КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6778/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2024року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

суддя-доповідач Слюсар Т.А.

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Шаламай Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 06 грудня 2023 року у складі судді Белоконної І.В.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому просив змінити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь ОСОБА_1 за рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 16.02.2015 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути на його утримання 1/6 частину всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до її повноліття.

Позов обґрунтовує тим, що перебував у шлюбі з ОСОБА_1 з 2007 року по 2012 рік, від якого вони мають спільну дитину - сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 16.02.2015 ухвалено стягувати щомісячно з ОСОБА_2 на користь відповідачки аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 28 січня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Вказує, що 26.12.2012 позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 , від якого народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

20 червня 2023 року рішенням Деснянського районного суду м. Києва ухвалено стягувати щомісячно з нього на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 11 травня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Вказаним судовими рішеннями з нього стягуються аліменти на утримання дітей в розмірі 41,5 % відсотків від його доходу замість 33 %, у зв`язку з чим просить зменшити розмір аліментів, що визначений рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 16.02.2015, з 1/4 частини від його доходу до 1/6 частини.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 06 грудня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не повне з`ясування обставин, що мать значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 .

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він позбавлений сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, не підтвердивши при цьому факту зміни майнового стану.

Не погоджується з тим, що районний суд взяв до уваги рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20.06.2023 про стягнення аліментів на дитину від іншого шлюбу, оскільки воно зініційовано дружиною позивача для ухилення останнього від сплати аліментів на утримання дитини від першого шлюбу.

Посилаючись на відсутність підстав до зменшення розмірів аліментів, скаржниця вказала про вирішення районним судом справи без урахування висновків, викладених Верховним Судом у постановах від 28.05.2021 у справі № 715/2073/20, від 03.06.2020 у справі № 760/9783/18-ц, від 16.09.2020 у справі № 565/2071/19.

ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу просить законне рішення районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Позивач у судове засідання не з`явився про розгляд справи повідомлений належно, подав до суду заяву, про розгляд справи без його участі (а.с. 63).

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник адвокат Степанов О.Л. просили апеляційну скаргу задовольнити.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справив в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.

Зі справи убачається, що ОСОБА_2 перебував у шлюбі з ОСОБА_1 з 2007 року по 2012 рік, від якого вони мають спільну дитину - сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2015 року ухвалено стягувати щомісячно з ОСОБА_2 на користь відповідачки аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 28 січня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 5).

Крім того, встановлено, що 26.12.2012 позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 , від якого народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20 червня 2023 року ухвалено стягувати щомісячно з нього на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 11 травня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 6-7).

Задовольняючи позов ОСОБА_2 та зменшуючи розмір аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , районний суд виходив з підстав його доведеності.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 27 Конвенції ООН Про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою ВРУ N 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Ст. 8 ЗУ "Про охорону дитинства" визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 ЗУ "Про охорону дитинства").

Відповідно до ст. 12 ЗУ "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

За приписами ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до статті 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

У п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Згідно з п. 23 зазначеної Постанови розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Статтею 273 СК України визначено, що якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати.

Вказана норма містить дві підстави для коригування аліментів: а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати.

Крім того, в силу ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Апеляційний суд зауважує, що при розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, а й низка інших норм, які стосуються обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 СК "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", ст. 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", ст. 184 "Визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі").

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13.

Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 прийшов до висновку про те, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому, такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Так, в обґрунтування позовної заяви скаржник зазначав, що в нього змінився сімейний стан, і на його утриманні перебувають дружина від іншого шлюбу та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суду відомо, що позивач є працевлаштованим, про що сам зазначає в позові, тобто має заробіток, й наведене підтверджується письмовими доказами (а.с. 31).

Жодних безумовних доказів погіршення майнового стану, що унеможливлює сплату ним аліментів у визначеному рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2015 року розмірі, позивач до суду не надав. Крім того, визначений до стягнення розмір є необхідним та достатнім для дитини відповідного віку.

Не обґрунтовано взято до уваги районним судом доводи позивача з приводу того, що йому необхідно забезпечувати сина від іншого шлюбу не надавши доказів матеріального стану теперішньої дружини.

Крім того, позивач не довів погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу, що може бути визначено у ст. 192 СК України підставою для зменшення розміру аліментів, яку при прийнятті рішення помилково застосував суд першої інстанції.

Так, апеляційний суд звертає увагу на те, що спори про зменшення або збільшення аліментів вимагають особливої уваги національних судів, оскільки вони стосуються інтересів дітей і забезпечення їх гармонійного розвитку й виховання, а також матеріального добробуту.

У ч. 1 ст. 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченні інтересів дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Переглядаючи справу, апеляційний суд враховує, що виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим певним чином з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного з батьків, в даному випадку на матір.

У постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 755/14148/18, від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20 зроблено висновок про те, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку щодо утримання дитини.

У постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі N 565/2071/19 зазначається, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження іншої дитини, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Адже позивач повинен належними та допустимими доказами підтвердити погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу.

Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Схожих висновків дійшов Верховний Суд також у постанові від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20.

Відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, які є обов`язковими до застосування, залишилися поза увагою суду та належного врахування під час вирішення спору.

У матеріалах справи відсутні докази погіршення майнового стану позивача у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оскільки позивачем не доведено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу, що може бути визначеною у ст. 192 СК України підставою для зменшення розміру аліментів, а тому його позов не підлягав до задоволення.

Доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, судом першої інстанції під час розгляду справи допущено недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права, а тому постановлене по справі рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову ОСОБА_2 у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 06 грудня 2023 року скасувати.

Ухвалити по справі нове судове рішення про відмову ОСОБА_2 в позові.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 червня 2024 року.

Суддя-доповідач:

Суддя: