоден зі спадкоємців із заявою про прийняття спадщини після його смерті не звертався.
Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).
Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.
Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.
Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.
Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.
Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.
Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.
Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.
Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.
Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.
Велика Палата Верховного Суду, враховуючи зазначене про умови набуття права власності за набувальною давністю, не вбачає підстав для відступу від наведених висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки за змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 набула права користування житловим будинком АДРЕСА_1 у 2010-му році й відтоді добросовісно, відкрито, безперервно, без правової підстави володіє спірним нерухомим майном, а тому у даному випадку судом вбачаються підстави для застосування правового механізму для набуття у власність такого майна, передбаченого ст. 344 ЦК України за набувальною давністю.
А тому суд приходить до висновку про те, що позовна заява ОСОБА_1 про визнання права власності за набувальною давністю є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
В зв`язку з тим, що позивачка не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на її користь судових витрат, суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у ст.13 ЦПК України, не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно з ст. 141 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76-81, 89, 258-259, 263-268 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області про визнання права власності за набувальною давністю, задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на житловий будинок з надвірними побудовами АДРЕСА_1 .
Учасники справи:
позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 ;
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Сорока О.В.