Справа № 487/4106/24
Провадження № 2/487/2007/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

30 жовтня 2024 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Гаврасієнко В.О., за участю секретаря судового засідання Радченко К.В., розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики

В С Т А Н О В И В:

07.05.2024 року адвокат Долгов Антон Геннадійович, якій діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , у якій просив стягнути з відповідача на користь позивача борг за договором позики 301200 грн, 10% за користування коштами 813240 грн, інфляційні витрати за період прострочення платежу 104342 грн, а також судові витрати та витрати на правову допомогу у розмірі 25000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач 06 грудня 2021 року за усною угодою позики передала позичальнику ОСОБА_2 у власність 11000 доларів США, що станом на дату передачі коштів становило 301200 грн. При фактичному одержанні вказаної суми позичальником була надана розписка від 06.12.2021 року, яка була написана власноруч відповідачем. Відповідно до досягнутих умов позичальник був зобов`язаний повернути борг до 06 січня 2022 року. Станом на сьогоднішній день відповідачем борг не погашений в повному обсязі. За умовами укладеної домовленості відповідач зобов`язаний повернути позику з 10% за місяць за користування взятими коштами в борг. Строк користування позикою склав 27 місяців. Відповідно до розрахунку заборгованість за користування позикою склала 813240 грн. Починаючи з кінця 2021 року позивач постійно в усній формі вимагала повернення боргу, але відповідач не виконував взяті на себе зобов`язання. Згідно розрахунку індексу інфляції сума боргу з урахуванням індексу інфляції становить 405442 грн. На підставі викладеного просив позовні вимоги задвольнити.

Ухвалою суду від 13.05.2024 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 19.09.2024 року підготовче засідання закрито, призначено справу до судового розгляду.

До судового засідання представник позивача адвокат Долгов А.Г. не з`явився, суду надав заяву у якій просив засідання провести у їх відсутність відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач до судового засідання не з`явився, хоча про час і місце засідання був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив.

З урахуванням приписів статті 280 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи.

Дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до наступного.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 06.12.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 гроші в сумі 11000 доларів США та зобов`язався повернути позику та проценти в розмірі 10 відсотків за місяць від суми взятою в борг в строк до 6 січня 2022 року.

Згідно розрахунку заборгованості, що нарахований позивачем за період з 06.01.2022 по 02.05.2024, інфляційне збільшення складає 104342,43 грн, 10 % річних 813240 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму.

В порядку ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що буле передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилом ч.ч. 2 та 3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Таким чином наявність боргового документа у кредитора без відповідної помітки про виконання зобов`язання свідчить про невиконання останнього.

Отже, це грошове зобов`язання виконано відповідачем не було, чим порушено вимоги ст. 1049 ЦК України, за якою позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строки й у порядку, установлений договором. При цьому боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності зі ст. 526 ЦК України зобов`язання повинне виконуватися належним чином згідно умов договору й вимог ЦК України.

Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно із ст. ч.1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

За правилом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини 1стаття 1046 ЦК України).

Дана особливість реальних договорів зазначена в ч. 2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Згідно з ч. 1 ст. 1048, ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором та визначається залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Як встановлено судом, позикодавець свої зобов`язання виконав у повному обсязі, а саме передав відповідачу гроші кошти вказані в договорі позики, а відповідач зобов`язався повернути гроші в строк, однак свої зобов`язання не виконав, гроші не повернув.

З огляду на те, що кошти за договором позики відповідач повинен був повернути в строк до 06.01.2022, то з цього часу відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання, що є підставою для застосування відповідальності, передбаченої договором та законом.

У статті 509 ЦК України йдеться мова про те, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Як вже зазначалося та слідує із матеріалів справи, зокрема, договору позики, ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_1 у борг грошові кошти в сумі 11000 доларів США, які зобов`язувався повернути. При цьому, суд враховує, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку не повернуті, а тому враховуючи вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час.

Сума позики до цього часу повернута не була, а тому з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути заборгованість за договором позики в сумі 301200 грн. та визначені у договорі позики 10% річних у сумі 813240 грн.

Щодо стягнення інфляційних витрат за прострочення грошового зобов`язання, то суд відмічає, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зі змісту позовних вимог слідує, що позивач просить стягнути на його користь 10% річних в сумі 813240 грн та інфляційні витрати в сумі 104342,43 грн за період з 06.01.2022 по 02.05.2024.

Разом з тим, відповідно до п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Воєнний стан в Україні введений з 24 лютого 2022 року. Тобто нарахування інфляційних витрат, визначених ст. 625 ЦК України, в період воєнного стану є безпідставним.

Тому стягнення інфляційних витрат підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у період з 06.01.2022 по 23.02.2022 та становлять, відповідно до проведених розрахунків: 8797,45 грн - інфляційні витрати.

Отже, підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути заборгованість за договором позики від 06.12.2021 у розмірі 1123237,45 грн, з яких: 301200 грн - основна сума боргу, 813240 грн - 10 % річних за користування кредитом, 8797,45 грн - інфляційних витрат.

Відтак позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

Згідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до квитанції від 06.05.2024 року позивач при звернені до суду сплатив 12187,82 грн. судового збору.

У зв`язку із частковим задоволенням позову, на підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір, пропорційно задоволеним вимогам, що становить 11232,37 грн. (12187,82 х (1123237,45 / 1218782)).

Згідно ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Із квитанції до прибуткового касового ордеру від 06.05.2024 року, виданою адвокатом Долговим А.Г. вбачається, що позивачем оплачено правоничу допомогу у розмірі 25000,00 грн.

На підставі наведеного, суд також стягує з відповідача на користь позивача понесені та документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25000,00 грн.

Керуючись ст. ст.10,12,81,137,141,264,265,273,280-282,352,354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 06.12.2021 року у сумі 1123237,45 грн, яка складається з 301200,00 грн заборгованості за договором, 10% за користування коштами 813240,00 грн, інфляційні втрати 8797,45 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме судовий збір в сумі 11232,37 грн. та витрати на правову допомогу 25000,00 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя : Гаврасієнко В.О.