Провадження №2/752/2473/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2024 року м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Кордюкової Ж.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Веллфін» (далі - ТОВ «Веллфін») звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ТОВ «Веллфін» є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню в позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності.

11.06.2021 між ТОВ «Веллфін» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №1587068 в електронній формі, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 7 250 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування нею.

Позивач виконав свої зобов`язання та надав відповідачу в користування кредитні кошти, однак, відповідач належним чином зобов`язання за укладеним договором не виконав, у зв`язку з чим станом на 10.11.2023 має заборгованість перед позивачем в сумі 20 250 грн., з яких: 7 250 грн. - основний борг, 13 000 грн. - заборгованість по відсоткам.

З огляду на неналежне виконання відповідачем зобов`язань просить стягнути зазначену заборгованість в примусовому порядку.

27.11.2023 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі і призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

27.11.2023 Голосіївським районним судом міста Києва опубліковане оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі інтернет повідомлення про те, що що ухвалою суду від 27.11.2023 призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін розгляд справи №752/24167/23 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором.

Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався.

За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками.

Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою ч. 5 ст. 279 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 11.06.2021 між ТОВ «Веллфін» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №1587068 в електронній формі, відповідно до умов якого позивач надав, а відповідач отримав грошові кошти в позику в сумі 7 250 грн. на споживчі цілі на 30 днів зі строком повернення до 11.07.2021 за процентною ставкою 0,95 % на день, а останній зобов`язався повернути кошти кредиту в розмірі 7 250 грн та сплатити проценти за користуванням ним в розмірі 2066,25 грн. (п. 1.1. 1.2., 1.3., 1.5., 1.6. договору про споживчий кредит від 11.06.2021 №1587068).

Відповідно до п. 1.4. Договору від 11.06.2021 №1587068 договір є укладеним з моменту перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний позичальником та діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за Договором.

Відповідно до п. 2.2.2.5. Договору від 11.06.2021 №1587068 у випадку прострочення сплати заборгованості за цим договором у повному обсязі позичальник зобов`язаний сплатити проценти за користування позикою, виходячи з фактичного строку користування позикою.

Відповідно до п. 3.1. Договору від 11.06.2021 №1587068, позичальник зобов`язаний здійснювати повернення позики та нарахованих процентів на умовах, встановлених цим Договором. Сторони досягли згоди у тому, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватиметься у відповідності до умов цього Договору та таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реально річної процентної ставки за Договором про споживчий кредит (Додаток до Договору).

Відповідно до п. 3.3. Договору від 11.06.2021 №1587068, заборгованість за Договором про споживчий кредит, що включає в себе суму позики, нараховані основні проценти, додаткові проценти у разі несвоєчасного повернення заборгованості Позичальником, підлягає сплаті шляхом безготівкового перерахування коштів у розмірі суми заборгованості на поточний рахунок Позикодавця у строк, встановлений Договором про споживчий кредит.

Відповідно до п. 7.1. Договору від 11.06.2021 №1587068, невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у позику у формі споживчого кредиту Товариством з обмеженою відповідальністю «Веллфін» (далі - Правила), які регламентують порядок надання грошових коштів у позику фізичним особам.

Відповідно до п. 1.1. Розділу 1 Загальні положення Правил надання грошових коштів у позику у формі споживчого кредиту правила надання коштів у позику у формі споживчого кредиту ТОВ «Веллфін» регламентують порядок надання грошових коштів у позику фізичним особам.

Відповідно до п. 1.3. Розділу 1 Загальні положення Правил правила визначають умови надання грошових коштів у позику ТОВ «Веллфін», порядок звернення фізичної особи для отримання грошових коштів у позику, надають інформацію щодо прав і обов`язків сторін, порядку надання грошових коштів у позику, порядку нарахування процентів за користування позикою та процедури виконання умов Договору про споживчий кредит, що укладений між Товариством - та фізичною особою Позичальником, що ж сторонами такого договору.

Відповідно до Розділу 2 Правил Терміни та визначення, що використовуються в даних Правилах дата укладення Договору про споживчий кредит - день перерахування грошової суми позики на банківський рахунок Позичальника. Сайт товариства - інтернет сторінка Товариства, що знаходиться за адресою creditup.com.ua.

Відповідно до п. 3.1., 3.2. Розділу 3 Правил Товариство надає фінансові послуги лише після здійснення ідентифікації особи Заявника та вжиття заходів відповідно до законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом. Позика надається Товариством на умовах, строковості, зворотності та платності.

Відповідно до п. 4.1. - 4.4. Розділу 4 Правил заявник, що має намір отримати грошові кошти у позику, приходить реєстрацію в Особистому кабінеті на Сайті Товариства.

Заявник для оформлення позики здійснює оформлення Заявки на Сайті Товариства шляхом заповнення всіх полів Заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення.

В заявці Заявник, який має намір отримати грошові кошти у позику зазначає достовірні, повні особисті дані, які необхідні Товариству для прийняття рішення про надання позики.

Товариство не несе відповідальності за дій Позичальника при заповненні Заявки на отримання позики.

Відповідно до п. 6.11. Правил датою укладання Договору про споживчий кредит між Товариством і позичальником є дата перерахування суми позики на банківський рахунок.

Відповідно до п. 8.1 - 8.2 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «Веллфін», які є невід`ємною частиною договору, позичальник має право звернутись до товариства з питання пролонгації граничного строку повернення позики. У випадку прийняття рішення про пролонгацію граничного строку повернення позики, товариство укладає із заявником додаткову угоду про зміну договору про споживчий кредит на умовах та в порядку, передбачених розділом 6 цих Правил. Після підписання Додатковї угоди про зміни до Договору про споживчий кредит, Графік розрахунків автоматично коригується в частині визначення суми залишку заборгованості, процентів за користування позикою, кінцевої дати погашення заборгованості. Клієнт має право на внесення змін та доповнень до відповідного договору про споживчий кредит шляхом укладання сторонами додаткових угод. Всі зміни, додатки та доповнення оформляються у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором, що має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію». Додаткові угоди є невід`ємною частиною відповідного договору про споживчий кредит.

12.07.2021 між сторонами була укладена Додаткова угода № 1 до Договору від 11.06.2021 №1587068, відповідно до якої сторони дійшли згоди внести зміни до п. 1.1. Договору у розділі «Предмет Договору», виклавши їх у наступній редакції: «Позикодавець надає позичальникові на умовах, що передбачені даним договором грошові кошти в позику в сумі 7 250 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою зазначені у п.1.5. цього договору».

Сторони дійшли згоди внести зміни до п. 1.3. Договору у розділі «термін дії договору», виклавши їх у наступній редакції: «Строк дії договору 61 (шістдесят один) днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором».

Позичальник також зобов`язується повернути заборгованість за відсотками та простроченими відсотками у разі наявності, у загальній сумі 2 135,13 грн, які він повинен був сплатити у строк до 12.07.2021.

Відповідно до Інформаційної довідки №352/11 від 13.11.2023 ТОВ «Платежі Онлайн» повідомило, що на сайті Торговця була проведена успішна транзакція №32342-28018-50523 на банківську картку НОМЕР_2 на суму 7 250 грн.

Доказів на підтвердження визнання зазначеного договору у встановленому законом порядку недійсним, матеріали справи не містять, та стороною відповідача суду надано не було.

За розрахунком позивача станом на 10.11.2023 відповідач має прострочену заборгованість перед позивачем на загальну суму 20 250 грн., з яких 7 250 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 13 000 грн. - заборгованість по процентам.

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

В порядку визначеному ч. 2 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Положеннями ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Так, пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з положеннями статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

За змістом ч. 3 ст.12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

У ч. 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

В постанові Верховного Суду від 11 червня 2020 року (справа №757/1782/18) вказується, що змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Суд не втручається у процесуальну діяльність учасників процесу (реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання покладених на них процесуальних обов`язків), крім випадків, передбачених ЦПК України.

У процесуальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.

Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог (ст.ст.12, 81 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторін. Тобто, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

Кредитний договір, як і договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до п. 1.4. Договору від 11.06.2021 №1587068 договір є укладеним з моменту перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний позичальником та діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за Договором.

Отже, виходячи з наведеної умови договору, надання позики здійснюється шляхом перерахування коштів на банківський рахунок клієнта.

Суд відзначає, що позовні вимоги ТОВ «Веллфін» обґрунтовані тим, що розмір заборгованості за кредитним договором від 11.06.2021 №1587068 становить суму, що зазначена у розрахунку заборгованості та довідці ТОВ «Платежі Онлайн» від 13.11.2023 про перерахування коштів у розмірі 7250 грн позивачу.

Відповідно до графіку платежів до Договору про споживчий кредит від 11.06.2021 №1587068 сукупна вартість кредиту складає 9316,25 грн., з якої 2066,25 грн. - проценти за користування кредитом, а 7250 грн. - тіло кредиту.

12.07.2021 сторони дійшли згоди внести зміни до п. 1.3. Договору у розділі «термін дії договору», виклавши їх у наступній редакції: «Строк дії договору 61 (шістдесят один) днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором».

Разом з тим, як встановлено раніше за умовами укладеного між сторонами Договору про споживчий кредит від 11.06.2021 №1587068 ТОВ «ВЕЛЛФІН» відповідно до статті 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто спочатку до 11.07.2021, а потім до 12.08.2021, а тому вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за простроченими процентами поза межами строку кредитування, тобто після 12.08.2021, задоволенню не підлягають.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У пункті 6.20. цієї постанови також зазначається, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Згідно пункту 20 ухвали Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2019 року по справі №5017/1987/2012 зазначено, що така правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК.

Судом встановлено, що позивач свої зобов`язання за укладеним договором виконав, на відміну від позичальника, який своєчасно до встановленого графіку не повертав грошові кошти в строк та розмірі, визначених умовами кредитного договору, тобто не виконував свої зобов`язання належним чином, що призвело до виникнення заборгованості.

За таких обставин суд з вважає, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором від 11.06.2021 №1587068, розмір якої станом на 10.11.2023 становить 11451,38 грн., з яких 7250 грн. - тіло кредиту, 4201,38 грн. - відсотки за користування кредитом в межах строку кредитування, з урахуванням пролонгації такого строку, тобто позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно із ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог (56,55% ) в сумі 1517,80 грн., оскільки позовні вимоги задоволено частково.

Керуючись ст.ст. 12- 13, 81, 141, 247, 258 - 259, 263 - 265, 268, 272 - 273, 354 - 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» заборгованість за договором про споживчий кредит від 11.06.2021 №1587068 в розмірі 11451 (одинадцять тисяч чотириста п`ятдесят одна) грн. 38 коп., з яких 7250 (сім тисяч двісті п`ятдесят) грн. 00 коп. - тіло кредиту, 4201 (чотири тисячі двісті одна) грн. 38 коп. - відсотки за користування кредитом, судові витрати в розмірі 1517 (одна тисяча п`ятсот сімнадцять) грн. 80 коп.

Відмовити в задоволенні решти позовних вимог.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Веллфін», адреса: м. Київ, вул. Героїв Севастополя, буд. 48, .

Відповідач: ОСОБА_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Рішення складене 30.09.2024.

Суддя Ж. І. Кордюкова