Справа № 2610/4833/2012
Провадження № 4-с/761/185/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Габунії Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи: Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Товариство з обмеженою відповідальністю «Колекторський центр»,

ВСТАНОВИВ:

15.08.2024 р. ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, у якій просить:

- визнати неправомірною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо незняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 у виконавчих провадженнях № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2;

- зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зняти арешт з усього майна ОСОБА_1 , накладений постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 11.12.2013 р. у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 (запис про обтяження № 6289650);

- зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зняти арешт з усього майна ОСОБА_1 , накладений постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 27.11.2014 р. у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 (запис про обтяження № 8125051).

Свою скаргу заявник обґрунтовує тим, що у провадженні Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 2610/4833/2012, виданого 10.10.2012 р. Шевченківським районним судом м.Києва, про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Терра Банк», правонаступником якого є ТОВ «Колекторський центр», заборгованості у сумі 13298108,81 грн. 12.09.2018 р. державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу з причини відсутності у боржника майна. Також у провадженні Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у період з 2012 року по 2016 рік перебувало виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання постанови від 07.02.2012 р. № 23356505 про стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь державного бюджету України виконавчого збору у сумі 1448847,77 грн. На даним час матеріали вказаних виконавчих проваджень №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, у яких державним виконавцем накладались арешти на все майно заявника, знищені у зв`язку із закінченням строків їх зберігання. Представник заявника звертався до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою про зняття арешту з майна боржника, однак вона була залишена без задоволення. Посилаючись на те, що бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо незняття арешту з майна порушує її права, заявник вважає її неправомірною, оскільки виконавчі провадження завершені та майнові претензії до неї у подальшому не заявлялись, а тому звернулась до суду з даною скаргою.

Ухвалою від 16.08.2024 р. скаргу прийнято до розгляду та призначено судове засідання.

Представник заявника в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав викладених в скарзі та відповіді на відзив.

Представник заінтересованої особи Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в судове засідання не з`явився, однак на адресу суду надійшов його відзив на скаргу, у якому останній проти заявлених вимог заперечив, просив суд відмовити у їх задоволенні та залишити скаргу без розгляду з причин пропуску заявником встановленого законом строку на звернення до суду з даною скаргою.

Представник заінтересованої особи ТОВ «Колекторський центр» в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомив.

Враховуючи, що відповідно до ч.2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, тому суд вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності заінтересованих осіб.

Вислухавши пояснення представника заявника, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що у провадженні Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 2610/4833/2012, виданого 10.10.2012 р. Шевченківським районним судом м.Києва, про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Терра Банк», правонаступником якого є ТОВ «Колекторський центр», заборгованості у сумі 13298108,81 грн.

12.09.2018 р. державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу з причини відсутності у боржника майна.

Також у провадженні Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у період з 2012 року по 2016 рік перебувало виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання постанови від 07.02.2012 р. № 23356505 про стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь державного бюджету України виконавчого збору у сумі 1448847,77 грн.

У межах вказаних виконавчих проваджень державними виконавцями виносились постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.05.2024 р.

На даним час матеріали виконавчих проваджень №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2 знищені у зв`язку із закінченням строків їх зберігання.

Представник заявника звертався до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою про зняття арешту з майна боржника, однак вона була залишена без задоволення.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Звертаючись до суду з даною скаргою, заявник, як на підставу для її задоволення, посилається на неправомірну бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо незняття арешту з її нерухомого майна, оскільки виконавчі провадження завершені та майнові претензії до неї у подальшому не заявлялись, а тому вважає, що вказаною бездіяльністю Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України порушені її права.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. № 1404-VІІІ (далі - Закон № 1404-VІІІ) встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 5 Закону № 1404-VІІІ визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Так, з метою примусового виконання рішення суду та постанови про стягнення виконавчого збору державними виконавцями виносились постанови про відкриття виконавчих проваджень №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.05.2024 р., на підставі постанов державних виконавців про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 11.12.2013 р. у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 та від 27.11.2014 р. у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 зареєстровані обтяження усього нерухомого майна заявника.

Разом з тим, 12.09.2018 р. державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу з причини відсутності у боржника майна, при цьому як вбачається з листа Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 09.08.2024 р., виконавче провадження № НОМЕР_2 перебувало на виконанні у період з 2012 року по 2016 рік.

Відповідно до ч.ч.4, 5 ст. 59 Закону № 1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню.

Водночас, у випадку повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

Відповідно до частини 5 статті 13 Закону № 1404-VIII постанова про зняття арешту постановляється виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. За порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом.

Водночас, Законом України «Про виконавче провадження» не врегульовано правовідносини щодо припинення заходів примусового виконання виконавчого документа у зв`язку з його добровільним виконанням після повернення виконавчого документа стягувачу та/або закінчення виконавчого провадження.

При цьому наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном (подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07.07.2021 р. у справі № 2-356/12, від 03.11.2021 р. у справі № 161/14034/20, від 22.12.2021 р. у справі № 645/6694/15).

Оскільки судом встановлено, що виконавчий лист № 2610/4833/2012, виданий 10.10.2012 р. Шевченківським районним судом м.Києва, після його повернення стягувачу повторно протягом встановленого законом строку до примусового виконання не пред`являвся, виконавчі провадження на його підставі не відкривались, майнові претензії до заявника у подальшому не заявлялись, при цьому виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору перебувало у провадженні Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України тільки у період з 2012 року по 2016 рік, тому суд вважає, що наявність протягом восьми та шести років відповідно з дня завершення кожного з виконавчих проваджень нескасованих арештів, накладених на усе нерухоме майно заявника, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Таким чином суд вважає, що незняття Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України арештів з майна заявника, накладеного у виконавчих провадженнях №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, за встановлених у справі обставин, є протиправною бездіяльністю цього органу ДВС.

За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та враховуючи те, що відділом, внаслідок допущення бездіяльності, яка оскаржується, не вирішено питання про скасування арештів з усього нерухомого майна боржника, хоча з врахуванням відсутності виконавчих проваджень та незаявленя у подальшому до заявника майнових претензій, необхідність у подальшому застосуванні цих арештів відсутня, при цьому наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту порушує права боржника, суд приходить до висновку про задоволення скарги.

Крім того, суд не вбачає підстав для залишення скарги без розгляду, оскільки заявник звернувся з нею до суду у межах встановленого законом строку, а тому приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання представника заінтересованої особи.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 259-261, 268, 352-355, 447-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

УХВАЛИВ:

Відмовити представнику заінтересованої особи Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в задоволенні клопотання про залишення скарги без розгляду.

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи: Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Товариство з обмеженою відповідальністю «Колекторський центр» - задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо незняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 у виконавчих провадженнях № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2, за заявою представника боржника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 про зняття арешту з майна від 30.07.2024 р.

Зобов`язати уповноважених осіб Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зняти арешт з усього майна ОСОБА_1 , накладений постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 11.12.2013 р. у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 (запис про обтяження № 6289650).

Зобов`язати уповноважених осіб Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зняти арешт з усього майна ОСОБА_1 , накладений постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 27.11.2014 р. у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 (запис про обтяження № 8125051).

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: