Справа №461/1619/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2024 року м.Львів.

Галицький районний суд м. Львова

у складі:

головуючого судді Юрківа О.Р.,

за участю:

секретаря судового засідання Пахолко Д.О.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки ОСОБА_2 ,

представниці відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові справу за позовом адвоката Шийки Івана Івановича інтересах ОСОБА_1 до Львівської клінічної лікарні на залізничному транспорті Філії «Центру охорони здоров`я» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності ,-

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Шийка І.І. звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 із позовом до Львівської клінічної лікарні на залізничному транспорті Філії «Центру охорони здоров`я» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності. В обґрунтування позову покликається на те, що

наказом виконуючого обов`язки генерального директора Клінічної лікарні Львівської залізниці за №1871 від 29.09.2000 року медсестру по масажу Відділення лікувальної фізкультури і масажу ОСОБА_4 з 15.09.2000 р. було переведено за її згодою медсестрою по масажу відділення фізіотерапії. У зв`язку з розірванням шлюбу позивачка змінила своє прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 », що підтверджується відповідним свідоцтвом про розірвання шлюбу. Наказом генерального директора Львівської клінічної лікарні на залізничному транспорті Філії «Центру охорони здоров`я» Акціонерного товариства «Українська залізниця» за №3 від 08.12.2022 року за порушення трудової дисципліни, неналежне виконання посадових обов`язків медичній сестрі з масажу фізіотерапевтичного відділення ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану. З наказом за №3 від 08.12.2022 року позивачку ознайомили 09 грудня 2023 року, про що свідчить відповідна відмітка на звороті наказу. Позивачка вважає наказ за №3 від 08.12.2022 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 , незаконним, який підлягає скасуванню, з таких підстав. Зі змісту наказу вбачається, що на позивачку накладено дисциплінарне стягнення за порушення посадових обов`язків визначених посадовою інструкцією, а саме: поставила діагноз пацієнтці ОСОБА_7 ; без скерування та інформування лікуючого лікаря повела пацієнтку ОСОБА_7 на консультацію до дерматолога; не виконала масаж за призначенням лікаря-фізіотерапевта та не повідомила про це лікаря, який призначив процедуру.

Адвокат зазначає, що 25.11.2022 року о 11.00 годині до ОСОБА_1 на проведення процедури масажу звернулася хвора ОСОБА_7 , тому вона розпочала процедуру масажу. Обробивши спину пацієнтки масажною олією, позивачка побачила на спині великі білі плями. Позивачка запитала хвору, «Що це?» на що ОСОБА_7 відповіла, що не знає. Після чого ОСОБА_1 попросила звернутися на консультацію до лікаря-дерматолога. На що пацієнтка погодилася і позивачка разом з нею пішли до лікаря-дерматолога на консультацію. Ніякого хвилювання чи небажання йти до дерматолога хвора ОСОБА_7 не виявляла. В кабінеті лікаря-дерматолога пацієнтка почала нервувати, на що дерматолог звернув увагу та заспокоїв пацієнтку. Провівши огляд пацієнтки ОСОБА_7 за її згодою, лікар дерматолог усно дав заключення, що це вікові зміни шкіри, а не шкірне захворювання, тому небезпеки для позивачки вони не становили, запропонував повернутися до процедури масажу. Після повернення до процедури масажу, пацієнтка почала заперечувати проведення процедури масажу та вимагати повернення процедурної картки та забрала її у позивачки. На цьому спілкування закінчилося.

Після цього, позивачка дізналася, що пацієнтка ОСОБА_7 звернулася до генерального директора Львівської клінічної лікарні на залізничному транспорті Гузара П. О. зі скаргою, про те, що медсестра ОСОБА_1 відмовилася робити їй масаж, поставила сама їй діагноз та довела її до нервового зриву. Щодо скарги ОСОБА_7 , позивачка надала керівнику свої пояснення щодо дійсних обставин даної ситуації, проте наказом за №3 від 08.12.2022 року ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Порушень трудової дисципліни позивачка не допускала, посадові обов`язки виконувала сумлінно.

Розділом 3 посадової інструкцією медичної сестри фізіотерапевтичного відділення ОСОБА_1 , передбачено, що медична сестра з масажу має право бути захищеною від професійних захворювань та заражень. Зважаючи, на те що на шкірі спини пацієнтки ОСОБА_7 були великі білі плями, у позивачки виникли підозри, що у пацієнтки ОСОБА_7 може бути інфекційне шкірне захворювання, яке є небезпечне для здоров`я позивачки, та може передатися їй та іншим пацієнтам під час процедури масажу. Крім цього пацієнтка ОСОБА_7 після огляду у лікаря-дерматолога сама відмовилася від проходження процедури масажу, що підтверджується її скаргою, поясненням ОСОБА_1 . Тому адвокат вважає, що в діях, позивачки відсутнє порушення трудової дисципліни та неналежне виконання посадових обов`язків, роботодавцем не враховано обставини, за яких вчинено проступок. Просить позов задовольнити.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 15.03.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

11.04.2023 року представниця відповідача подала до суду відзив на позовну заяву.

В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав, надав суду пояснення аналогічні викладеним у мотивах позовної заяви та просить позов задовольнити. Зазначив, що службове розслідування належним чином не проводилось. ОСОБА_1 не відмовлялась від проведення масажу.

Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала суду пояснення аналогічні викладеним у мотивах позовної заяви та просить позов задовольнити. Зазначила також, що при огляді помітила плями на шиї та спині пацієнтки, тому відвела її до дерматолога. Пацієнтку почало трусити. Дерматолог запропонував роздягнутися пацієнтці, однак вона почала протестувати. Лікар дерматолог сказав, що можна проводити масаж. ОСОБА_1 стверджує, що після огляду пацієнтки дерматологом, повела її до себе для проведення масажу. Однак пацієнтка відмовилась та написала скаргу, за що отримала догану.

Представниця відповідача у судовому засіданні позовні вимоги заперечила, просить відмовити в задоволення позову, вважає позовні вимоги безпідставним та необґрунтованими. Зазначила, що хвора була скерована на масаж до медсестри. Позивачка не мала права скеровувати хвору на огляд до дерматолога, а до лікаря, який скерував хвору до неї, а саме до фізіотерапевта. Позивачка перевищила повноваження, а саме встановила діагноз та скерувала хвору до дерматолога, не виконала масажу. Тому вважає, що наказ про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності є законним.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши інші матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу Украйни, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у частині другій зазначеної статті.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Судом встановлено, що наказом виконуючого обов`язки генерального директора Клінічної лікарні Львівської залізниці за №1871 від 29.09.2000 року медсестру по масажу Відділення лікувальної фізкультури і масажу ОСОБА_4 з 15.09.2000 р. було переведено за її згодою медсестрою по масажу відділення фізіотерапії / а. с. 12/.

У зв`язку з розірванням шлюбу позивачка змінила своє прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ».

Відповідно до наказу генерального директора Львівської клінічної лікарні на залізничному транспорті Філії «Центру охорони здоров`я» Акціонерного товариства «Українська залізниця» за №3 від 08.12.2022 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» за порушення трудової дисципліни, неналежне виконання своїх посадових обов`язків (п. 2.4, 2.7, 2.8 посадової інструкції медичної сестри з масажу фізіотерапевтичного відділення ОСОБА_1 ), керуючись п.1 ч.1 ст. 147 Кодексу законів про працю України, ОСОБА_1 сестрі медичній з масажу Віділення фізіотерапії оголошено догану /а. с. 8/.

В даному наказі зазначено, що 01.12.2022 року на засіданні постійно діючої комісії для проведення службових розслідувань з питань порушення трудової дисципліни та правил внутрішнього трудового розпорядку Львівської клінічної лікарні на залізничному транспорті філії «Центр охорони здоров`я» АТ «Укрзалізниця» розглянуто скаргу від 25.11.2022 року пацієнтки неврологічного відділення ОСОБА_7 щодо дій сестри медичної з масажу ОСОБА_1 та пояснення сестри медичної ОСОБА_1 . Згідно посадової інструкції метою діяльності сестри медичної з масажу є проведення масажу хворим за направленням лікарів фізіотерапевтів. В розділі «Завдання та обов`язки» п. 4 «Здійснювати у відповідності до призначення лікаря проведення масажу». П. 7 «Дотримуватись в роботі правил деонтології». П. 8 «Забезпечувати конфіденційність інформації про хворого». Одночасно, в посадовій інструкції сестри медичної з масажу відсутні положення щодо права на встановлення діагнозів та скеровування на консультації до вузьких спеціалістів. Комісією встановлено, що 25.12.2022 р. сестра медична з масажу ОСОБА_1 , порушила посадові обов`язки, визначені посадовою інструкцією : поставила діагноз пацієнтці ОСОБА_7 ; без скерування та інформування лікуючого лікаря повела пацієнтку ОСОБА_7 на консультацію до дерматовенеролога; не виконала масаж за призначенням лікаря-фізіотерапевта та не повідомила про це лікаря, який призначив процедуру.

З даним наказом ОСОБА_1 ознайомлена 09.12.2023 року.

З письмових пояснень ОСОБА_1 вбачається, що 24.11.2022 року до неї в кінці робочого дня (11 год. 17 хв.) звернулася пацієнтка ОСОБА_7 з карткою на процедуру масажу. Робочий час ОСОБА_1 по графіку закінчується об 11:00 год., тому вона запропонувала пацієнтці прийти на наступний день об 11:00 год. тому, що в неробочий час графік прийому хворих пацієнтів був вже розписаний. Пацієнтка погодилась прийти наступного дня. 25.11.2022 року об 11:00 год. пацієнтка прийшла та ОСОБА_1 почала проведення процедури. Обробивши спину олією, ОСОБА_1 побачила у ділянці шиї незрозумілі білі великі плями та запитала пацієнтку «Що це?». Пацієнтка не знала, тому ОСОБА_1 попросила її звернутися до дерматолога . Пацієнтка погодилась і вони разом пішли на консультацію до дерматолога, при цьому ОСОБА_7 ніякого хвилювання, або небажання йти до дерматолога не виявляла. В кабінеті в лікаря пацієнтка почала несподівано нервувати, на що дерматолог звернув увагу та заспокоїв її. Лікар провів огляд за згодою пацієнтки та усно надав заключення, що це вікові зміни шкіри та запропонував повернутися і продовжити процедуру масажу. Пацієнтка почала заперечувати та вимагати повернення процедурної картки та відмовилась від процедури. На цьому інцидент було завершено. З пацієнткою, ОСОБА_1 ствердила, що розійшлась без ознак конфлікту. Зазначила, що її дії були направлені на те щоб не нашкодити пацієнтці, ніяким чином не образити / а. с. 11/.

З скарги ОСОБА_7 вбачається, що вона є пацієнткою неврологічного відділення та прийшла на масаж по скеруванню фізіотерапевта до ОСОБА_1 , яка відмовилась робити масаж, встановила дерматологічний діагноз та повела до дерматолога. Дерматолог діагноз не підтвердив. Зазначила, що ОСОБА_1 довела її до нервового зриву. Просила прийняти міри до ОСОБА_1 .

Окрім цього в судовому засіданні допитано свідка ОСОБА_7 , яка показала суду, що вона відмовилась від проведення масажу після її приниження. Діагноз був озвучений «Лишай». Скаргу на ОСОБА_1 вона писала в фізіотерапевта сама. Знань з медицини свідок не має. Зазначила, що її всю трусило, було неприємно та принизливо. Де вона була 01.12.2022 року свідок не пам`ятає. Результати розгляду скарги їй не відомі. Зазначила, що вона лікувалась від неврології. Стверджує, що медсестра поставила їй невірний діагноз, вела до дерматолога на аналіз неправомірно.

Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до наступних висновків.

Показання свідка ОСОБА_7 суд відхиляє, оскільки вони не доводять факту дисциплінарного проступку, однак містять відомості про те, що сама свідок ініціювала відмову від проходження масажу. Викликає у суду сумнів твердження свідка та відповідача про те, що позивачка встановила відповідний /не конкретизований відповідачем у наказі/ діагноз, оскільки доказів установлення такого діагнозу суду не надано. Також не конкретизовано у якій формі позивачка «повела» пацієнтку ОСОБА_7 на консультацію до дерматовенеролога, в той час як позивачка стверджує, що вона запропонувала пацієнтці консультацію у дерматовенеролога. Сам факт появи у позивачки сумніву щодо стану здоровя свідка не може бути підставою для притягнення її до дисциплінарної відповідальності, і за вказаних обставин, поведінка позивачки заслуговує на увагу. А за відсутності негативних наслідків як для здоровя свідка, так і для власної безпеки, дії позивачки, на погляд суду, є виправданими.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до ст.139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни.

Трудова дисципліна це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.

Частиною першою статті 147 КЗпП України визначено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такий захід стягнення як догана.

Згідно ч.1 ст.148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення.

Статтею 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст.ст.147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.

Суд вважає, що в порушення вимог закону, оголошуючи догану ОСОБА_1 , роботодавець не врахував усіх об`єктивних обставин справи, оскільки дії ОСОБА_1 , що виникли на підставі сумніву щодо стану здоровя свідка, який законом не карається, не спричинили шкоди ні роботодавцю, ні іншим особам. Також не враховано безсумнівно відповідальне та добросовісне ставлення до виконання трудових обов`язків ОСОБА_1 за весь час трудової діяльності, а також те, що з посадової інструкції медичної сестри з масажу фізіотерапевтичного відділення ОСОБА_1 вбачається, що медична сестра з масажу має, зокрема, право бути захищеною від професійних захворювань та заражень, що також спонукало позивачку на вчинення відповідних дій.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено факту порушення позивачем трудової дисципліни. При цьому, відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження факту правомірності оскаржуваного наказу, в той час як саме на роботодавця покладається обов`язок доказування фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку.

З огляду на наведене та враховуючи межі судового розгляду, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Інші доводи сторін, які наведені у позові та відзиві на нього, не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача щодо визнання незаконним та скасування наказу генерального директора Львівської клінічної лікарні на залізничному транспорті Філії «Центру охорони здоров`я» Акціонерного товариства «Українська залізниця» за №3 від 08.12.2022 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» ОСОБА_1 є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути судові витрати суму сплаченого судового збору в розмірі 1073, 60 грн.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 19, 81, 141, 258-259, 263-265, 315 ЦПК України, ст.ст. 21,139, 141, 147-150, 221, 225, 228, 233 КЗпП України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ генерального директора Львівської клінічної лікарні на залізничному транспорті Філії «Центру охорони здоров`я» Акціонерного товариства «Українська залізниця» за №3 від 08.12.2022 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» ОСОБА_1 .

Стягнути з Львівської клінічної лікарні на залізничному транспорті Філії «Центру охорони здоров`я» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 1073, 60 грн. сплаченого судового збору.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Львівського апеляційного суду. Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення проголошено 15.02.2024 року о 16 год. 15 хв.

Суддя О.Р.Юрків.