Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі головуючого судді Бучко Т.М.

секретар судового засідання Дем`янчук Н.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу.

В обгрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що з 25 січня 2000 року перебуває у шлюбі з відповідачем, від якого мають повнолітнього сина ОСОБА_4 та неповнолітню дочку ОСОБА_5 . Подружні відносини між ними припинені, не ведуть спільного господарства та проживають окремо з квітня 2024 року. Основна причина розпаду сім`ї це різниця характерів, відсутність взаєморозуміння і довіри, постійні конфлікти та недомовленості. Наміру зберегти шлюб не має.

Ухвалою від 06 вересня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 суд прийняв до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження з проведенням судового засідання з повідомленням (викликом) сторін.

Протокольною ухвалою від 06 листопада 2024 року суд відмовив у задоволенні заяви відповідача, поданої представником відповідача ОСОБА_6 , про надання строку примирення.

В судовому засіданні позивач позов підтримала та додатково пояснила, що спільно з відповідачем не проживає з травня 2024 року, залишила спільну квартиру та разом з донькою мешкають в орендованій квартирі. За весь цей період відповідач жодного разу не поцікавився її життям, не вчинив жодних дій для примирення. Шість років тому була подібна ситуація, вони з чоловіком більше року не проживали як подружжя, однак тоді її рішення про розірвання шлюбу зупинило те, що діти були менші. Нині син є повнолітнім, з ними не проживає. Дочка з травня 2024 року з батьком не проживає і підтримує її намір розірвати шлюб. Поведінка відповідача після примирення не змінилася, він і надалі психологічно принижує її, а тому не може та не бажає жити з ним та перебувати у шлюбі. У неї нині є нові стосунки з іншим чоловіком, тому поновлювати спільне життя з відповідачем наміру не має. Рішення про розірвання шлюбу нею усвідомлене, виважене та остаточне.

Відповідач в судове засідання не з`явився. У заяві від 24 жовтня 2024 року представник відповідача ОСОБА_6 просить розглянути справу без участі відповідача та представника відповідача.

Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, з`ясувавши обставини та дослідивши наявні у справі докази, дійшов таких висновків.

Суд встановив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебувають в шлюбі, зареєстрованому 25 січня 2000 року відділом РАГС Дубенського районного управління юстиції Рівненської області, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 .

Сторони повнолітнього сина ОСОБА_7 та неповнолітню дочку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчать, відповідно, свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане 12 квітня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану м.Рівне, та свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , видане 23 червня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції.

З пояснень позивача встановлено, що наміру поновлювати спільне сімейне життя з відповідачем вона не має та примиритися не бажає, збереження шлюбу суперечить її інтересам, оскільки вона втратила почуття любові та поваги до чоловіка і спілкування з ним негативно впливає на її психоемоційний стан.

Відповідно до ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Статтею 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Згідно з ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частина третя статті 56 СК України встановлює право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушувати до припинення шлюбних відносин, примушувати до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом (ч.4 ст.56 СК України).

Такі положення національного законодавства України відповідають ст.5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, відповідно до якої кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування у шлюбі та у випадку його розірвання.

За положеннями ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього кодексу.

Добровільність шлюбу є однією з основних його засад. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу.

Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірвання шлюбу буде примушуванням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим.

Твердження відповідача у заяві про надання строку примирення про тимчасовий характер непорозумінь з позивачем суд до уваги не бере. Сторони не проживають спільно з травня 2024 року, до суду з позовом позивач звернулася 21 серпня 2024 року. До моменту розгляду справи судом примирення між сторонами не досягнуто, а тому конфлікт не можна вважати випадковим та тимчасовим. Враховуючи, що позивач і надалі наполягає на розірванні шлюбу, її рішення не можна вважати необдуманими та імпульсивними.

Щодо доводів відповідача про необхідність збереження повноцінної родини в інтересах спільних дітей, то таке збереження можливе за умови, що діти будуть зростати в атмосфері любові та поваги як до них самих, так і між батьками як подружжям. З огляду на небажання позивача надалі перебувати у шлюбі та відсутність у неї почуття любові та поваги до чоловіка створення таких умов за вказаних обставин не виявляється можливим.

Враховуючи, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, обґрунтовані, бажання розірвати шлюб відповідає її дійсній волі, подальше спільне життя подружжя суперечить її інтересам, суд дійшов висновку, що збереження шлюбу за таких обставин є недоцільним, а тому позов належить задовольнити.

Від відшкодування судових витрат позивач відмовилася.

На підставі наведеного та керуючись ст.10, 12, 89, 258-259, 263-265, 273, 353, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований 25 січня 2000 року відділом РАГС Дубенського районного управління юстиції Рівненської області, актовий запис № 9.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Рівненського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

позивач - ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 ;

відповідач - ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 .

Суддя