Номер провадження: 22-ц/813/3444/24
Головуючий у першій інстанції Бескровний Я. В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Громіка Р.Д., Дришлюка А.І.,

переглянув у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто», в інтересах якого діє адвокат Руденко Костянтин Васильович, на рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2023 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

16 липня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» (- далі ТОВ «ФК «Ріальто») звернулось до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 10 лютого 2021 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (торгова марка «MONETKA») (далі ТОВ «ФК «Фінанс Інновація»), яка є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню грошових коштів у вигляді фінансового кредиту на умовах строковості, зворотності, платності за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено договір №8-2 в електронній формі, відповідно до якого ОСОБА_1 оформив заявку для отримання кредиту, підписавши її одноразовим ідентифікатором.

На підставі даної заявки ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 5 000 гривень, строком на 10 днів, шляхом переказу на його платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану АТ «КБ «ПриватБанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,9% від суми кредиту за кожен день користування та 3,5% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту.

ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання по договору №8-2 від 10.02.2021 не виконав, у зв`язку з чим станом на 10 липня 2023 року в нього виникла заборгованість в розмірі 27 615 гривень, з яких:

- 5 000 грн - заборгованість за кредитом;

- 1 615 грн - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. кредитного договору за ставкою 1,9% за кожен день користування кредитом за період з 10.02.2021 по 20.02.2021 (включно);

- 21 000 грн - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. кредитного договору за ставкою 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту (грошових коштів) за кожний день прострочення за період з 28.02.2021 року по 27.06.2021 року (включно) відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Також зазначено, що 01 липня 2021 року між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ТОВ «ФК «Ріальто» укладено договір відступлення права вимоги №01/07/2021-Р/М від 01.07.2021, відповідно до умов якого право вимоги за договором №8-2 від 10.02.2021 перейшло до ТОВ «ФК «Ріальто».

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2023 року позовні вимоги ТОВ «ФК «Ріальто» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ріальто» заборгованість на дату погашення кредиту - 20.02.2021, у сумі 5 950 грн, яка складається з 5 000 грн тіла кредиту за договором та 950 грн - суму процентів за користування кредитом., і судові витрати в сумі 578,40 грн.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, представник ТОВ «ФК «Ріальто» звернувся до суду з апеляційною скаргою у якій просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2023 року в частині незадоволених позовних вимог та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позов ТОВ «ФК «Ріальто» в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Вказані особливості встановлюються у ст. 369 ЦПК України, а саме відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З урахуванням вищевикладеного та положень ч. 1 ст. 274, ч. 1 ст. 368, 369 ЦПК України, розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, та відзиві на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, можуть бути: договори та інші правочини; інші юридичні факти. Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту (ст. ст. 11, 15 ЦК України).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За правилами ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (612 ч.1 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми , якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ч.1 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «ФК «Ріальто» зареєстровано в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, як юридична особа, та є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на підставі Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи, виданого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

10 лютого 2021 року між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Ріальто», та ОСОБА_1 був укладений договір про надання кредиту №8-2 в електронній формі, відповідно до якого позичальник отримала кредитні кошти у розмірі 5 000 грн.

Відповідно до п. 1.2 кредитного договору, сторони погодили проценту ставку за користування кредитом 1,9% від суми кредиту за кожний день (річна ставка становить 693,50%)користування кредитом у межах строку, визначеного в п. 1.3 цього договору.

Строк надання кредиту та строк дії договору становить 10 днів (п. 1.3 кредитного договору).

Відповідно до п.п. 2.4.1 кредитного договору, позичальник зобов`язується у встановлений строк повернути кредит та сплатити проценти за його користування.

Згідно п. 3.3 кредитного договору у разі порушення строків повернення кредиту встановленим п. 1.3 цього договору, позичальник сплачує кредитору плату за неправомірне користування кредитом за процентною ставкою у розмірі 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування кредитом понад строк, зазначений у п. 1.3 цього договору (річна процентна ставка становить 1 277,50%) (а.с. 12-13).

Внаслідок невиконання умов кредитного договору, станом на 10 липня 2023 року у відповідача виникла заборгованість в розмірі 27 615 гривень, з яких:

- 5 000 грн - заборгованість за кредитом;

- 1 615 грн - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. Кредитного договору за ставкою 1,9 % за кожен день користування кредитом за період з 10.02.2021 по 20.02.2021 (включно);

- 21 000 грн - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. Кредитного договору за ставкою 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту (грошових коштів) за кожний день прострочення за період з 28.02.2021 по 27.06.2021 (включно) відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України (а.с. 14).

Задовольняючи частково позовні вимоги ТОВ «ФК «Ріальто», суд першої інстанції вказав, що матеріали справи містять належні докази на підтвердження факту надання відповідачу кредиту за договором №8-2, укладеним у формі електронного документу, що не суперечить вимогам Цивільного кодексу України та іншого законодавства, тому вимога про стягнення основного боргу у розмірі 5 000 грн є законною та обґрунтованою.

Згідно п. 1.3 кредитного договору строк дії договору складає 10 днів, тобто відповідач мав сплатити позивачеві 5 000 грн - суму позики за договором та 950 грн - суму процентів за користування позикою (5 000 х (1,9% х 10 день)), всього 5 950 грн.

Суд першої інстанції також вказав, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на заборгованості за договором позики у розмірі 5 000 грн та заборгованість за відсотками у розмірі 950 грн, розмір яких прямо зазначений у договорі, а разом 5 950 грн, є законними та обґрунтованими, оскільки відповідно до положень ст. 1048 ЦК України, позивач має право стягнути заборгованість по нарахованим та несплаченим процентам за користування коштами у межах погодженого сторонами строку дії кредитного договору, тобто до 20 лютого 2021 року. Однак, після закінчення строку його дії у позивача відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, та відхиляє доводи апеляційної скарги, про те, що стягнення з відповідача процентів за кредитом, нарахованих внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань, після спливу строку кредитування, встановлено у п. 3.3 Кредитного договору та нараховано за частиною 2 статті 625 ЦК України, а тому такі позовні вимоги також підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно п. 3.3 кредитного договору у разі порушення строків повернення кредиту встановленим п. 1.3 цього договору, позичальник сплачує кредитору плату за неправомірне користування кредитом за процентною ставкою у розмірі 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування кредитом понад строк, зазначений у п. 1.3 цього договору (річна процентна ставка становить 1 277,50%).

Відтак, зі змісту даного пункту договору вбачається, що плата за користування кредитом за підвищеною процентною ставкою в розмірі 3,5% відсотки встановлено саме за порушення строків повернення кредиту, тобто за невиконання грошового зобов`язання.

Відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, а тому відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на його вимогу проценти від простроченої суми.

Отже, п. 3.3. Кредитного договору встановлено розмір процентної ставки, відповідно до ч. 2. ст. 625 ЦК України, як відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Тому на думку позивача, стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. Кредитного договору за період з 28 лютого 2021 року по 27 червня 2021 року (включно) відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Проте, з наведеного вище розрахунку можна зробити висновок, що заборгованість за процентами (21 000 грн) відповідно до п. 3.3 договору фактично в чотири рази перевищує заборгованість за тілом кредиту (5 000).

За правилами ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Разом з тим, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК України, оскільки вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року, справа №902/417/18.

З огляду на очевидну не співмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді процентів річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, та враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, колегія суддів вважає, що встановлений у п. 3.3 Кредитного договору розмір процентів (1 277,50%), нарахований за частиною 2 статті 625 ЦК України, не відповідає принципам розумності, справедливості та пропорційності, а тому заборгованість за процентами в цій частині не підлягає стягненню.

Разом з тим, колегія суддів не в повній мірі погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Ріальто» про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 9 000 грн, з огляду на наступне.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду у від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15 (провадження №14-382цс19), зазначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону №5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частини першої та другої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Згідно правил пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційна задоволених позовних вимог.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Матеріалами справи встановлено, що в позовній заяві окрім вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором представник ТОВ «ФК «Ріальто» просив суд стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 9 000 грн, на підтвердження чого надано: копію довіреності, виданої ТОВ «ФК «Ріальто» адвокату Руденку К.В. від 15.03.2023; копію договору №02/06/2022 від 02.06.2022 про надання юридичних послуг; копію акту приймання-передачі наданих послуг №42 від 17.02.2023, з якого вбачається, що ОСОБА_2 займався підготовкою позовних заяв щодо стягнення заборгованості з різних боржників, в тому числі і щодо ОСОБА_1 , вартість наданих послуг щодо кожного боржника окремо складає по 9 000 грн; платіжного доручення про сплату витрат на правничу допомогу (а.с. 39-44).

З урахуванням наведеного та встановлених у справі обставин, оскільки позовні вимоги ТОВ «ФК «Ріальто» задоволено частково, а саме стягнено з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмір 5 950 грн, що становить 21,50 % від заявлених позовних вимог, тому витрати понесенні позивачем на правову допомогу також слід задовольнити частково, а саме пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто 1 935 грн, що складає 21,50 % від заявлених 9 000 грн, що буде справедливим, а такий розмір буде співмірним із складністю даної справи, її тривалістю та виконаними адвокатом роботами.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Ріальто» про стягнення з відповідача заборгованісті за кредитним договором, доводи наведені в апеляційні скарзі в цій частині суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, фактично зводяться до незгоди із мотивами судового рішення, та тлумаченням чинного законодавства на власний розсуд.

При цьому, суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні вимог ТОВ «ФК «Ріальто» про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, у зв`язку із чим рішення в суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню, із винесенням в цій частині нового рішення про часткове задоволення вимог про стягнення витрат на правову допомогу

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, 376, 381384, 389 ЦПК України Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2023 року в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу скасувати, та в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» до ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» () витрати на правову допомогу в розмірі 1 935 гривень.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено: 05 листопада 2024 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

А.І. Дришлюк