Ухвала

Іменем України

25 вересня 2024 року

м. Київ

справа № 2018/11846/2012

провадження № 61-12311ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 06 травня 2024 року у складі судді: Губської Я. В., та постанову Харківського апеляційного суду від 25 липня 2024 року у складі колегії суддів: Мальованого Ю. М., Маміної О. В., Яцини В. Б., у справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Алекс Інвестмент Енд Менеджмент Груп», боржники: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про заміну сторони виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року товариство з обмеженою відповідальністю «Алекс Інвестмент Енд Менеджмент Груп» (далі - ТОВ «Алекс Інвестмент Енд Менеджмент Груп») звернулось з заявою про заміну сторони виконавчого провадження ТОВ «ОТП Факторинг Україна» його правонаступником ТОВ «Алекс Інвестмент Енд Менеджмент».

Заява мотивована тим, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2014 року по справі № 2018/11846/2012 за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про стягнення заборгованості, звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення, зняття з реєстраційного обліку позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитними договорами № СNL-701/055/2006 від 05 грудня 2006 року та № ML-701/131/2008 від 27 лютого 2008 року в загальному розмірі 2 909 691,64 грн, а також стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» сплачені позивачем при подачі позову витрати по оплаті судового збору в розмірі - 3 219,00 грн. У задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про звернення стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , передачі предмета іпотеки на період до її реалізації, виселення ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та зняття їх з реєстраційного обліку - відмовлено.

На виконання зазначеного рішення 17 серпня 2015 року видано виконавчий лист № 2018/11846/2012, який в подальшому було втрачено. Постановою Полтавського апеляційного суду по даній справі було задоволено апеляційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна», скасовано ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 14 червня 2021 року, ухвалено нове рішення, яким заяву ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про поновлення строку на пред`явлення виконавчих листів до виконання та видачу їх дублікатів задоволено та ухвалено видати дублікати виконавчих листів у справі та поновлено строк пред`явлення для їх виконання.

12 серпня 2022 року між ТОВ «Алекс Інвестмент Енд Менеджмент Груп» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір факторингу № 12-2/07/2022 згідно з яким ТОВ «Алекс Інвестмент Енд Менеджмент Груп» отримало право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитними договорами № CNL-701/055/2006 від 11 грудня 2006 року, № МL701/131/2008 від 27 лютого 2008 року та № 001/13702/07 від 18 липня 2007 року. Згідно з договором факторингу від 12 серпня 2022 року ТОВ «Алекс Інвестмент Енд Менеджмент Груп» отримало всі права вимоги до боржника ОСОБА_1 . Наразі, виконавчі провадження не відкриті. У зв`язку з чим заявник просив замінити сторону у виконавчому провадженні.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 06 травня 2024 року:

заяву ТОВ «Алекс Інвестмент Енд Менеджмент Груп» про заміну сторони виконавчого провадження задоволено;

замінено сторону стягувача ТОВ «ОТП Факторинг України» на правонаступника - ТОВ «Алекс Інвестмент Енд Менеджмент Груп» щодо виконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2014 р. по справі №2018/11846/2012 про стягнення ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суми заборгованості за кредитними договорами №СNL-701/055/2006 від 05 грудня 2006 року та №ML-701/131/2008 від 27 лютого 2008 року в загальному розмірі 2 909 691,64 грн, а також щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» сплаченого позивачем судового збору в розмірі - 3 219,00 грн.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що:

Велика Палата Верховного Суду також у постанові від 8 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 дійшла висновку, що заміна сторони виконавчого провадження як процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва повинна здійснюватися з метою виконання завдання цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених прав шляхом своєчасного та ефективного виконання судового рішення;

звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження»;

відбулася заміна кредитора в зобов`язанні, на даний час усі права кредитора за кредитним договором Кредитними договорами №CNL-701/055/2006 від 11 грудня 2006 року, №МL701/131/2008 від 27 лютого 2008 року та № 001/13702/07 від 18 липня 2007 року, в тому числі в процесі виконання рішення суду належать ТОВ «Алекс Інвестмент Енд Менеджмент Груп»;

з приводу посилань представника боржника щодо відсутності ліцензії стягувача суд зазначив, що згідно договору факторингу від 12 серпня 2022 року на час відступлення права вимоги від ТОВ «ОТП Факторинг Україна», ТОВ «Алекс Інвестмент Енд Менеджмент Груп» має статус фінансової установи за законодавством України та внесено до Державного реєстру фінансових установ України (реєстраційне свідоцтво № 936 від 17 серпня 2017 року), інших відомостей на підтвердження позиції боржника з приводу відсутності ліцензії стягувача на надання фінансових послуг до суду на час розгляду справи не представлено.

Постановою Харківського апеляційного суду від 25 липня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 06 травня 2024 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:

заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження». Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 643/4902/14-ц (провадження № 61-26197св18),від 31 жовтня 2018 року у справі № 201/8548/16-ц (провадження № 61-16059св18) та від 15 серпня 2018 року у справі № 190/2119/14-ц (провадження№ 61-20171св18);

апеляційний суд зазначив, що згідно з договором факторингу від 12 серпня 2022 року ТОВ «Алекс Інвестмент Енд Менеджмент Груп» отримало всі права вимоги до боржника ОСОБА_1 , а тому ухвала суду першої інстанції про заміну сторони у виконавчому провадженні ухвалена з додержанням норм матеріального і процесуального права;

апеляційний суд відхилив посилання представника боржника на ту обставину, що з 24 жовтня 2023 року ТОВ «Алекс Інвестмент Енд Менеджмент Груп» було анульовано ліцензію з надання послуг з факторингу, а отже заява про заміну сторони виконавчого провадження задоволенню не підлягає, не ґрунтується на вимогах чинного законодавства. Оскільки станом на момент укладення договору факторингу від 12 серпня 2022 року ТОВ «Алекс Інвестмент Енд Менеджмент Груп» мало статус фінансової установи за законодавством України та було внесено до Державного реєстру фінансових установ України (реєстраційне свідоцтво № 936 від 17 серпня 2017 року). Відповідно до частини 4 статті 50 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» від 14 грудня 2021 року № 1953-IX з дати, зазначеної у рішенні Регулятора про анулювання ліцензії чи виключення з ліцензії окремої фінансової послуги, але не раніше наступного робочого дня після дня прийняття такого рішення, фінансова компанія, ломбард не мають права здійснювати діяльність з надання фінансових послуг чи виключеного з ліцензії виду фінансової послуги (у тому числі укладати нові договори з надання відповідного виду фінансових послуг та/або продовжувати строк дії укладених договорів з надання таких фінансових послуг, та/або збільшувати розмір зобов`язань за укладеними договорами з надання таких фінансових послуг). Зобов`язання за раніше укладеними договорами про надання такої фінансової послуги виконуються сторонами в повному обсязі до моменту виконання договору.

05 вересня 2024 року ОСОБА_1 через підсистему Електронний суд подав до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 06 травня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 25 липня 2024 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і прийняти нову постанову, якою у задоволенні заяви відмовити.

У клопотанні, яке міститься у касаційній скарзі, ОСОБА_1 просить поновити строк на касаційне оскарження, мотивуючи тим, що повний текст судового рішення було отримано представником ОСОБА_1 05 серпня 2024 року після 17:00, то з урахуванням положень статті 272 ЦПК України судове рішення вважається врученим 06 серпня 2024 року.

Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення (частина друга статті 390 ЦПК України).

Аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів свідчить, що строк на касаційне оскарження пропущений з поважних причин. Тому суд, на підставі статті 390 ЦПК України, поновлює його.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

постанова суду та ухвала суду підлягають скасуванню у зв`язку з тим, що у ТОВ «Алекс Інвестмент Енд Менеджмент Груп» відсутня можливість здійснювати зобов`язання за договором факторингу № 12-2/08/2022 від 12 серпня 2022 року;

наразі відсутній правовий висновок щодо можливості надання послуг з факторингу фінансовою компанією, в якої ліцензія з правом надання послуг з факторингу є анульованою, а оплата за надання послуг з факторингу визначена у вигляді дисконтування суми заборгованості. Так, вказане є значною юридичною проблемою, оскільки після отримання дисконтування суми заборгованості (оплати за надання послуг з факторингу) компанія фактично втратила право на надання відповідних послуг;

послуга факторингу передбачає за собою не тільки укладення договору факторингу, але й його подальше виконання. Відповідно, фактор за договором повинна бути фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції не тільки на дату отримання права вимоги за кредитним договором, але й під час стягнення коштів з боржника. Анулювання ліцензії на здійснення факторингових операцій фактору є підставою для зупинення зі сторони фактора можливості стягувати кошти з боржника, оскільки останній не може надавати послуги з факторингу;

договором факторингу визначено плату за надання послуг у вигляді дисконтування суми заборгованості - стягнення коштів з боржника та відповідно отримання вказаних коштів заявником свідчитиме про надання послуг з факторингу. Відсутність у заявника ліцензії на надання послуг з факторингу позбавляє останнього можливості надавати такі послуги та відповідно отримувати плату за надання таких послуг. Вказані обставини є самостійними для відмови у задоволенні заяви про заміни стягувача, оскільки заявник не має права на надання послуг, які передбачені договором факторингу № 12-2/08/2022 від 12 серпня 2022 року;

за анулювання ТОВ «Алекс Інвестмент Енд Менеджмент Груп» (23 жовтня 2023 року) ліцензії на надання послуг з факторингу - останній позбавлений права на отримання плати за надання послуг з факторингу, яка виражена в дисконтуванні суми заборгованості, за договором факторингу № 12-2/08/2022 від 12 серпня 2022 року, та це є самостійною підставою для відмови у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Суди встановили, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2014 року по справі № 2018/11846/2012 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/41958433):

позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено частково

стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитними договорами № СNL-701/055/2006 від 11 грудня 2006 року та № ML-701/131/2008 від 27 лютого 2008 року в загальному розмірі 2 909 691,64 грн;

стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» сплачені позивачем при подачі позову витрати по оплаті судового збору в розмірі - 3 219,00 грн;

в задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про звернення стягнення на предмет іпотеки: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , передачі предмета іпотеки на період до її реалізації, виселення ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та зняття їх з реєстраційного обліку - відмовлено.

19 квітня 2021 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» зверталося до суду з заявою про видачу дублікатів виконавчих листів у справі № 2018/11846/2012 та поновлення строку на пред`явлення вказаних листів до виконання.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова 14 червня 2021 року у справі № 2018/11846/2012 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/97712007) в задоволенні заяви відмовлено.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 12 січня 2023 року у справі № 2018/11846/2012 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/108376356):

апеляційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено;

скасовано ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 14 червня 2021 року та ухвалено нове рішення, яким заяву ТОВ «ОТП Факторинг Україна», задоволено;

видано дублікат виконавчого листа у справі № 2018/11846/2012, виданого Київським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг України» заборгованості за кредитним договором № CNL-701/055/2006 від 05 грудня 2006 року та № ML-701/131/2008 від 27 лютого 2008 року в загальному розмірі 2909691,64 грн;

видано дублікат виконавчого листа у справі № 2018/11846/2012, виданого Київським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг України» судового збору в розмірі 3219,00 грн;

поновлено строк пред`явлення для виконання виконавчих листів у справі № 2018/11846/2012, виданих Київським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг України» заборгованості за кредитним договором № CNL-701/055/2006 від 05 грудня 2006 року та № ML701/131/2008 від 27 лютого 2008 року в загальному розмірі 2 909 691,64 грн, а також судового збору в розмірі 3 219,00 грн;

стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг України» судовий збір в розмірі 2 270,00 грн за подачу апеляційної скарги.

Суди встановили, що станом на теперішній час вказані виконавчі листи не перебувають на виконанні в органах державної виконавчої служби та приватних виконавців.

12 серпня 2022 року між ТОВ «Алекс Інвестмент Енд Менеджмент Груп» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір факторингу № 12-2/08/2022, згідно з яким ТОВ «Алекс Інвестмент Енд Менеджмент Груп» отримало право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитними договорами № CNL-701/055/2006 від 05 грудня 2006 року, № МL701/131/2008 від 27 лютого 2008 року та № 001/13702/07 від 18 липня 2007 року.

У разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу (частина перша статті 55 ЦПК України).

У разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження. Ухвала про заміну сторони виконавчого провадження надсилається (надається) учасникам справи, а також державному виконавцю, приватному виконавцю в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (стаття 442 ЦПК України).

Тлумачення частини першої статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (див., зокрема, постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного від 07 листопада 2018 року в справі № 243/11704/15-ц (провадження № 61-43067св18), постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23 листопада 2022 року в cправі № 910/3031/20)).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У пунктах 73 - 76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року в справі № 916/617/17 (провадження № 12-48гс20) зазначено, що:

«оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, а отже, якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи.

На стадії виконавчого провадження як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 334 цього Кодексу з урахуванням підстав, визначених статтею 52 ГПК України. У цьому випадку приписи статті 334 ГПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва на стадії виконання судового рішення, застосовуються разом з положеннями статті 52 цього Кодексу.

Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється виключно на підставі статті 52 ГПК України. У такому випадку з огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою. Єдиним винятком є заміна боржника або стягувача у виконавчому документі до відкриття виконавчого провадження, що окремо обумовлено у частині п`ятій статті 334 ГПК України.

Процесуальне правонаступництво в розумінні статті 52 ГПК України допускається на будь-якій стадії судового провадження, включаючи й стадію виконання судового рішення».

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 січня 2020 року в справі № 916/2286/16 вказано, що:

«вирішуючи питання про наявність підстав для заміни учасника справи (сторони виконавчого провадження) правонаступником за відсутності обставин, що свідчать про нікчемність договору, на підставі якого подано заяву про заміну учасника правовідносин, а також відомостей щодо оспорювання або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку, суд має виходити з принципу правомірності цього правочину, дослідивши та надавши оцінку достатності та достовірності наданих в обґрунтування заяви про заміну сторони доказів для здійснення відповідної заміни. Такий висновок міститься в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2019 року у цій справі.

Судами не встановлено, що договір відступлення оспорюється або визнаний у встановленому порядку недійсним і на відповідні обставини не посилаються учасники справи та заявник, у зв`язку з чим відмова судів першої та апеляційної інстанцій у задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну сторони (кредитора) правонаступником з підстав того, що фізична особа не може бути належним правонаступником кредитодавця у спірних правовідносинах і укладений договір не може змінити імперативні приписи законодавства, суд вважає помилковими. З огляду на наведене

Суд вважає слушним посилання Скаржника (пункт 6.1) на відсутність в матеріалах справи документів, які б свідчили про визнання Договору відступлення недійсним, заперечення учасниками справи факту правомірності укладення цього Договору».

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21)).

В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).

Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов) (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).

Для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року в справі № 761/12692/17 (провадження № 61-37390свп18)).

Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним» (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2019 року у справі № 759/2328/16 (провадження № 61-5800зпв18)). Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.

Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2023 року в справі № 398/1796/20 (провадження № 61-432сво22)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21) вказано, що:

«71. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора в зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. У зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

72. Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони в матеріальному правовідношенні її правонаступником). Процесуальне правонаступництво передбачене статтею 55 ЦПК України. Це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні. У зв`язку із цим для вирішення судом питання щодо процесуальної заміни сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.

73. Матеріальне правонаступництво реалізується в межах процесуального правонаступництва виключно за правилами останнього.

74. Законодавець не ототожнює «процесуальне правонаступництво» і «заміну сторони виконавчого провадження», оскільки цим інститутам присвячені дві окремі статті ЦПК України - 55 та 442 відповідно. Також це опосередковано випливає зі змісту пункту 28 частини першої статті 353 ЦПК, відповідно до якого ухвала про заміну сторони у справі (процесуальне правонаступництво) та ухвала про заміну сторони виконавчого провадження відокремлені одна від одної як такі, на які можуть подаватись скарги окремо від рішення суду.

75. Особа, на користь якої видано виконавчий документ, набуває статусу стягувача з моменту видачі такого виконавчого документа, а не з моменту відкриття виконавчого провадження. Але разом з тим ця особа до відкриття виконавчого провадження як юридичного процесу є лише стягувачем у виконавчому документі на стадії виконання судового рішення з відповідним потенціалом прав у виконавчому провадженні, які повноцінно реалізує лише у статусі стягувача як сторони відкритого виконавчого провадження, за виключеннями, передбаченими законодавством. Тому заміна стягувача саме як сторони виконавчого провадження неможлива, якщо заява правонаступника про це подана, зокрема, після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, але якщо цей строк не був поновлений судом. Водночас заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу, у тому числі до відкриття виконавчого провадження».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Суди встановили, що: між ТОВ «Алекс Інвестмент Енд Менеджмент Груп» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 12 серпня 2022 року укладений договір факторингу, відповідно до якого ТОВ «Алекс Інвестмент Енд Менеджмент Груп» набуло всіх прав кредитора до боржника ОСОБА_1 ,

За таких обставин суди зробили обґрунтований висновок про задоволення заяви ТОВ «Алекс Інвестмент Енд Менеджмент Груп».

Аргумент касаційної скарги про те, що анулювання ТОВ «Алекс Інвестмент Енд Менеджмент Груп» (23 жовтня 2023 року) ліцензії на надання послуг з факторингу є підставою для відмови у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження, касаційний суд відхиляє з таких підстав

Правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним (частина перша статті 227 ЦК України).

Правочин чи договір з`являються як юридичний факт в момент їх вчинення. Недійсність може «вражати» правочин чи договір, і вона стосується саме моменту його вчинення, а не виконання (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі № 336/6023/20 (провадження № 61-11523сво23)).

Касаційний суд зауважує, що підставою недійсності правочину відповідно до статті 227 ЦК є саме вчинення юридичною особою правочину без відповідного дозволу (ліцензії). Позбавлення (анулювання) ліцензії не зумовлює нікчемності відповідного правочину та не є підставою для його оспорювання чи для відмови в задоволенні заяви про заміну сторони.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).

Керуючись статтями 260, 390, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження на ухвали Київського районного суду м. Харкова від 06 травня 2024 року та постанови Харківського апеляційного суду від 25 липня 2024 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 06 травня 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 25 липня 2024 року у справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Алекс Інвестмент Енд Менеджмент Груп», боржники: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про заміну сторони виконавчого провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков