справа № 165/3479/23
провадження №2/165/136/24
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2024 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Ференс-Піжук О.Р.,

за участю секретаря судового засідання Клець І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановив:

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Фінтраст Україна» адвокат Столітній Михайло Миколайович звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 12.09.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» укладено електронний договір №4760408 про надання споживчого кредиту. Вказаний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом №53-ОД від 16 січня 2020 року та розміщених їх на сайті https://creditplus.ua/ru/documents. Кредитний договір укладено на таких умовах: сума кредиту - 20000,00 гривень, строк кредиту - 30 днів, дата повернення кредиту 12.10.2021. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за Кредитним договором виконало, відповідач отримав кредит в розмірі 20000,00 гривень шляхом зарахування кредитних коштів на його платіжну картку № НОМЕР_1 .

Відповідно до п. 1.5 Кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується відповідно до таких умов: у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулась пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п. 4.2 Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулась авто пролонгація, відповідно до п. 4.3 Договору.

Відповідач 12 жовтня 2021 року свої зобов`язання за Кредитним договором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії Кредитного договору, на підставі чого, а також п. 4.3 Договору Кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів поспіль.

Надалі відповідач оплати за Кредитним договором не здійснював.

Вказує, що 18 квітня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТзОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» укладено Договір факторингу №18.04/23-Ф, відповідно до умов якого ТзОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» набуло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за Кредитним договором.

Позивач зазначає, що станом на 22.09.2023 заборгованість відповідача за Кредитним договором становить 65600 гривень, з яких 20000,00 гривень - тіло кредиту та 45600,00 гривень - нараховані відсотки. Крім того, на підставі ст. 625 ЦК України, відповідачу на встановлену суму заборгованості за Кредитним договором за період з лютого 2022 року по червень 2023 року включно нараховано інфляційні витрати в розмірі 17777,60 та за період з 11.01.2022 по 22.09.2023 нараховано також 3% річних у розмірі 3337,51 гривень.

Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідача загальну заборгованість за кредитом в розмірі 65600 гривень, інфляційні втрати в розмірі 17777,60 гривень, 3% річних у розмірі 3337,51 гривень та судові витрати, що складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 2147,20 гривні та 10000,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою судді від 04.10.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідно до вищезазначеної норми процесуального права суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, у визначений судом строк відзиву на позовну заяву та будь-яких інших клопотань до суду не подали.

У поданих письмових поясненнях представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала, пояснила, що 12 вересня 2021 року між ТзОВ «АВЕНТУС Україна» та ОСОБА_1 було укладено електронний Договір №4760408 про надання споживчого кредиту. Наголошує, що згідно з умовами Кредитного договору: Сума кредиту (загальний розмір ) складає 20000 (п. 1.3 Кредитного договору);строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту 12 жовтня 2021 року вказується в Графіку платежів, що є Додатком № 1 до цього Договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору (п.1.4 Кредитного договору). Разом з тим стверджує, що відповідно до усталеної судової практики після спливу строку кредитування внаслідок закінчення цього строку, визначеного у відповідному кредитному договорі, або внаслідок реалізації кредитодавцем свого права на дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитом в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України (шляхом направлення позичальнику відповідної вимоги або шляхом подання відповідного позову до суду) припиняється право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за користування кредитом, а також неустойку. У таких правовідносинах права та інтереси кредитодавця забезпечуються ч. 2ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, та підлягає застосуванню до всього періоду прострочення виконання грошового зобов`язання від дати спливу строку кредитування.

Вказує, що пунктом 4.3 договору № 4760408 про надання споживчого кредиту, сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строку кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутись пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача. Споживач дає згоду на автопролонгацію строку кредиту. Проте, відомостей про надання відповідачем згоди на автопролонгацію строку кредитного договору, матеріали справи не містять. Вважає, що позивач не надав суду достатніх, достовірних та допустимих доказів на підтвердження того, що сторони погодили і відповідач дала згоду на автопролонгацію договору після 12.09.2021 і продовження строку кредиту, а відповідні зміни строку користування кредитом та процентної ставки були відображені в особистому кабінеті клієнта. Оскільки позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що договір було пролонговано на новий строк, тому вважає, що після 12.09.2021 року не було законних підстав для нарахування відсотків за кредитом, а тому відсутні підстави для стягнення відсотків у вказаний період.

Щодо стягнення неустойки (пені) та за прострочення виконання зобов`язань відповідно до ст. 625 ЦК України вважає, що позивач безпідставно нараховує пеню за просточення виконання зобов`язань, а також інфляційне збільшення заборгованості відповідно до ст. 625 ЦК України, оскільки пунктом 15 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, передбачено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Пунктом 18 передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Суд, дослідивши матеріали позову в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підставний і підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 12 вересня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №4760408, який підписаний електронним підписом позичальника шляхом відтворення одноразового ідентифікатора М892088 (а. с. 13-17).

Сума кредиту - 20000 гривень (п. 1.3 Кредитного договору).

Строк кредиту 30 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Графік платежів), що є Додатком №1 до цього договору, де датою повернення є 12.10.2021. Графік платежів розраховується за зниженою процентною ставкою, виходячи з припущення, що споживач виконає свої обов`язки на умовах та в строки, визначені в Договорі. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених в Розділі 4 цього Договору (п. 1.4 Кредитного договору).

Відповідно до п.1.5. Кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 Договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку кредиту, якщо відбулась пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п. 4.2 Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулась автопролонгація, відповідно до п. 4.3 Договору.

Знижена процентна ставка 0,95% в день застосовується відповідно до таких умов. Якщо споживач в межах строку, визначеного в п. 1.4 Договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк, Споживач як учасник Програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до дати фактичного повернення кредиту, але в будь-якому випадку не більше ніж за період строку кредиту, зазначеного в п. 1.4 Договору, а у випадку пролонгації - до дати пролонгації (не включно) буде перераховано за зниженою процентною ставкою.

Згідно з п. 1.7 Кредитного договору орієнтовна реальна річна ставка на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою 24079,41% річних; за зниженою ставкою 2013,43% річних.

Відповідно до п. 1.8 Кредитного договору орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Кредитного договору складає: за стандартною ставкою - 31400 грн; за зниженою ставкою - 25700,00 грн.

Обчислення орієнтовної реальної річної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту базується на припущенні, що Договір залишається дійсним протягом погодженого строку, та що Товариство та Споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені Договором (п. 1.9 Кредитного договору).

Встановлено, що ОСОБА_1 12 вересня 2021 року разом з Кредитним договором підписала електронним підписом Додаток №1 до цього договору, а саме: Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Крім того, ОСОБА_1 12 вересня 2021 року підписала електронним підписом Паспорт споживчого кредиту, в якому зазначена повна інформація про строки та умови кредитування за Кредитним договором, в тому числі, порядок пролонгації договору, порядок обчислення відсотків за користування кредитом (а.с. 41-44).

ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 20000 гривень шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача, що не заперечує відповідач.

Згідно з наданою позивачем Карткою обліку договору, яка містить інформацію за договором споживчого кредиту №4760408 від 12 вересня 2021 року (позичальник ОСОБА_1 ) відповідач свої зобов`язання за Кредитним договором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконував, не здійснив жодного платежу (а.с.47-62).

У наданому позивачем розрахунку заборгованості вказано, що заборгованість відповідача за Кредитним договором становить 65600 гривень, з яких 20000,00 гривень - тіло кредиту та 45600,00 гривень - нараховані відсотки.

У подальшому, 18 квітня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТзОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» укладено Договір факторингу №18.04/23 (а.с.81-85).

Відповідно до п. 1.1 Договору факторингу фактор ТзОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта ТОВ «Авентус Україна» (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною Договору.

Згідно з Витягом з реєстру боржників до договору факторингу №18-04/2023 від 18 квітня 2023 року (а.с. 35) ТзОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 в розмірі 65600,00 гривень, з яких 2000,00 гривень - тіло кредиту та 45600,00 гривень - нараховані відсотки.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Частинами 1, 3 статті 509 ЦК України, передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до змісту ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 526 ЦК України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (ч. 1 ст. 633 ЦК України).

За змістом ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України, встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Частиною 1 статті 625 ЦК України, встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону).

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону).

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 вказав, що важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію».

Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Положеннями ст. 1077, 1078 ЦК України, встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Судом встановлено, що ТзОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» у встановленому законом порядку набуло право грошової вимоги за Кредитним договором, а ОСОБА_1 прийняла умови та правила надання банківських послуг шляхом підписання їх електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, однак в порушення умов цього Кредитного договору не виконала своїх зобов`язань щодо повернення кредиту.

У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язання за Договором про надання споживчого кредиту №4760408 від 12.09.2021 позивач звернувся за захистом порушених прав та законних інтересів з позовом до суду.

Згідно з розрахунком заборгованості, здійсненого позивачем, прострочена заборгованість включає в себе: прострочену заборгованість за основним зобов`язанням в розмірі 20000 гривень; прострочену заборгованість за процентами в розмірі 45600 гривень; інфляційні втрати за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань (ст. 625 ЦК України) в розмірі 17777,60 гривень; 3% річних (ст. 625 ЦК України) в розмірі 3337,51 гривень (3% річних за несвоєчасне повернення кредиту).

Позичальник доказів належного виконання зобов`язань за Договором про споживчий кредит суду не надав, розрахунок заборгованості за тілом кредиту не спростував.

З урахуванням викладеного, вимога про стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 20000 гривень підлягає задоволенню.

Згідно з статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Дійсно, відповідно до розділу 4 договору №4760408 від 12.09.2021, сторони домовились, що у випадку , якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день , що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів.

Проте наведені умови кредитного договору є суперечливими, так як п.п.1,8,1 цього кредитного договору та додатком №1 до договору чітко визначено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит та проценти за користування кредитом, строк якого є 30 днів, дата повернення кредиту 12.10.2021, та при умові, якщо споживачем не будуть виконані умови договору для отримання зниженої процентної ставки, розміри платежів будуть складати 31400 грн, з них 11400 грн процентів за користування кредитом та не вказано іншої умови.

Суд враховує правову позицію Верховного Суду в постанові від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12 згідно з якою після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та пеню за кредитом припиняється.

Отже, за умовами договору про надання споживчого кредиту №4760408 сторони погодили строк його дії 30 днів, тому починаючи із 12.10.2021, банк не мав права нараховувати проценти за користування кредитом.

Додатком № до Договору про надання споживчого кредиту №4760408 (а.с.41 зворот) визначається графік платежів, де вказано дату платежу повернення кредиту 12.10.2021 при умові, якщо споживачем не будуть виконані умови договору для отримання зниженої процентної ставки, розміри платежів будуть складати 31400 грн, з них 11400 грн процентів за користування кредитом.

За таких обставин суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню саме узгоджений сторонами кредитного договору розмір процентів у сумі 11400 грн., які вказані у графіку платежів за договором про споживчий кредит №4760408 від 12.09.2021 року.

Разом з тим, ст. 625 ЦК України, врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до ч. 2 наведеної норми боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, виходячи зі змісту правової позиції, наведеної у постанові Верховного суду від 12 березня 2018 року № 914/712/16, базою (основою) для нарахування 3% річних та інфляційних втрат, згідно з вимогами наведеної норми, є сума основного боргу, необтяжена іншими нарахуваннями.

Відтак, за основну при розрахунку слід брати заборгованість за тілом кредиту у розмірі 20000,00 гривень, оскільки нарахування 3% річних та інфляційних втрат на договірні відсотки чинним законодавством не передбачено.

Суд зазначає, що договірні відсотки за користування кредитними коштами не є грошовим зобов`язанням в розумінні ст. 625 ЦК України, а є винагородою кредитора за правомірне користування боржником позикою (кредитом), відповідно до приписів ст. 536, 1048 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

ТзОВ ФК «Фінтранс-Україна» просить стягнути 3% річних за період з 11 січня 2022 року по 22 вересня 2023 року та інфляційні втрати з лютого 2022 року по червень 2023 року включно.

Відповідно до пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався, та діє на даний час.

Таким чином, обов`язок сплатити неустойку на користь позикодавця в розмірі трьох процентів річних, підлягає стягненню за період з 11.01.2022 (строк виконання договору) до 24.02.2022, а нарахована неустойка починаючи включно з 24 лютого 2022 року підлягає списанню кредитодавцем (позикодавцем) на підставі п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України. Також підлягають списанню кредитодавцем починаючи з 24.02.2022 на підставі п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України нараховані інфляційні втрати.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що в позивача виникло право на застосування наслідків порушення зобов`язання відповідно до положень статті 625 ЦК України. Проте, позивачем неправильно визначено період, за який мають бути нараховані 3% та інфляційні втрати.

Враховуючи неправильні дані розрахунку позивача, суд здійснив самостійно розрахунок 3% річних починаючи з 11 січня 2022 року по 23 лютого 2022 року, беручи за основу для нарахування заборгованість за тілом кредиту в розмірі 20000 гривень.

Розрахунок здійснюється за формулою:

Сума процентів = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення.

Період прострочення грошового зобов`язання: кількість днів у періоді сума з 11.01.2022 до 23.02.2022: 20000 x 3 х 43/365/100=70,68.

Отже, до стягнення з відповідача підлягає сума 70,68 гривня 3% річних.

При розрахунку інфляційних втрат необхідно враховувати індекси інфляції за період з 01 лютого 2022 року по 23 лютого 2022 року, а саме проміжок часу, який не охоплений воєнним станом.

Згідно із статтею 1 Закону України від 03 липня 1991 року №1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Суд здійснює самостійний розрахунок інфляційних втрат починаючи з 01 лютого 2022 року по 23 лютого 2022 року (день, якому передує запровадження воєнного стану в Україні), беручи за основу для нарахування заборгованість за тілом кредиту у розмірі 20000,00 гривень.

Показник індексу інфляції за лютий 2022 - 101,60.

Розрахунок здійснюється за формулою І = ((si*s) : 100) -s, де І сума інфляційних втрат; si індекс інфляції за певний період; s сума заборгованості; 100 переведення відсотків.

Розрахунок інфляційних втрат: ((101,6*20000):100) -20000=320 грн

За період з 01.02.2022 до 24.02.2022 інфляційні витрати становлять 262,86 грн, із розрахунку 320:28х23=262,86 грн.

Отже, до стягнення з відповідача підлягає сума 262,86 гривень інфляційних втрат.

У задоволенні решти позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат необхідно відмовити з наведених вище підстав.

Статтею 133 ЦПК України, передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ст. 137 ЦПК України).

Судом встановлено, що 10 липня 2023 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» та адвокатом Столітнім М.М. укладено договір про надання правової допомоги (далі по тексту - Договір) (а.с. 10,11).

На підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг, виконаних робіт та їх вартості стороною позивача надано Звіт про надання правової допомоги від 21.09.2023 (а.с.33), відповідно до якого адвокат Столітній М.М. надав позивачу такі послуги на виконання Договору: збір та аналіз доказів, документів для подання позовної заяви, складання позовної заяви у цій справі, подання до суду позовної заяви в інтересах клієнта.

Крім того, стороною позивача надано рахунок на оплату послуг адвоката, де зазначено вартість наданих адвокатом послуг (а.с.26 зворот), зокрема, збір та аналіз доказів, документів для подання позовної заяви - 3000 гривень, складання позовної заяви у цій справі - 5000 гривень, подання до суду позовної заяви в інтересах клієнта - 2000 гривень.

Копією платіжної інструкції №947 від 21 вересня 2023 року (а.с.25 зворот) підтверджується, що ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» сплатило адвокату Столітньому М.М. за послуги з аналізу, складання та подання позовної заяви в розмірі 10000,00 гривень.

Таким чином, витрати за надану професійну правничу допомогу, які поніс позивач є реальними, доведеними, тобто є такими, що підтверджені належними доказами, а тому підлягають розподілу відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Відповідач щодо неспівмірності понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу не заявляв.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України, визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог.

Відтак, суд дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_1 в користь ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» витрат на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволених вимог в розмірі 3660 гривень, із розрахунку 31733,54х100/86715,11=36,6%; 10000х36,6%=3660 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених вимог у сумі 785,88 гривень, із розрахунку 2147,20х36,6%=785,88 грн.

Керуючись ст. 12, 13, 17, 77, 78, 81, 141, 247, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, ст. 509, 510, 511, 525, 526, 536, 553, 554, 651, 1048, 1054, 1055 ЦК України, суд, -

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту в розмірі 20000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп. основного боргу, 11400 (одинадцять тисяч чотириста) грн 00 коп. процентів, інфляційні втрати у розмірі 262 (двісті шістдесят дві) грн 86 коп., 3% річних у розмірі 70 (сімдесят) грн 68 коп., всього - 31733 (тридцять одна тисяча сімсот тридцять три) грн 54 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» 785 (сімсот вісімдесят п`ять) грн 88 копійок судового збору та 3660 (три тисячі шістсот шістдесят) гривень 00 копійок витрат на професійну правничу допомогу.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», адреса місцезнаходження: вулиця Загородня, 15, офіс 118/2, місто Київ,03150, ;

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Головуючий підпис Орися ФЕРЕНС-ПІЖУК