Справа № 463/6990/23 Головуючий у 1 інстанції: Жовнір Г.Б.
Провадження № 22-ц/811/1868/24 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду міста Львова області від 10 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

15.08.2023 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди в сумі 800 євро, що еквівалентно 40000 грн.

В обґрунтування позову посилалася на те, що 03.04.2022 о 15.00 год. в с Чишки Пустомитівського району Львівської області відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої належний їй на праві власності автомобіль марки Nissan Pixo, р.н. НОМЕР_1 , під керуванням її чоловіка ОСОБА_4 , зазнав ушкоджень. Винуватцем у дорожньо-транспортній пригоді є відповідач ОСОБА_3 , власник автомобіля Citroen Jumpy, р.н. НОМЕР_2 .

За змістом розписки від 03.05.2023, наданої відповідачем в присутності двох свідків, він зобов`язався компенсувати власнику автомобіля Nissan Pixo ОСОБА_1 вартість ремонту пошкодженого автомобіля у розмірі 800 євро, що еквівалентно 40000 грн, до 31.05.2023. Однак, жодної компенсації відповідачем так і не було виплачено. У зв`язку з цим, позивачка за захистом свого права змушена звернутися до суду. Вважає, що вона, як власник майна, яке зазнало пошкодження внаслідок дій відповідача, має право на відшкодування завданих збитків в повному розмірі за його рахунок. Розмір таких збитків підтверджується взятим на себе зобов`язанням відповідачем у вигляді розписки, яке добровільно ним не виконується, просила позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 800 євро, що еквівалентно 40000 грн відмовлено.

18.06.2024 рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

Вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що згідно з п.1 розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 17 листопада 2011 року № 698 «Про затвердження максимальних розмірів страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державтоінспекції МВС України» (зі змінами, внесеними згідно з Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 3471 від 29.12.2015) максимальний розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, станом на дату ДТП за участю транспортних засобів позивача та відповідача (03.04.2022) становив 50 000 гривень.

В межах вказаного ліміту та з вирахуванням суми франшизи в розмірі 1500 грн. третьою особою ПрАТ «СГ «ТАС» було здійснено виплату страхового відшкодування позивачу в розмірі 48500 грн.

Однак, розмір шкоди, завданої позивачу внаслідок ДТП, що сталась з вини відповідача 03.04.2022 за участю транспортних засобів позивача та відповідача, перевищує ліміт відповідальності страховика та розмір виплаченого ПрАТ «СГ «ТАС» позивачу страхового відшкодування.

Внаслідок ДТП, що сталася з вини відповідача 03.04.2022 за участю транспортних засобів позивача та відповідача позивачу було завдано шкоду в розмірі 88 104,00 грн, що включає: витрати на запчастини до автомобіля, які було придбано позивачем за кордоном в сумі 22 679,00 грн. (роздруківка інформації про вартість аналогічних запчастин з мережі Інтернет додається); вартість послуг з ремонту автомобіля позивача в сумі 64 575,00 грн., що підтверджується актом наданих послуг, рахунком та фіскальним чеком ФОП ОСОБА_5 від 02.08.2022; вартість медичного огляду та консультації ортопедом малолітнього сина позивача в сумі 850,00 грн. у зв`язку з травмами, отриманими внаслідок ДТП, що підтверджується медичним висновком (консультацією) дитячого ортопеда поліклініки "Веселка від 05.04.2022 та актом виконання робіт (надання послуг) №23564 від 05.04.2022.

Враховуючи вищенаведене, у зв`язку з недостатністю страхової виплати та у зв`язку з тим, що розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика ПрАТ «СГ «ТАС» (48 500,00 грн), з відповідача підлягає стягненню на користь позивача шкода, завдана позивачу внаслідок ДТП, в сумі 39 604,00 грн (88 104,00 грн - 48 500,00 грн).

Вищевказаний розмір шкоди, яка не покрита сумою страхового відшкодування підтверджується розпискою від 03.05.2023, власноручно підписаною відповідачем.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

29.07.2024 представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_6 подав відзив на апеляційну скаргу. Просить рішення суду залишити без змін, скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом статей 12, 13, 60, 81 ЦПК України, суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Підставою звільнення особи від відповідальності в деліктних правовідносинах є відсутність будь-якої складової цивільного правопорушення.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності зазначений Закон визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Тобто, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Положення статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 9 Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Згідно з ст. 1194 ЦК України в редакції Закону від 18.11.2021 особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданою нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 04.07.2018 у справі 755/18006/15-ц, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Встановлено, що 03.04.2022 о 15.00 год. в с Чишки Пустомитівського району Львівської області відбулася дорожньо-транспортна пригода, за участі транспортного засобу марки Nissan Pixo, р.н. НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , під керуванням ОСОБА_4 , та транспортного засобу марки Citroen Jumpy, р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 . Оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_4 була застрахована ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ», а водія ОСОБА_3 в ПрАТ «СГ «ТАС», відповідно до положень п.33.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», учасниками подій було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, згідно з яким вину у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди визнав водій ОСОБА_3 .

Як вбачається з відповіді ПрАТ «СГ «ТАС» на адвокатський запит представника позивача, страховиком здійснювалося страхове врегулювання відшкодування шкоди за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 03.04.2022, винуватцем якої визнано водія застрахованого транспортного засобу марки Citroen Jumpy, р.н. НОМЕР_2 , згідно з полісом від 08.10.2021 АТ1162046. За результатами проведеного огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб страхового відшкодування з врахуванням франшизи в розмірі 48500 грн., яка була перерахована 13.04.2022 на рахунок, вказаний у заяві ОСОБА_1 про виплату страхового відшкодування.

03.05.2023 відповідачем ОСОБА_3 , в присутності двох свідків, складено розписку в м. Винники про те, що він, як винуватець ДТП, зобов`язується компенсувати власнику автомобіля Nissan Pixo ОСОБА_1 вартість ремонту пошкодженого автомобіля у розмірі 800 євро, що еквівалентно 40000 грн. до 31.05.2023. На виконання складеної розписки відповідачем жодних коштів позивачу не було передано.

Представник позивача у поданій відповіді на відзив конкретизував предмет заявленого позову, який є борговим зобов`язанням, яке добровільно взяте на себе відповідачем за умовами боргової розписки, а підставами заявленого позову є своєчасне невиконання відповідачем взятого на себе зобов`язання внаслідок чого допущено прострочення виконання боргового зобов`язання.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не представлено суду жодних доказів про те, що вартість заподіяних збитків перевищує ліміт відповідальності страховика, зокрема оцінки, експертного дослідження вартості пошкодженого майна, відновлювальних робіт, а наявні в матеріалах розписка від 03.05.2023 та листок із записами про вартість робіт, послуг, запчастин не можуть бути належними та допустимим доказами розміру заподіяних збитків.

Крім того, стороною позивача не представлено суду інших доказів в підтвердження передачі позивачем відповідачу до моменту укладення боргової розписки грошових коштів, речей, іншого майна на вказану у ній суму, а тому у суду відсутні підстави вважати, що між сторонами виникли договірні правовідносини за якими у відповідача виникло грошове зобов`язання перед позивачем про повернення грошових коштів в сумі 800 євро, що еквівалентні 40000 грн.

З таким висновком колегія суддів погоджується повністю, оскільки такий відповідає матеріалам справи та зібраним у справі доказам.

Враховуючи, що відповідно до положень ст. 367 ЦПК України (межі розгляду справи судом апеляційної інстанції) в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції, підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 12 грудня 2024 року.

Керуючись до ч. 5 ст. 268, ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду міста Львова області від 10 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 12 грудня 2024 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: Я.А. Левик

М.М. Шандра