Справа № 715/2449/23
Провадження № 2/715/23/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 року селище Глибока

Глибоцький районний суд Чернівецької області

у складі головуючого судді Маковійчук Ю.В.,

секретар судового засідання Затолошна Р.В.

учасники судового процесу:

представник позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи свої вимог тим, що 03.10.2020 року між ним та відповідачем укладено договір позики та останнім написано розписку, згідно якої він передав ОСОБА_3 в борг 368 700 доларів США, який він мав повернути частинами до 01.12.2020 року 100 000 доларів США, до 01.12.2021 р. 268 700 доларів США. Вказує на те, що у визначений термін відповідач борг не повернув, а тому просив позов задовольнити та стягнути з ОСОБА_3 на його користь суму боргу в розмірі 368 700 доларів США.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтвердив обставини, що викладені в позовній заяві та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, відзиву не подав, а тому суд вважає, що справу можна розглянути у його відсутність.

При цьому, клопотання представника відповідача ОСОБА_4 , яка повторно не з`явилася в судове засідання, надіславши клопотання про відкладення розгляду справи, суд вважає таким, що спрямоване на затягування розгляду справи.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази та заслухавши представника позивача, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03.10.2020 року ОСОБА_2 надав ОСОБА_3 позику, розміром 368 700 доларів США, що підтверджується розпискою, яка підписана відповідачем 03.10.2020 року.

Відповідач, відповідно до розписки зобов`язався повернути, надану йому позику двома частинами, зокрема, до 01.12.2020 року 100 000 доларів США, а до 01.12.2021 року 26870 доларів США.

Як встановлено в судовому засіданні відповідач взяті на себе грошові зобов`язання щодо повернення позики не виконав. Оригінал розписки знаходиться у позивача та був наданий у судовому засіданні представником позивача для огляду.

При цьому, слід зазначити, що розписка позичальника є доказом не лише укладення договору позики, а й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. На такій позиції неодноразово наголошував Верховний Суд у своїх рішеннях, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 464/3790/16-ц, провадження № 14-465цс18, постанові Верховного Суду від 22.09.2021 року № 520/11358/15-ц.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Такі правові висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі N 14-134цс18 та від 16.01.2019 р. у справах № 373/2054/16-ц, № 464/3790/16-ц та № 373/2054/16-ц.

З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши досліджені письмові докази, які є належними та допустимими і такими, що мають значення для розгляду справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

У відповідності до вимог ст. ст. 79, 88 ЦПК України суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені витрати по оплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 208-218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , жителя с. Багринівка Чернівецького району Чернівецької області, на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , який проживає в с. Кадубівці Чернівецького району Чернівецької області боргу в сумі 368 700 (триста шістдесят вісім тисяч сімсот) доларів США та 13 420 (тринадцять тисяч чотириста двадцять) гривень в рахунок відшкодування судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Глибоцький районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 22.02.2024 р.

Суддя