Провадження № 22-ц/812/1495/24 Головуючий суду першої інстанції Кузьменко В.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2024 року м. Миколаїв Справа № 487/5826/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 серпня 2024 року, постановлену під головуванням судді Кузьменка В.В., в залі судового засідання в м. Миколаїв, за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 боргу за спожиту електричну енергію,

В С Т А Н О В И В:

02 липня 2024 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» (далі ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія») звернулось до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 боргу за спожиту електричну енергію.

Заява мотивована тим, що між ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» та ОСОБА_1 укладено договір про постачання електричної енергії.

На боржника відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Станом на 01 червня 2024 року за особовим рахунком № НОМЕР_1 виникла заборгованість в сумі 3 948.76 грн за період з березня 2021 року по травень 2024 року (включно).

Посилаючись на викладене ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» просило видати судовий наказ, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» борг за спожиту електричну енергію в сумі 3 948.76 грн.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 серпня 2024 року у видачі наказу за вимогою ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що з наданого до заяви розрахунку заборгованості можна встановити, що нарахування заборгованості охоплює період з березня 2021 року по травень 2024 року. Таким чином, частина періоду стягнення виходить за межі загальної трьох річної позовної давності та є підставою для відмови у видачі судового наказу.

Не погодившись з ухвалою суду, ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» подало апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при постановлені оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не взято до уваги, що законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до Цивільного кодексу України.

Так, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19. Дана норма передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану, строки визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього кодексу, продовжуються на строк його дії.

З 24 лютого 2022 року по 09 листопада 2024 року в Україні запроваджено воєнний стан в останнє на підставі Закону України від 23 липня 2024 року № 3891-ІХ Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 23 липня 2024 року ; 469/2024.

Враховуючи вищевикладене, можна підсумувати, що суд першої інстанції помилково дійшов до висновку, що строк позовної давності сплив і відповідно ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» звернулось з заявою про видачу судового наказу поза межами строків позовної давності, що призвело до постановлення ухвали, яка є незаконною та необґрунтованою.

На день слухання справи відзиву на апеляційну скаргу від боржника не надходило.

За приписами частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що 02 липня 2024 року через систему «Електронний суд» ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» звернулось до Заводського районного суду м. Миколаєва з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за наданні послуги з боржника ОСОБА_1 у розмірі 3 948.76 грн та витрат по сплаті судового збору у розмірі 242.24 грн. До заяви про видачу судового наказу додано, зокрема, довідку від 20 червня 2024 року про прожиту та оплачену відповідачем послугу електропостачання, де зазначено помісячно, починаючи з березня 2021 року по травень 2024 року, суми боргу, що підлягали сплаті відповідачем за надані послуги.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з приписів пункту 5 частини 1 статті 165 ЦПК України, що заявником з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

При цьому суд першої інстанції зазначив, що з доданого до заяви розрахунку нарахована заборгованість охоплює період з березня 2021 по травень 2024 року, а отже частина періоду виходить за межі загальної позовної давності, що є підставою для відмови у видачі наказу.

За приписами статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції, що оскаржується заявником, зазначеним вимогам не відповідає.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на таке.

Положеннями статті 129 Конституції України визначені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «DeGeouffredelaPradelle v. France» від 16 грудня 1992 року; «Bellet v. France» від 04 грудня 1995 року).

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Так, за положеннями частини 3 статті 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Розділ II ЦПК України «Наказне провадження» передбачає можливість звернення особи, якій належить право вимоги, а також органів та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно зі статтею 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до положень статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, серед іншого, якщо: заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості; заявлено вимогу до юридичної особи або фізичної особи - підприємця про стягнення заборгованості за договором (іншим, ніж про надання житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення), укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У відповідності до приписів частин 1-3 статті 163 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником. У заяві повинно бути зазначено: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження; вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. До заяви про видачу судового наказу додаються: документ, що підтверджує сплату судового збору; документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

При цьому, як передбачено вимогами пункту 5 частини 1 статті 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такої вимогою.

Позовна давність це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки ( стаття 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починаються від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України).

Отже тлумачення частини 1 статті 261 ЦК свідчить, що початок перебігу позовної давності для вимоги про виконання зобов`язання обумовлюється виникненням у стягувача права на вимогу від боржника виконання зобов`язання.

За матеріалами справи, між сторонами існують договірні відносини, за якими споживач послуг зобов`язаний щомісячно не пізніше 20 числа наступного місяця вносити плату ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» за послуги електропостачання.

Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором.

За вимогами заяви про видачу судового наказу ОСОБА_1 до 20 квітня 2021 року оплату за послуги електропостачання за березень 2021 року не здійснив, а тому у Товариства виникло право на звернення до суду про стягнення заборгованості за березень 2021 року з 21 квітня 2021 року. Саме з цієї дати визначено початок перебігу загальної позовної давності за березень 2021 року.

Згідно із Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12, яким під час карантину строки, визначені, зокрема, статтями 257, 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину.

У цьому пункті перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають позовну давність. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 № 211 установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин, строк якого неодноразово продовжувався та остаточно закінчився відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2023 року № 383 - 30 червня 2023 року.

Отже, колегія суддів дійшла до висновку, що ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» звернулося до суду першої інстанції зі заявою про видачу судового наказу в межах загальної позовної давності, а тому висновки суду в оскаржуваній ухвалі є помилковими та такими що безпідставно звужують права учасників цивільних правовідносин.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (стаття 379 ЦПК України).

З огляду на зазначена, апеляційний суд дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржене судове рішення підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Судові витрати ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія», пов`язані зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги, підлягають вирішенню за результатами розгляду заяви по суті.

Керуючись статтями 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія задовольнити.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 серпня 2024 року скасувати.

Справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 боргу за спожиту електроенергію направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 01 жовтня 2024 року.