Провадження № 22-ц/802/155/24 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Шевчук Л. Я.

з участю секретаря судового засідання Савчук О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, за апеляційною скаргою представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 грудня 2023 року,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулась в суд із зазначеною заявою.

Покликалась на те, що 03 жовтня 2023 року їй було встановлено першу групу інвалідності від загального захворювання. Після цього 12 жовтня 2023 року вона зверталась із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про призначення їй пенсії по інвалідності, на що 20 жовтня 2023 року отримала письмову відмову по причині відсутності у неї необхідного для цього страхового стажу. Зокрема, до страхового стажу їй не було зараховано період навчання у навчальному закладі, про що є запис у її трудовій книжці без зазначення номера реєстрації та дати видачі диплома.

Крім того, заявник вказувала, що отримати уточнюючу довідку про період та форму навчання вона не може, оскільки навчальний заклад знаходиться у м. Мелітополі, який є тимчасово окупованою територією України, і необхідна їй інформація відсутня в Державному архіві Запорізької області.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт її навчання у Мелітопольському автомоторному технікумі в період з 01 вересня 1978 року по 01 липня 1982 року на денній формі навчання.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 грудня 2023 року у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, подала апеляційну скаргу, в якій просила її скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що постановляючи оскаржувану ухвалу, суд неповно з`ясував всі обставини, що мають значення для справи, та дійшов хибного висновку про те, що заявлена ОСОБА_1 вимога про встановлення юридичного факту не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, що призвело до постановлення помилкової ухвали про відмову у відкритті провадження, яка обмежує доступ заявника до правосуддя.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Учасники справи, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились.

Від представника заявника на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності її довірителя.

Колегія суддів, відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності учасників справи, які належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, оскільки їх неявка в судове засідання апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що встановлення факту навчання у навчальному закладі для зарахування періоду навчання до страхового стажу для призначення пенсії по інвалідності, не підлягає судовому розгляду, а повинне вирішуватись у позасудовому порядку компетентним органом Пенсійного фонду України з можливим подальшим оскарженням прийнятого рішення до суду адміністративної юрисдикції.

Такий висновок суду є правильний.

Встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту навчання у навчальному закладі з метою зарахування періоду навчання до страхового стажу для призначення пенсії по інвалідності.

Як вбачається з доданої до матеріалів справи копії трудової книжки, серія НОМЕР_1 , заявник ОСОБА_1 з 01 вересня 1978 року по 01 липня 1982 року навчалася у Мелітопольському автомоторному технікумі, однак не вказано номер реєстрації та дату видачі диплома (а. с. 7).

12 жовтня 2023 року ОСОБА_1 зверталася до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності І групи (підгрупа А), загальне захворювання, на що 20 жовтня 2023 року отримала відповідь про відмову в призначенні їй пенсії із-за відсутності для цього необхідного страхового стажу (а. с. 9).

Крім того, з приєднаних до матеріалів справи письмових доказів - відповідей з Державного архіву Запорізької області від 31 жовтня 2023 року, № 05-07/Б-2218, Міністерства освіти і науки України від 09 листопада 2023 року, Меліопольського промисловоекономічного фахового коледжу від 14 листопада 2023 року, який був тимчасово переміщений до м. Запоріжжя, слідує, що видати уточнюючу довідку про період і форму навчання заявника ОСОБА_1 у Мелітопольському автомоторному технікумі дані установи не можуть по причині відсутності архівних документів даного навчального закладу, які залишились на тимчасово окупованій території в м. Малітополь (а. с. 11-14).

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України).

Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Водночас перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у частині першій статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Для розгляду справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, важливо розуміти, що в порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо воно не пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би факт, що має юридичне значення, але йому в цьому було відмовлено (із зазначенням причин відмови).

Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито, - закриває провадження у ній.

Отже, у судовому порядку встановлюються лише такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника, і в судовому порядку встановлення юридичних фактів можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 9 постанови №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суди при вирішенні питання про підвідомчість справи мають право враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено не судовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду.

У своїй постанові у справі №560/17953/21 (провадження №11-150апп23) від 18 січня 2024 року Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30 січня 2020 року у справі №287/167/18-ц (провадження №14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі №290/289/22-ц (провадження №61-13369св22), вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судовому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

Зі змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що встановлення факту навчання у навчальному закладі їй необхідно для зарахування цього періоду до страхового стажу для призначенні їй пенсії по інвалідності.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків (п.1, 2 вказаного Порядку №637).

Відповідно до пункту 8 вказаного Порядку №637, період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

У судовому порядку відповідно до пункту 26 зазначеного Порядку встановлюється лише факт приналежності документа, що підтверджує трудовий стаж, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження.

Тобто, вказаним актом унормовано, що єдиним компетентним органом, до повноважень якого віднесено встановлення факту наявності трудового стажу, зокрема, шляхом встановлення факту навчання у певному періоді з подальшим його зарахуванням до страхового стажу, є орган Пенсійного фонду України. До повноважень суду вирішення вказаних питань не віднесено.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що вирішення питання про встановлення факту навчання у начальному закладі для підтвердження страхового стажу підлягає розгляду у позасудовому порядку відповідним державним органом, прийняте рішення якого може бути оскаржене до суду адміністративної юрисдикції.

Пенсійний фонд України (його територіальні органи) є суб`єктом владних повноважень, наділеним державою владними управлінськими функціями у сфері пенсійного забезпечення.

Оскільки за своїм предметом та можливими правовими наслідками вимоги заявника ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, пов`язані із публічно-правовими відносинами останньої із державою, то вони не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Встановити факт, про який просить заявник, можливо винятково під час розгляду справи у суді адміністративної юрисдикції у зв`язку із оскарженням рішення суб`єкта владних повноважень про відмову в призначенні пенсії.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України).

Таким чином, на думку колегії суддів, відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції правильно застосував положення п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України та дійшов вірного висновку, що спірні правовідносини не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки стосуються рішення органу Пенсійного фонду України, яке у разі незгоди з ним, підлягає оскарженню за правилами адміністративного судочинства.

Розгляд таких вимог судом є фактично перебиранням на себе органом судової влади функції, яку покладено на спеціальний уповноважений орган, що має відповідну компетенцію. Вказану обставину суд може встановити у випадку оскарження громадянином рішення спеціально уповноваженого органу, що прийняв рішення з поставленого заявником питання.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена судом з додержанням вимог цивільного процесуального законодавства, а тому підстав для її скасування і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції не вбачає.

Доводи апеляційної скарги не впливають на законність оскаржуваної ухвали та не спростовують вірних висновків суду.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку впродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді