Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/3930/24
Провадження №: 2-о/332/164/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2024 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді - Завіновської А.П.,

при секретарі судового засідання - Мовчан К.М.,

за участю: заявниці - ОСОБА_1 ,

представника заявниці - адвоката Гончарової Я.М.,

розглянувши в порядку окремого провадження, в судовому засіданні, в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Швецова Оксана Сергіївна, про встановлення факту, що має юридичне значення,

встановила:

04.07.2024 заявниця ОСОБА_1 , звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в обґрунтування якої зазначала наступне.

Вона з чоловіком проживають з 2019 року у власному будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 .

Хрещеним батьком їх дитини був ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 був другом їх сім`ї з 2007 року, не мав ані дітей, ані дружини, а його батьки померли: мати у 2009 році, а батько у 2017 році.

У 2019 році ОСОБА_2 вирішив зробити ремонт у своїй квартирі, у зв`язку з чим переїхав до їх будинку та перевіз свої речі. З тих пір вони почали вести спільний побут, з отриманих останнім на різних підробітках коштів, частина йшла на спільний бюджет: на придбання продуктів, оплату комунальних послуг, тощо. Враховуючи непостійний дохід ОСОБА_2 , ремонт мав ситуативний характер, саме тому останній багато років проживав у їх будинку.

Таким чином, проживаючи разом з ОСОБА_2 , вони стали однією сім`єю, внаслідок чого у них виникли взаємні права та обов`язки. Більш того, нове місце проживання, а саме їх будинок, був зазначений ОСОБА_2 , як фактичне місце проживання, що підтверджується витягом з системи «Дія».

ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 , загинув. Вона разом з чоловіком займалася його похованням і оскільки у останнього родичів не було, вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини на підставі ст. 1264 ЦК України, як особа, що проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Разом з тим, нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із відсутністю родинних відносин зі спадкодавцем та оригіналів документів, що підтверджують факт належності спадкодавцю відповідного майна.

На підставі викладеного, ОСОБА_1 просила встановити факт проживання однією сім`єю не менш як п`ять років зі спадкодавцем ОСОБА_2 , та визнати її спадкоємцем останнього.

17.07.2024 ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя відкрито провадження у справі та її призначено до судового розгляду в порядку окремого провадження на 11 год. 30 хв. 07.08.2024 року. В подальшому розгляд справи неодноразово відкладався, останній раз на 14 год. 00 хв. 28.10.2024 року.

В судове засідання заінтересована особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Швецова Оксана Сергіївна, не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України та думки учасників процесу, суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність заінтересованої особи.

Заявниця ОСОБА_1 та її представник - адвокат Гончарова Я.М. в судовому засіданні підтримали заявлені вимоги, надали пояснення аналогічні викладеним в заяві.

Крім того, заявниця додатково зазначила, що ОСОБА_2 почав проживати з її родиною десь з 2019 року, пам`ятає, що в країні розпочалася пандемія коронавіруса.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснила, що вона була цивільною дружиною двоюрідного брата заявниці, який загинув разом з ОСОБА_2 , під час дорожньо-транспортної пригоди. ОСОБА_2 , свідок знала з 2019 року по день смерті. Знала, що останній проживав з родиною заявниці, допомагав по господарству. Родичів не мав, його похованням займалася родина ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_5 пояснила, що проживає по сусідству з родиною ОСОБА_1 . З 2018 року ОСОБА_2 проживав разом з сім`єю ОСОБА_1 . Знає, у т.ч. зі слів заявниці, що ОСОБА_2 надавав гроші на сплату комунальних послуг, покупав продукти, допомагав по господарству.

Свідок ОСОБА_6 повідомив суду, що знає родину ОСОБА_1 багато років. Він, свідок, познайомив цю родину з ОСОБА_2 . Останній почав проживати з родиною ОСОБА_1 десь з 2018-2019 років, коли розпочав ремонт у своїй квартирі. Свідку відомо, що ОСОБА_2 допомагав по господарству вказаній родині, оскільки і сам це бачив. Після смерті останнього, саме родина ОСОБА_1 займалася його похованням, оскільки родичів у нього не було.

Заслухавши заявницю, її представника, свідків, дослідивши докази наявні в матеріалах справи та надавши їм оцінку, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Аналогічні норми закону викладені і в ст. ст. 15, 16 ЦК України.

Згідно зі ст. 293 ч. 1 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Згідно із статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 1268 та частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Тобто, для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення із спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 29 вересня 2023 року (а.с. 7).

Після його смерті відкрилась спадщина на майно, зокрема на 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , на яку претендує заявниця.

Виходячи з копії спадкової справи № 20/2024 заведеної щодо майна померлого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстрована заява 12.04.2024 року) заявниця звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Швецової Оксани Сергіївни із заявою про прийняття спадщини.

Постановою нотаріуса від 21 травня 2024 року заявниці було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з відсутністю родинних відносин зі спадкодавцем та оригіналів документів, що підтверджують факт належності спадкодавцю зазначеного майна.

По даній справі встановлено, що метою встановлення факту проживання однією сім`єю необхідно заявниці для отримання спадщини, в порядку ст. 1264 ЦК України.

Встановлення вказаного факту має визначені юридичні наслідки, що виражаються в отриманні статусу спадкоємця четвертої черги.

Разом з тим, на думку суду, заявницею не було доведено факт проживання зі спадкодавцем протягом встановленого ст. 1264 ЦК України строку.

Так, зі змісту заяви по суті справи та пояснень заявниці в судовому засіданні вбачається, що спадкодавець ОСОБА_2 почав проживати в родині ОСОБА_1 приблизно з 2019 року і по час смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 . При цьому, заявниця пояснювала, шо пам`ятає, що в країні було оголошено карантин, внаслідок розповсюдження захворювання коронавірусу.

Отже, ці часові рамки не утворюють визначеного у ст. 1264 ЦК України строку, який надає право спадкування за законом четвертої черги, а якщо виходити з часу запровадження карантину в країні, то вони будуть ще меншими, оскільки на території України було встановлено карантин відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 року.

Не знайшов свого підтвердження факт проживання заявниці зі спадкодавцем протягом п`яти років і показами свідків, оскільки свідок ОСОБА_3 зазначала про факт проживання спадкодавця в родині ОСОБА_1 з 2019 року по 27.09.2023 р. (тобто менше п`яти років), свідок ОСОБА_6 з 2018-2019 року, а ОСОБА_5 з 2018 року, тобто навіть раніше того строку, який зазначено заявницею, та навіть виходячи з заяви по суті справи, раніше того часу коли ця родина почала проживати у власному будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, факт реєстрації спадкодавця ОСОБА_2 , як внутрішньо переміщеної особи за адресою проживання родини ОСОБА_1 , також не підтверджує строків передбачених ст. 1264 ЦК України, оскільки останній зареєструвався за вказаною адресою лише у 2022 році. А фотокартки та докази витрат на поховання, за відсутності інших достовірних та достатніх доказів, не можуть свідчити про наявність обставини, передбачених ст. 1264 ЦК України.

Отже, переконливих та достовірних доказів проживання заявниці зі спадкодавцем ОСОБА_2 протягом п`яти років, матеріали справи не містять.

Таким чином, оскільки заявницею не доведено належними та достатніми доказами факту проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, у задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст. 1264 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 81, 223, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 293, 315, 319 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Швецова Оксана Сергіївна, про встановлення факту, що має юридичне значення, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Заявниця: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , рнкопп НОМЕР_2 .

Представник заявниці: адвокат Гончарова Яна Максимівна, адреса: м. Запоріжжя, вул. В. Зайцева, буд. 6, офіс 106.

Заінтересована особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області - Швецова Оксана Сергіївна, адреса: м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, буд. 51.

Повний текст рішення складено 06 листопада 2024 року.

Суддя: А.П. Завіновська