Справа № 301/2955/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" листопада 2024 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в складі головуючої Даруда І.А., при секретарі Сатін Н.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно стверджуючи, що спадкодавець ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , яке видане виконавчим комітетом Приборжавської сільської ради, актовий запис № 37.

Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається із житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою : АДРЕСА_1 , земельної ділянки, площею 0,20 га (ділянка № 1- 0,16 га, ділянка № 2- 0,02 га, ділянка № 3- 0,02 га), що розташована на території Приборжавської сільської ради, яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства на підставі рішення 12 сесії 24 скликання Приборжавської сільської ради від 24.12.2003 року, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю 11-3К № 008601, виданого 20.01.2004 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 652, права на земельну частку ( пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСГП «Верховина» розміром 1,20 в умовних кадастрових гектарах на підставі рішення Іршавської РДА від 03.07.1997 року за № 218 року згідно, сертифіката на право на земельну частку ( пай) серії 3К № 0106226, який зареєстровано 08.07.1997 року за № 36.

Спадкодавець ОСОБА_3 на випадок своєї смерті залишив заповіт, яким все своє майно заповів позивачу ОСОБА_1 .

Заповіт складено 23.11.2012 року, посвідчено серетарем виконкому Приборжавської сільської ради Горзов М.М., зареєстровано в реєстрі за №278.

Спадщину за померлим ОСОБА_3 позивач прийняв, так як на день смерті спадкодавця проживав разом з ним у спадковому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що стверджується довідкою виконавчого комітету Довжанської сільської ради № 114 від 01.04.2024 року. Інших спадкоємців майна померлого за заповітом не має.

Спадкодавець ОСОБА_3 був власником спадкового будинку згідно свідоцтва про право на нерухоме майно , яке видано 08.11.2012 року на підставі рішення виконкому Приборжавської сільської ради № 88 від 30.10.2012 року.

Позивач не може оформити спадщину в нотаріальному порядку , так як на даний час відсутній оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно, а тому приватний нотаріус Хустського нотаріального округу рекомендував йому звернутись до суду для вирішення питання визнання права власності на спадщину.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, натомість подав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав, а справу просив розглянути без його участі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явилася, про час та місце проведення судового засідання була повідомлена своєчасно і належним чином. Натомість подала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала, а розгляд справи просила проводити у її відсутності.

Суд, всебічно та в повному обсязі дослідивши матеріали справи вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Судом в судовому засіданні було встановлено, що спадкодавець ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , яке видане виконавчим комітетом Приборжавської сільської ради, актовий запис № 37.(а.с. 5)

Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається із житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою : АДРЕСА_1 , земельної ділянки, площею 0,20 га (ділянка № 1- 0,16 га, ділянка № 2- 0,02 га, ділянка № 3- 0,02 га), що розташована на території Приборжавської сільської ради, яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства на підставі рішення 12 сесії 24 скликання Приборжавської сільської ради від 24.12.2003 року, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю 11-3К № 008601, виданого 20.01.2004 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 652, права на земельну частку ( пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСГП «Верховина» розміром 1,20 в умовних кадастрових гектарах на підставі рішення Іршавської РДА від 03.07.1997 року за № 218 року згідно, сертифіката на право на земельну частку ( пай) серії 3К № 0106226, який зареєстровано 08.07.1997 року за № 36.

Суд встановив, що спадкодавець ОСОБА_3 на випадок своєї смерті залишив заповіт, яким все своє майно заповів позивачу ОСОБА_1 . Заповіт складено 23.11.2012 року, посвідчено серетарем виконкому Приборжавської сільської ради Горзов М.М., зареєстровано в реєстрі за № 278.(а.с. 15)

Спадщину за померлим ОСОБА_3 позивач прийняв, так як на день смерті спадкодавця проживав разом з ним у спадковому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що стверджується довідкою виконавчого комітету Довжанської сільської ради № 114 від 01.04.2024 року.

Також, згідно наданих до позовної заяви доказів, а саме свідоцтва про смерть дружини спадкодавця (а.с. 6), та довідки виданої ЦНАП виконкому Довжанської сьльської ради за № 114 від 01.04.2024 року (а.с. 10), судом вбачається, що інших спадкоємців майна померлого за заповітом окрім відповідача ОСОБА_2 - не має.

Спадкодавець ОСОБА_3 був власником спадкового будинку згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно , яке видано 08.11.2012 року на підставі рішення виконкому Приборжавської сільської ради № 88 від 30.10.2012 року.(а.с. 14)

Також, судом було встановлено, що позивач не може оформити спадщину в нотаріальному порядку , так як на даний час відсутній оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно, а тому приватний нотаріус Хустського нотаріального округу рекомендував йому звернутись до суду для вирішення питання визнання права власності на спадщину.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ст. 1223 ЦК Кодексу, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Також, суд враховує те, що відповідачем згідно поданої до суду заяви від 05.11.2024 року позовні вимоги викладені в позовній заяві було визнано та проти задоволення таких остання не заперечила.

У відповідності до приписів частини четвертоїст.206 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Роз`яснюючи положення процесуального закону, які визначають дії суду при визнанні позову відповідачем Пленум Верховного Суду України в абзаці третьому пункту 24постанови від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції`зазначив, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 4,12,19,83, 175,177,184, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 16, 392, 1216, 1220, 1223 , 1268 ЦК України, суд, -

Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , власником спадкового майна , що складається із : 1) житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; 2) земельної ділянки, площею 0,20 та ( ділянка № 1- 0,16 га, ділянка № 2 - 0,02 га , ділянка № 3 - 0,02 га), що розташована на території Приборжавської сільської ради, яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства на підставі рішення 12 сесії 24 скликання Приборжавської сільської ради від 24.12.2003 року, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю 11-3К № 008601 , виданого 20.01.2004 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 652; 3) права на земельну частку ( пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСГП «Верховина» розміром 1,20 в умовних кадастрових гектарах на підставі рішення Іршавської РДА від 03.07.1997 року за № 218 року згідно, сертифіката на право на земельну частку ( пай) серії 3К N? 0106226, який зареєстровано 08.07.1997 року за № 36.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Суддя: І. А. Даруда