Справа № 344/9800/23
Провадження № 22-ц/4808/168/24
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.,

суддів Баркова В.М., Девляшевського В.А.,

секретар Кузів А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

в с т а н о в и в:

Позивач в червні 2023 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей.

Позовні вимоги мотивувала тим, що сторони перебували в шлюбі, в якому народилися троє дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 серпня 2012 року у справі Мо0907/5243/2012, ОСОБА_2 позбавлено батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . На підставі виконавчих листів № 344/19208/13 від 19.03.2014, №344/19292/13 від 28.02.2014, № 344/14576/20 від 18.03.2021, № 2-3118 від 30.06.2006, №344/14576/20 від 18.03.2021 із відповідача на утримання його дітей на користь позивача стягувалися аліменти. З серпня 2013 року по травень 2023 року відповідач не сплачував та не сплачує аліменти на утримання неповнолітніх дітей, у зв`язку із чим утворилась заборгованість по аліментам, а тому є підстави для стягнення пені за несплату чи своєчасну несплату аліментів боржником.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 жовтня 2023 року позов задоволений частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за несплату аліментів за виконавчим листом № 2-3118 від 30.06.2006 року за період з 01 січня 2012 року по 31 січень 2014 року в розмірі 3000 грн;

неустойку (пеню) за несплату аліментів за виконавчим листом № 344/19292/13 від 28.02.2014 року за період з 18 лютого 2014 року по 26 червня 2020 року в розмірі 21 000 грн.;

неустойку (пеню) за несплату аліментів за виконавчим листом № 344/19208/13 від 19.03.2014 року за період з 29 листопада 2013 року по 15 березня 2021 року в розмірі 21 000 грн.;

неустойку (пеню) за несплату аліментів за виконавчим листом № 344/14576/20 від 18.03.2021 року за період з 29 жовтня 2020 року по 01 травня 2023 року в розмірі 3 500 грн.;

неустойку (пеню) за несплату аліментів за виконавчим листом № 344/14576/20 від 18.03.2021 року за період з 16 березня 2021 по 30 квітня 2023 року в розмірі 17 000 грн.

В решті відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн..

Рішення оскаржила позивач, просить його скасувати як незаконне та ухвалити нове рішення про повне задоволення вимог про стягнення пені в заявленому розмірі. В апеляційній скарзі посилається на те, що суд не дав належної оцінки наданим доказам і встановленим обставинам, які достатньо свідчать про обгрунтованість вимог. Факт наявності заборгованості по аліментах не заперечується відповідачем. Суд першої інстанціїї не взяв до уваги, що відповідач має задовільний матеріальний стан, має можливість працювати, не довів факт відсутності неофіційного працевлаштування, ухиляється від сплати аліментів, тому повинен виплатити пеню в повному обсязі. На підтвердження доводів про наявність у відповідача роботи, дохід від якої він скрив від суду, надала суду апеляційної інстанціїї світлини, на яких відповідача сфотографовано на робочому місті.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу. Вказав, що суд повно і правильно встановив обставини справи, враховані при вирішенні спору, рішення є законним і справедливим. Докази, надані суду позивачем, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не відповідають вимогам ЦПК України, крім того, вже були відхилені з цих підстав судом першої інстанції. Відповідач наполягає, що допустив заборгованість по аліментах з об`єктивних причин, тому рішення суду про часткове задоволення вимог про стягнення пені є правильним. Просив залишити рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Пинчук Н.В., які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення відповідача ОСОБА_2 , перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі виконавчого листа № 2-3118 від 30.06.2006 року, виданого Івано-Франківським міським судом, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , стягувались аліментні платежі на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в твердій грошовій сумі в розмірі 250 грн. та 200 грн. відповідно, щомісячно до досягнення ними повноліття (а.с.41).

ОСОБА_3 досягла повноліття ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Із розрахунку сплати аліментів наданого старшим державним виконавцем відділу ДВС у м. Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) за вказаним виконавчим листом за період з 01.01.2012 по 31.01.2014 нараховано заборгованість в розмірі 6670 грн. (а.с.42).

На підставі виконавчого листа № 344/19292/13 від 28.02.2014 року, виданого Івано-Франківським міським судом, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 р стягувались аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 в твердій грошові сумі в розмірі 400 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с.43).

Стягнення аліментів у збільшеному розмірі проводиться з дня набрання рішенням суду законної сили 18.02.2014.

Припинено стягнення аліментів у розмірі 200 грн. за виконавчим листом № 2-3118 від 30.06.2006.

ОСОБА_4 досягла повноліття ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Період, за який стягувались аліменти в розмірі 400 грн., становив з 18.02.2014 по 26.06.2020.

Із розрахунку сплати аліментів наданого старшим державним виконавцем відділу ДВС у м. Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) за вказаним виконавчим листом за період з 18.02.2014 по 26.06.2020 нараховано заборгованість в розмірі 43 839 грн. 63 коп. (а.с.44-45).

Згідно з виконавчим листом № 344/19208/13 від 19.03.2014 року, виданого Івано-Франківським міським судом, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , стягувались аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 в твердій грошові сумі в розмірі 350 грн. щомісячно на дитину але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття (а.с.46).

Стягнення аліментів розпочато з 29.11.2013 і закінчено 15.03.2021, оскільки 16.03.2021 набрало законної сили рішення суду про стягнення аліментів на дочку ОСОБА_6 у збільшеному розмірі.

Період, за який стягувались аліменти в розмірі 400 грн., становив з 29.11.2013 по 15.03.2021.

Із розрахунку сплати аліментів наданого старшим державним виконавцем відділу ДВС у м. Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) за вказаним виконавчим листом за період з 29.11.2013 по 15.03.2021 нараховано заборгованість в розмірі 42 687 грн. 90 коп. (а.с.47).

На підставі виконавчого листа № 344/14576/20 від 18.03.2021 року, виданого Івано-Франківським міським судом, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти у зв`язку з навчанням повнолітньої ОСОБА_4 в розмірі 1000 грн. щомісячно на час навчання, але не пізніше досягнення нею 23 річного віку (а.с.48).

Стягнення аліментів розпочато з 29.10.2020 і не закінчено до дати звернення до суду стягувача.

Із розрахунку сплати аліментів, наданого старшим державним виконавцем відділу ДВС у м. Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, за вказаним виконавчим листом за період з 29.10.2020 по 01.05.2023 визначена заборгованість в розмірі 7331 грн. 77 коп. (а.с.49).

На підставі виконавчого листа № 344/14576/20 від 18.03.2021 року, виданого Івано-Франківським міським судом, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , стягуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 в твердій грошові сумі в розмірі 1300 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с.50).

Стягнення аліментів у збільшеному розмірі розпочато з дня набрання рішенням суду законної сили 16.03.2021.

Припинено стягнення аліментів у розмірі 350 грн. за виконавчим листом № 344/19208/13 від 19.03.2014.

Період, за який стягуються аліменти в розмірі 1300 грн., становить з 16.03.2021, і стягнення не закінчено до дати подання позову.

Із розрахунку сплати аліментів, наданого старшим державним виконавцем відділу ДВС у м. Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за вказаним виконавчим листом за період з 16.03.2021 по 30.04.2023, визначена заборгованість в розмірі 34 805 грн. 50 коп. (а.с.51).

Позивач наддала суду розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів:

- за період з 01.11.2013 року по 16.03.2021 року ( виконавчий лист №344/19208/13) сума заборгованості становить 507 018 грн , пеня 42687,9 грн ;

- за період з 01.02.2014 року по 26.06.2020 року ( виконавчий лист №344/19292/13) сума боргу становить 392 895 грн, пеня 43893,63 грн;

- за період з 01.03.2021 року по 31.04.2023 року ( виконавчий лист №344/14576/20) сума боргу 129 941 грн, пеня 43805,5 грн;

- за період з 01.01.2012 року по 01.02.2014 року ( виконавчий лист №2-3118) - 29 216 грн, пння 6670 грн;

- за період з 01.10.2020 року по 01.05.2023 року (виконавчий лист №№344/14576/20) - 138 190 грн., пеня 7331,77 грн .

В суді першої інстанції відповідач порядок і суми розрахунків не оспорював, пояснював, що заборгованість по аліментах склалася у зв`язку із його хворобою, і що він не ухилявся навмисно від обов`язку утримання дітей. Просив врахувати такі обставини при вирішенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів (ч.2 ст.196 СК України).

Вирішуючи спір, суд врахував положення пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», в якому судам роз`яснено, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів.

Врахувавши обставини справи, матеріальний стан платника, який не є задовільним у зв`язку із станом його здоров`я, суд першої інстанції вважав обгрунтованими вимоги про стягнення пені за несвоєчасну виплату аліментів, однак зменшив розмір неустойки до 50%. суми, виходячи з міркувань справедливості та найбільш раціонального вирішення спору, тому що таке рішення не призведе до ще більшої заборгованості, яку відповідач не зможе сплатити, і це не посприятиме відновленню порушених прав позивача та її дітей.

Колегія суддів, перевіривши справу, прийщла до висновку, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, ухвалив законне і обгрунтоване рішення про часткове задоволення позову з урахуванням положень ч.2 статті 196 СК України .

Відповідно до частин 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач в апеляційній скарзі посилається на те, що відповідач не довів, що його стан здоров`я обмежує його у праці, і перешкоджає виплачувати аліменти.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У справі відсутні докази наявності у відповідача постійного доходу (заробітку) (а.с.77-78), витрат майнового характеру у спірний період, які б вказували на те, що його матеріальний стан дозволяв сплачувати своєчасно та в повному обсязі щомісячні платежі. При цьому суд першої інстанції врахував наявність його вини у виникненні заборгованості по аліментах і стягнув пеню, зменшивши її розмір.

З огляду на вищенаведене колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність підстав для зменшення розміру неустойки (пені) зі сплати аліментів.

При встановленні обставин справи та дослідженні доказів судом першої інстанції не допущено порушення процесуальних норм, а висновок суду щодо зменшення розміру пені доводами апеляційної скарги не спростований. В апеляційній скарзі позивач виразила незгоду із рішенням без будь-якого правового обґрунтування, доводи апеляції є аналогічними обставинам позовних вимог, не містять посилань на конкретні висновки суду, які, на думку позивача, не відповідають обставинам справи і застосованим нормам закону. Судом першої інстанції у відповідності до положень ст.ст. 77-79, 89 ЦПК України досліджені докази у справі. Світлини, надані позивачем апеляційному суду, не впливають на правильність оскарженого рішення, оскільки з них неможливо встановити будь-яких конкретних фактів, зокрема, факту офіційного працевлаштування відповідача із отриманням ним доходу. Разом з тим, оцінюючи матеріальний стан відповідача, суд першої інстанції врахував наявність факторів, які не давали можливість йому бути постійно працевлаштованим, що призвело до заборгованості по аліментах і стало підставою для зменшення неустойки.

За своєю формою рішення суду відповідає вимогам ст. 264 ЦПК України.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, переглядаючи справу відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає апеляційних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.374, 367, 375, 381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складений 22 лютого 2024 року.

Судді Є.Є.Мальцева

В.М. Барков

В.А. Девляшевський