Справа № 354/125/22
Провадження № 22-ц/4808/1281/24
Головуючий у 1 інстанції Остап`юк М. В.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Бойчука І.В., Томин О.О.

з участю секретаря Кузнєцова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс» на рішення Яремчанського міського суду від 27 лютого 2024 року, у складі судді Остап`юк М.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс» про визнання недійсним договору кредитної лінії,

в с т а н о в и в:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс» про визнання недійсним договору кредитної лінії.

Зазначала, що була клієнтом ТОВ «Інстафінанс» та укладала з ним договори кредиту, проте всі кошти повертала. У відповідача була інформація про неї, її персональні дані, номер її телефону, а саме: НОМЕР_1 , та адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_1 27.08.2021 на електронну адресу позивачки від ТОВ «Інстафінанс» (ТМ «DINERO») надійшов лист про те, що її заявка за №1871869 на кредит скасована. Того ж дня, через деякий час, на її електронну пошту надійшов лист про те, що заявка на кредит за №1871869 успішно створена. Позивачка стверджує, що в цей час була на засіданні педагогічної ради Микуличинського ліцею і не мала можливості читати повідомлення. Під час телефонної розмови з представником ТОВ «Інстафінанс» позивачці стало відомо про те, що 27.08.2021 особа, яка представилась її іменем, подала заяву на кредит, телефонувала з номеру НОМЕР_1 , і на цей же номер відповідачем надсилався одноразовий цифровий підпис, після чого особа, яка оформляла кредит, на сайті змінила адресу електронної пошти та номер банківської карти, куди слід було перерахувати кошти, та отримала кошти в сумі 34 178,00 грн. Вже о 15 год 18 хв 27.08.2021 на її електронну адресу надійшла копія договору кредитної лінії №ID9467337 від 27.08.2021. Позивачка заперечує укладення кредитного договору 27.08.2021 з відповідачем. Також зазначає, що номер телефону не був за нею зареєстрований, а тому невстановлені особи могли викрасти його, оскільки останній був висвітлений в її особистих даних у соціальній мережі Facebook, тому доступ до такої інформації мало необмежене коло осіб. Стверджує, що 01.07.2021 її номер телефону НОМЕР_1 був заблокований і скористатися ним вже не змогла.

Після реєстрації на сайті Українського бюро кредитних історій у вересні 2021 року позивачці стало відомо про те, що 27.08.2021 року на її ім?я було взято ще один кредит - у ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» на суму 29 500,00 грн.

Позивачка 27.08.2021 усно та 21.09.2021 року письмово звернулася до ТОВ «Інстафінанс» із заявами про проведення перевірки обставин видачі кредиту на її ім?я 27.08.2021. Однак ТОВ «Інстафінанс» повідомило, що перевірка обставин укладення договору ознак шахрайства не виявила і що заборгованість за договором №ID5453951 становить 34 178,00 грн.

27.08.2021 позивачка звернулася до поліції із заявою про те, що на її ім?я невідомі особи оформили кредит. 31.12.2021 відділенням поліції №1 (м. Яремче) Надвірнянського РВП ГУ НП в Івано-Франківської області на підставі її заяви внесено відомості до ЄРДР про вчинення щодо неї кримінального правопорушення №0000118.

Позивачка стверджує, що кредитний договір 27.08.2021 з ТОВ «Інстафінанс» не укладала, коштів від відповідача не отримувала. Просила визнати договір кредитної лінії №ID5453951 від 27.08.2021 недійсним та стягнути з відповідача судові витрати у справі.

Заочним рішенням Яремчанського міського суду від 27 лютого 2024 року позов ОСОБА_1 до ТзОВ «Інстафінанс» задоволено.

Визнано недійсним договір кредитної лінії № D5453951 від 27.08.2021, укладений між ТзОВ «Інстафінанс» та ОСОБА_1

Стягнуто з ТзОВ «Інстафінанс» на користь ОСОБА_1 992,40 грн судового збору, сплаченого позивачкою при поданні позовної заяви.

Не погоджуючись із рішенням суду представник ТзОВ «Інстафінанс» - адвокат Приходько А.С. подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування рішення, як такого, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, судом розглянуто справу без всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, не надано належну оцінку зібраним доказам у справі.

Зазначила, що спірний договір був укладений з позивачем в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до пункту 1 статті 3 даного закону, електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов?язків та оформлена в електронній формі. Позивачка є постійним клієнтом відповідача, оскільки між сторонами було укладено ще дев?ять договорів, зобов?язання за якими виконано вчасно, а договори закрито що підтверджується довідками про відсутність заборгованостей за договорами. Відповідачкою добросовісно виконано всі умови укладених договорів, окрім оспорюваного.

Оскаржуваний договір є аналогічний попереднім, виходячи з чого, позивачка повністю була ознайомлена з правилами, умовами та процедурою укладення такого договору.

Договір укладено позивачкою шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який було надіслано позивачці на її фінансовий номер телефону. Процес підписання разовим ідентифікатором повністю відповідає нормам ЗУ «Про електронну комерцію» та фактично, прирівнюється до такого, що укладено письмово.

Договір укладався в Інформаційно-технічній системі (ITC) ТОВ «Інстафінанс» у відповідності до ЗУ «Про електронну комерцію» та ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Договір кредитної лінії № ID9467337 (обліковується в системі за № ID5453951) від 27.08.2021 складається із загальних та спеціальних умов.

Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Інстафінанс» визначають порядок і умови надання відповідачем грошових коштів у кредит. Правила розміщені на сайті товариства у загальному доступі для ознайомлення всіх зацікавлених осіб і є публічною офертою відповідача до укладення договору.

Представник апелянта зазначила, що електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства, а тому відповідно до даних норм будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

З наданого Відповідачем алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що без ознайомлення з умовами надання та обслуговування кредитів та правилами про порядок кредиту на сайті є неможливим. Заповненням заяви позивач підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України.

Посилання позивача на наявність кримінального провадження відносно скоєння невідомими особами злочину за ознаками ч. 1 ст. 190 КК України є безпідставними, оскільки даний факт не має правового значення для вирішення вказаного спору.

Більш того, тільки рішення, що набрало законної сили може бути прийнято як належний доказ обставин, які встановлені судом та зазначені у такому рішенні.

Рішення в кримінальній справі станом як на дату винесення оскаржуваного рішення, так і на дату подання апеляційної скарги не винесено, проте суд в порушення законодавства прийняв факт звернення позивача до органів внутрішніх справ.

Що стосується посилань позивача про те, що кошти нею не були отримані, представник Інстафінаснс» зазначила, що належність банківської картки позичальників полягає у обов?язку позичальника згідно умов договору ввести реквізити саме своєї банківської картки.

Переказ коштів відбувається через АТ «ТАСКОМБАНК» згідно відносин, які виникли на підставі Договору про організацію взаємодії при переказі коштів особам №64 від 30.03.2024 року, що підтверджується договором в матеріалах справи.

Відтак, переказ коштів за договором кредитної лінії № ID9467337 (вн. №ID5453951) від 27.08.2021 року відбувся на реквізити, вказані позивачем (запит до АТ «ТАСКОМБАНК» про переказ коштів позивачу та підтвердження зі сторони банку містяться у додатках до заяви про перегляд заочного рішення).

Звернула увагу суду на те, що надані докази щодо перерахування відповідачем грошових коштів позивачу не були взяті до уваги судом першої інстанції під час розгляду заяви відповідача про перегляд заочного рішення.

Посилаючись на зазначені обставини представник ТзОВ «Інстафінанс» просила рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Правом на подачу відзиву позивачка не скористалась.

Відповідно до ч.3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник ТзОВ «Інстафінанс» у судове засідання апеляційного суду не з`явився, про час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 заперечили вимоги апеляційної скарги, посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.ч.1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції вищезазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи вимоги позову суд першої інстанції виходив з того, що в даній справі позивачкою доведено на основі поданих доказів, що вона не виявляла волі на укладення оспорюваного договору, тому з цих підстав договір кредитної лінії № ID5453951 від 27.08.2021 визнано недійсним.

З таким висновком погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 27.08.2021 було укладено договір кредитної лінії № ID545395 (далі - Договір).

Зі змісту Спеціальних умов Договору вбачається, що Сторонами Договору є Виконавець ТОВ «ІНСТАФІНАНС» та Позивальник ОСОБА_1 . Сума кредиту складає 23 000 грн, процентна ставка в день 1, 62 %. Дата повного погашення 26.09.2021 року.

Позивач ОСОБА_1 заперечує факт укладення Договору, його підписання та отримання коштів.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У справі, яка переглядається позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним правочину, який обґрунтовано тим, що вона не підписувала із товариством в електронній формі відповідний кредитний договір. Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з статтю 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних - будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки.

Частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до частини шостої статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

У частині першій статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин,які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування(частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом першої інстанції встановлено, що за змістом умов оспорюваного Договору для його укладення позичальник у відповідному полі Заявки повинен внести реквізити своєї платіжної картки, на яку бажає отримати заповнення зазначеної заяви.

Позичальник створює Особистий кабінет на Порталі, шляхом виконання вказівок, викладених на Порталі, а саме Позичальнику надається пропозиція Кредитодавця у формі Спеціальних умов Кредиту на основі інформації, наданої в Заяві. Натискаючи кнопку «Прийняти», Позичальник підтверджує надання Кредитодацю згоди на використання персональних даних Позичальника.

Підтвердження у вигляді одноразового алфавітно-цифрового ідентифікатора надсилається Кредитодавцем на номер телефону Позичальника. Шляхом введення Коду підтвердження у відповідне поле та натискання кнопки «Підтвердити» Позичальник приймає пропозицію. Договір з цього моменту є укладеним відповідно до Правил та норм Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до відповідей ПрАТ «Київстар» від 31.01.2022 № 2553760/03/02/02 та від 18.05.2022 № 25/5/з у період з 26.08.2021 року по 27.08.2021 року (дата укладення оспорюваного Договору) телефонний номер НОМЕР_1 за ОСОБА_1 як абонентом не був зареєстрований. Комунікаційні послуги за вказаним телефонним номером в період часу з 26.08.2021 року по 27.08.2021 року надавались на умовах передплаченої форми обслуговування ПрАТ «Київстар», знеособлено (анонімно).

Визначити особу, в користуванні якої у період часу з 26.08.2021 року по 27.08.2021 року знаходився вказаний телефонний номер не має можливості.

В ході проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні № 0000118 від 31.12.2021 порушеному за заявою позивачки встановлено що 01.07.2021 до 12:05 год телефон позивачки НОМЕР_1 обслуговувався базовою станцією мобільного зв`язку 3182, с. Микуличин, гора Рокита, вежа ІФФКРРТ, Яремчанської міської ради, ІМЕІ телефону НОМЕР_2 , а після 01.07.2021 12:05 год - телефон не обслуговувався до 01.09.2021 20.14 год, ІМЕІ телефону відсутній. Таким чином телефонний номер НОМЕР_1 26.08.2021 та 27.08.2021 року не обслуговувався, а відтак ОСОБА_1 не могла отримувати sms повідомлень від відповідача з одноразовим цифровим ідентифікатором для підписання кредитного договору, а отже оспорюваний кредитний договір не підписувала.

Крім того судом встановлено, що банківська картка № НОМЕР_3 , на яку відповідачем 27.08.2021 року перераховано кошти в сумі 23000 грн належить ОСОБА_3 , рахунок відкрито в м. Суми.

Таким чином зібраними доказами у справі встановлено, що позивачка ОСОБА_1 27.08.2021 року не підписувала договір кредитної лінії № ID545395 одноразовим цифровим ідентифікатором, а кредитні кошти в сумі 23000 грн на її рахунок не поступали.

Відповідач заперечуючи обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 на спростування встановлених по справі обставин належних доказів не надав.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що належність банківської картки позичальників полягає у обов?язку позичальника згідно умов договору ввести реквізити саме своєї банківської картки, а тому переказ коштів за договором кредитної лінії № ID9467337 від 27.08.2021 року відбувся на реквізити, вказані позивачем є необґрунтованими, оскільки кредитні кошти перераховуються позичальнику на його картковий рахунок, а не рахунок інших осіб.

Подібні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 20 червня 2022 року у справі № 757/40396/20 (провадження № 61-850св22) від 04 грудня 2023 року у справі № 212/10457/21 (провадження № 61-6066св23) та інших.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленого судового рішення, такі доводи по суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й правильної оцінки судом першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формування рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі змісту статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки в світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі Проніна проти України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргупредставника Товариства з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс» залишити без задоволення, а рішення Яремчанського міського суду від 27 лютого 2024 року - без зміни.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 жовтня 2024 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

О.О. Томин