ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 року

м. Харків

справа № 953/8364/24

провадження № 22ц/818/3743/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря Львової С.А.,

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач - Харківське квартирно-експлуатаційне управління,

третя особа - Військова частина НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ),

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , на ухвалу судді Київського районного суду м. Харкова від 12 вересня 2024 року в складі судді Дяченко О.М.

в с т а н о в и в:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Харківського квартирно-експлуатаційного управління, третя особа: Військова частина НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про стягнення заборгованості, в якому просила стягнути з Харківського квартирно-експлуатаційного управління на її користь заборгованість за спожиту електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії/перетікання реактивної енергії в розмірі 215 683,25 грн, вирішити питання щодо судових витрат.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 12 вересня 2024 року у відкритті провадження у справі відмовлено, роз`яснено позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

На вказану ухвалу судді ОСОБА_1 через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалою Господарського суду Харківської області від 06 вересня 2024 року у справі № 922/3084/24 їй було відмовлено у відкритті провадження у справі та роз`яснено, що спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства місцевими загальними судами. Зазначила, що думку Господарського суду Харківської області у спірних правовідносинах, що склалися між позивачем та відповідачем виникла інша ситуація - позивач, вже після припинення свого статусу як фізичної особи - підприємця, укладає із відповідачем у статусі фізичної особи договір №433 від 04 грудня 2023 року спільного тимчасового безоплатного користування нерухомим майном та просить стягнути заборгованість з відповідача відповідно до рахунків за електричну енергію за квітень 2023 року та вересень 2023 року в розмірі 215 683,25 грн. Отже, як слідує з ухвали господарського суду, ним було встановлено, що позивач є фізичною особою, позовні вимоги сформовані щодо договірних правовідносин де особа позивач виступає не в статусі суб`єкта господарювання (припинено діяльність ФОП), а як фізична особа, тому даний спір не підпадає під критерії господарського спору за участю фізичної особи, що охоплюється ст. 20 ГПК України, у тому числі даний спір не є корпоративним. Таким чином, подана позовна заява в зазначеному суб`єктному складі не підлягає розгляду у господарських судах України.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, ухвалу судді скасувати.

Ухвала судді суду першої інстанції мотивована тим, що з огляду на предмет, характер спору та фактичний суб`єктний склад сторін, спір у цій справі є господарським, у зв`язку із чим справа підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Харківського квартирно-експлуатаційного управління, третя особа: Військова частина НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про стягнення заборгованості, в якому просила стягнути з Харківського квартирно-експлуатаційного управління на її користь заборгованість за спожиту електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії/перетікання реактивної енергії в розмірі 215 683,25 грн, вирішити питання щодо судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що 04 грудня 2023 року між нею, як фізичною особою (Сторона 1) та Військово-медичним клінічним центром Північного регіону (Сторона 2) та Харківським квартирно-експлуатаційним управлінням (Сторона 3) укладено договір спільного тимчасового безоплатного користування нерухомим майном № НОМЕР_2 , яке розташовано за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно п. 3.2, п. 3.3 Договору Сторона 3 зобов`язана відшкодовувати Стороні 1 всі витрати за комунальні послуги за договорами відшкодування комунальних послуг, які були отримані Стороною 2 за час дії цього Договору. Згідно п.10.1 Договору дія цього Договору відповідно до ч.3 ст.631 ЦК України, з 10 січня 2023 року до 31 грудня 2023 року включно, але не довше дії воєнного стану. Пунктом 10.4 Договору передбачено, що уразі відсутності заяви Сторони 2 про припинення чи дострокове розірвання договору, дія Договору продовжується на той самий строк, на який його було укладено і на тих самих умовах.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 06 вересня 2024 року у справі № 922/3084/24 за позовом ОСОБА_1 до Харківського квартирно-експлуатаційного управління про стягнення грошових коштів відмовлено у відкритті провадження у справі, роз`яснено заявнику, що спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства місцевими загальними судами.

У вказаній ухвалі зазначено, що судом було здійснено безкоштовний запит до сайту Міністерства юстиції України та отримано безкоштовний витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо позивача, та встановлено, що ОСОБА_1 27 жовтня 2022 року номер запису: 005006192 припинено підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця (власне рішення).

Визначаючи співвідношення понять фізичної особи та ФОП і їх правового статусу, необхідно зазначити таке.

Людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою (частина перша статті 24 ЦК України).

За вимогами статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті (частини друга та четверта зазначеної статті).

Відповідно до статті 26 ЦК України всі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки підприємця. При цьому правовий статус ФОП сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

Такий підхід Великої Палати Верховного Суду щодо співвідношення понять фізичної особи та ФОП і їх правового статусу є усталеним, що підтверджено, зокрема, у постановах від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18); від 24 квітня 2018 року у справі № 303/5186/15-ц (провадження № 14-86цс18); від 15 травня 2019 року у справі № 904/10132/17 (провадження № 12-43гс19); від 21 вересня 2019 року у справі № 922/4239/16 (провадження № 12-102гс19); від 03 липня 2019 року у справі № 916/1261/18 (провадження № 12-37гс19); від 09 жовтня 2019 року у справі № 209/1721/14-ц (провадження № 14-418цс19) тощо.

Отже, з моменту державної реєстрації ФОП фізична особа фактично перебуває у двох правових статусах як фізична особа, та як ФОП.

При цьому наявність статусу підприємця не свідчить про те, що така особа виступає як підприємець у всіх правовідносинах або ж що всі подальші правовідносини за участю цієї особи мають ознаки господарських, адже фізична особа продовжує діяти як учасник цивільних відносин, зокрема, укладаючи правочини для забезпечення власних потреб, придбаваючи нерухоме та рухоме майно тощо (див. висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані, зокрема, у постановах від 14 березня 2018 року у справі № 2-7615/10 (провадження № 14-17цс18), від 05 червня 2018 року у справі № 522/7909/16-ц (провадження № 14-150цс18)).

Відповідно до статті 42 ГК України підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відтак підприємець це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Такий висновок Велика Палата Верховного Суду зробила в постановах від 13 березня 2018 року у справі № 306/2004/15-ц (провадження № 14-39цс18), від 15 травня 2019 року у справі № 904/10132/17 (провадження № 12-43гс19), від 02 жовтня 2019 року у справі № 263/2359/19 (провадження № 14-467цс19), від 25 лютого 2020 року у справі № 916/385/19 (провадження № 12-167гс19) та інших.

Згідно із частинами першою, другою статті 55 ГК України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Суб`єктами господарювання є, зокрема, юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, а також громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

У частині першій статті 58 ГК України передбачено, що суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи ФОП у порядку, визначеному законом.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що в господарському законодавстві юридична особа та ФОП охоплюються спільним поняттям «суб`єкт господарювання».

У постанові від 25 лютого 2020 року у справі № 916/385/19 (провадження

№ 12-167гс19) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що вирішення питання про юрисдикційність спору за участю ФОП залежить від того, виступає чи не виступає фізична особа як сторона у спірних правовідносинах суб`єктом господарювання та чи є ці правовідносини господарськими.

Аналогічний висновок викладено й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі № 125/1216/20 (провадження № 14-25цс23).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року в справі № 910/8729/18 (провадження № 12-294гс18) зазначено, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін. Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, Господарського кодексу України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції. З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

У постанові Верховного Суду від 12 грудня 2022 року у справі № 757/57731/18 (провадження № 61-7359св22) вказано, що для встановлення наявності між сторонами господарських відносин у справах щодо виконання договорів про управління будинком, надання комунальних послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території необхідна сукупна наявність таких ознак: 1) укладення відповідного договору з юридичною особою та/або фізичною особою-підприємцем; 2) використання об`єкта нерухомості в підприємницькій діяльності.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 пред`явила вимоги про стягнення з Харківського квартирно-експлуатаційного управління заборгованості за спожиту електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії/перетікання реактивної енергії в розмірі 215 683,25 грн на підставі договору спільного тимчасового безоплатного користування нерухомим майном № 433 від 04 грудня 2023 року, укладеною нею як фізичною особою.

Також матеріали справи свідчать про те, що з 27 жовтня 2022 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 припинила свою підприємницьку діяльність, номер запису № 005006192.

Таким чином, договір спільного тимчасового безоплатного користування нерухомим майном № 433 від 04 грудня 2023 року укладений ОСОБА_1 не як суб`єктом підприємницької діяльності, а як фізичною особою, а зміст договору не містить посилань на відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб`єктами господарювання.

Отже, як за суб`єктним складом, так і виходячи зі змісту спірних правовідносин спір між сторонами не є спором двох суб`єктів господарювання, а отже підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Схожий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 травня 2024 року у справі № 591/3003/21 (провадження № 61-13964св23), від 12 грудня 2022 року у справі № 757/57731/18 (провадження № 61-7359св22).

Крім того, ухвалою Господарського суду Харківської області від 06 вересня 2024 року у справі № 922/3084/24 відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі та роз`яснено, що розгляд справи даної справи відноситься до юрисдикції загальних судів.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відмову у відкриття провадження у справі з підстав, визначених пунктом 1 частини 1 статті 186 ЦПК України.

Виходячи з того, що ухвалу суду постановлено з порушенням норм процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, судова колегія вважає за необхідне відповідно до статті 379 ЦПК України апеляційну скаргу - задовольнити, ухвалу судді - скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Оскільки наразі вирішується лише процесуальне питання, а не розглядається справа по суті, тому підстав для розподілу судового збору за розгляд справи апеляційним судом не вбачається.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.379, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , - задовольнити.

Ухвалу судді Київського районного суду м. Харкова від 12 вересня 2024 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Повний текст постанови складено 06 листопада 2024 року.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова