Номер провадження: 22-ц/813/1376/24
Головуючий у першій інстанції Середа І. В.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Комлевої О.С., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Венжик Л.С.,

за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

представника правонаступника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ,

представника правонаступника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_7 ОСОБА_6 ,

від позивача ОСОБА_8 не з`явились,

від позивача ОСОБА_9 не з`явились,

від позивача ОСОБА_10 не з`явились,

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Черненка І.П. не з`явились,

переглянувши справу №523/16634/20 за позовом ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_10 до ОСОБА_11 , ОСОБА_4 в особі правонаступників ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , за участю третьої особи приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Черненка Ігоря Петровича про визнання договору дарування недійсним, скасування державної реєстрації майна за апеляційною скаргою ОСОБА_11 , апеляційною скаргою представника ОСОБА_12 в інтересах ОСОБА_7 та ОСОБА_5 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22 березня 2023 року у складі судді Середи І.В., -

в с т а н о в и в :

Позивачі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 . ОСОБА_10 , звернувшись 03 листопада 2020 року до суду з вищеназваним позовом, вказали, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 був зареєстрований на праві спільної часткової власності ОСОБА_13 та ОСОБА_4 по частці за кожним. ОСОБА_13 помер у 2005 році, позивачі є спадкоємцями майна померлого. Нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 має загальну площу 512,7 кв.м, житлову площу 251,8 кв.м, складається з житлових будинків літ. «А», «Б», «В», гаражів літ. «И», «К», сараїв літ. «Ж», «ж1», «И1», «Г», літньої кухні літ. «Е», мостіння І, П, огорожі №1-4. Відповідач ОСОБА_4 08 червня 2018 року подарувала частину своєї частки домоволодіння відповідачу ОСОБА_11 , зазначивши у договорі дарування приміщення, які відчужено, що склало 7/50 часток домоволодіння. Надалі відповідач ОСОБА_11 замовила технічний висновок для виділу належної їй частки в окремий об`єкт. Позивачі вказали, що виділ в натурі між співвласниками оспорюваного домоволодіння не проводився, договір про режим користування не укладався, тому зазначення конкретних приміщень у договорі дарування та права третіх осіб на вказані приміщення у зв`язку із не виділенням часток кожного із співвласників у натурі є істотним порушенням договору дарування.

Позивачі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 ОСОБА_10 на підставі статей 16, 364, 367 ЦК України просили:

визнати недійсним договір дарування від 08 червня 2018 року, реєстраційний номер 829, згідно якого ОСОБА_4 передала безоплатно у власність ОСОБА_11 нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: частина літ. «В» (7-1 санвузол площею 6,7 кв.м, 7-2 житлова площею 9,3 кв.м, 7-3 житлова площею 10,5 кв.м, 8-1 житлова площею 12,3 кв.м, 8-2 житлова площею 21,9 кв.м, 8-3 санвузол площею 3,9 кв.м, 8-4 коридор площею 3,4 кв.м, 8-5 кухня площею 6,1 кв.м, загальна площа літ. «В» 73,7 кв.м), гараж літ. «И», сарай літ. «Ж», «ж1», літня кухня літ. «Е», що становить 7/50 часток домоволодіння;

скасувати запис про реєстрацію права власності на майно, а саме житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_11 ; реєстраційний номер 101 (т.1 а.с.3-11).

Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2020 року відкрито провадження у справі (т.1 а.с.72).

Ухвалою Суворовського районного суд м. Одеси від 06 листопада 2020 року витребувано від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Черненка І.П. копію нотаріальної справи щодо дарування частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.74).

Відповідач ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_12 позов не визнала, зазначивши у відзиві, що 20 листопада 1999 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_13 (дядько ОСОБА_4 ) було укладено Договір про порядок користування домоволодінням (загальною площею 521,5 кв.м, житловою площею 332,0 кв.м, підсобною площею 189,7 кв.м, інші споруди 159,1 кв.м) за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням суду від 13 квітня 2001 року у справі №2-851 визнано за ОСОБА_4 право власності на частку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 ; 30 квітня 2002 року право власності зареєстровано бюро технічної інвентаризації. Отже, фактичне користування об`єктом спільної часткової власності здійснювалося співвласниками за домовленістю про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю, на підставі Договору про порядок користування домоволодінням починаючи з 1999 року. ОСОБА_4 правомірно розпорядилась належною їй власністю, передавши на підставі договору дарування від 08 червня 2018 року у власність ОСОБА_11 7/50 домоволодіння. Оспорюваний договір дарування укладений у письмовій формі, нотаріально посвідчений, його зміст не суперечить вимогам, які встановлені у цивільно-правових нормах, договір не порушує прав та охоронюваних законом інтересів позивачів. Доказів, які б підтверджували, що оспорюваний договір дарування не відповідає вимогам статті 203 ЦК України, що є необхідними для його чинності, та порушує цивільні права, свободи та охоронювані законом інтереси позивачів, не надано (т.1 а.с.82-86).

Відповідач ОСОБА_11 позов не визнала, зазначивши у відзиві, що в обґрунтування вимог про визнання договору дарування недійсним, скасування державної реєстрації права не надано доказів порушення укладеним договором прав позивачів. Отримане за договором дарування нерухоме майно зареєстроване 19 жовтня 2018 року за ОСОБА_11 як окремий об`єкт нерухомого майна, а саме житловий будинок загальною площею 73,7 кв.м, житловою площею 53,6 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101). Договір дарування 7/50 часток домоволодіння не порушує прав позивачів та не зменшує їх часток, так як подаровані ОСОБА_4 7/50 часток нерухомого майна належали їй. Договір дарування від 18 червня 2018 року є правочином, при здійсненні якого дотримані всі вимоги, що визначають його правомірність, договір нотаріально посвідчений, здійснена його державна реєстрація. Згідно Висновку щодо технічної можливості виділу об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 від 18 жовтня 2018 року №233214 ТОВ «Пром-строй Лтд» створено об`єкт нерухомого майна, який складає одну одиницю та має адресу: АДРЕСА_1 . Позовні вимоги про визнання недійсним договору дарування, скасування запису про державну реєстрацію майна обґрунтовано посиланням на правові норми, які не мають ніякого відношення до правових наслідків недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону. Право осіб, які вважають себе співвласниками оспорюваного домоволодіння, підлягає захисту шляхом задоволення позову до набувача з використанням правового механізму, установленого статтями 215, 216 ЦК України. Відсутність порушеного права та невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Крім того, у позові позивачі не вказали відомі їм обставини про встановлення 20 листопада 1999 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_13 договору про порядок користування домоволодінням, за яким кожному перейшли у користування конкретні приміщення, будівлі та споруди ( ОСОБА_4 перейшло шість квартир АДРЕСА_2 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , загальною площею 76,7 кв.м, господарські будівлі та споруди літ. «Е», «Ж», «ж1», «З», «И», «И1», «К», «Л»; ОСОБА_13 перейшло 5 квартир АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 загальною площею 54,8 кв.м, господарські будівлі та споруди літ. «Г,», «Д», «М»). ОСОБА_4 розпорядилася належним їй майном. Так, на підставі судового рішення від 13 серпня 2010 року у справі №2-5231 до ОСОБА_14 перейшла у власність квартира АДРЕСА_2 ; на підставі договору дарування від 08 червня 2018 року до ОСОБА_11 перейшли у власність квартири АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 ; на підставі договору дарування від 10 квітня 2019 року до ОСОБА_15 перейшла у власність квартира АДРЕСА_6 . Відчужені квартири АДРЕСА_2 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 складали належну ОСОБА_4 частку у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 . Самі ж позивачі в іншій справі №523/16318/20 просять виділити в натурі належні їм частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , тобто просять суд розділити домоволодіння між співвласниками (т.1 а.с.123-126).

05 квітня 2021 року позивачі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 ОСОБА_10 подали до суду заяву про збільшення позовних вимог, де окрім договору дарування від 08 червня 2018 року оспорили договір дарування від 10 квітня 2019 року (т.1 а.с.141-149).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 09 червня 2021 року відмовлено у прийнятті збільшення позовних вимог, роз`яснено право звернення до суду з окремим позовом (т.1 а.с.190).

18 січня 2022 року до суду від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Черненка І.П. надійшли копії матеріалів посвідчення Договору дарування від 08 червня 2018 року, зареєстрованого в реєстрі за №829 (т.1 а.с.210-244).

Відповідач ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2022 року витребувано з Суворовської державної нотаріальної контори у місті Одесі відомості про відкриття спадщини та спадкоємців померлої ОСОБА_4 (т.2 а.с.21).

Спадкову справу №16/2022 до майна померлої ОСОБА_4 заведено 19 липня 2022 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Саркісовою В.В.; з заявами про прийняття спадщини звернулися спадкоємці за законом ОСОБА_5 , ОСОБА_7 (т.2 а.с.21, 24).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2022 року, постановлено без виходу до нарадчої кімнати, до участі в справі в якості правонаступників померлої ОСОБА_4 спадкоємців ОСОБА_5 , ОСОБА_7 (т.2 а.с.27).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 05 січня 2023 року витребувано з Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради копію реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 (т.2 а.с.43).

21 лютого 2023 року до суду від Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради надійшли копії документів реєстраційної справи №101 на об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (т.2 а.с.47-66).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 22 березня 2023 року позов задоволено частково; визнано укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_11 . Договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Черненко І.П. 08 червня 2018 року, зареєстрований в реєстрі за №829, недійсним в частині визначення приміщень частина літ. «В» (7-1 санвузол площею 6,7 кв.м, 7-2 житлова площею 9,3 кв.м, 7-3 житлова площею 10,5 кв.м, 8-1 житлова площею 12,3 кв.м, 8-2 житлова площею 21,9 кв.м, 8-3 санвузол площею 3,9 кв.м, 8-4 коридор площею 3,4 кв.м, 8-5 кухня площею 6,1 кв.м, загальна площа літ. «В» 73,7 кв.м), гараж літ. «И», сарай літ. «Ж», «ж1», літня кухня літ. «Е», що становить 7/50 часток домоволодіння; скасовано запис про реєстрацію права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_11 від 19 жовтня 2018 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101 (т.2 а.с.82-85).

Висновок суду мотивовано тим, що під час укладення договору дарування були порушені вимоги закону, так як ОСОБА_4 визначила склад приміщень за 7/50 часткою, які їй не належали на праві власності. В тесті договору є посилання на належність їй відчужуваної частки на підставі рішення Ленінського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2001 року, за яким не виділялася в натурі її частка. Отже, є підстави для визнання договору дарування недійсним в частині виділеної частки в натурі. В наступному, з порушення вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ОСОБА_11 на вказані в договорі дарування приміщення без їх виділу в натурі зареєструвала право власності за собою як окремий об`єкт з наданням іншої адреси.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16 травня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_11 на рішення суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_11 просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про відмову в позові (т.2 а.с.88-93).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16 травня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_12 в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_7 на рішення суду.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_12 в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_7 просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про відмову в позові (т.2 а.с.111-118).

За змістом вимог апеляційних скарг незаконність і необґрунтованість рішення з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає у наступному. Договір дарування між відповідачами не порушує прав позивачів, так як не зменшує їх частки, так як 7/50 часток домоволодіння належали ОСОБА_4 . Для визнання оспорюваного правочину недійсним необхідним є пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою, наявність підстав для оспорення правочину, встановлення чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулась до суду. Суд не визначив у рішенні, які були неправомірні дії з боку нотаріуса при посвідченні договору дарування. Суд у порушення норм процесуального права не залучив до участі в справі всіх співвласників спірного домоволодіння, зокрема, ОСОБА_14 , ОСОБА_16 ( АДРЕСА_12 ), ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ( АДРЕСА_13 ), ОСОБА_15 ( АДРЕСА_2 ). Суд не прийняв до уваги Договір про порядок користування домоволодінням від 20 листопада 1999 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_13 безпідставно пославшись на те, що договір не має правових наслідків, так як не посвідчений нотаріально. Проте, ОСОБА_4 успадкувала майно від своєї матері ОСОБА_19 . Між ОСОБА_4 та ОСОБА_13 було укладено Договір по порядок користування домоволодінням від 20 листопада 1999 року, підписи сторін на ньому посвідчені ЖЄУ10, Договір зареєстрований в бюро технічної інвентаризації. Договір встановлював між ОСОБА_4 та ОСОБА_13 порядок користування домоволодінням з виділенням кожному з них конкретних приміщень у домоволодінні, будівель і споруд. Договір не розірвано, недійсним не визнано, тому такий для спадкоємців ОСОБА_13 є дійсним. ОСОБА_4 розпорядилася частиною належної їй частки майна. Доказів розбіжностей в порядку користування домоволодіння не існує. Предметом договору дарування є частка у праві спільної часткової власності на нерухоме майно. Порушене право позивачів відсутнє. ОСОБА_11 на підставі Договору дарування від 08 червня 2018 року набула у власність 7/50 часток домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що в цілому складається з «А, Б, В» житловий будинок загальною площею 512,7 кв.м, житловою площею 251,8 кв.м та надвірних споруд «И», «К» гараж, «Ж», «Ж1», «И1», «Г» сарай, «Е» літня кухня, І, П мостіння, №1-4 огорожа. Відповідно до Договору про порядок користування домоволодінням від 20 листопада 1999 року частка, що подарована, є квартирою АДРЕСА_4 загальною площею 26,5 кв.м житловою площею 19,8 кв.м, квартирою АДРЕСА_5 загальною площею 47,2 кв.м житловою площею 33,8 кв.м, які відповідно до вказаного Договору були передані у користування ОСОБА_4 . За положеннями 361 ЦК України відповідач ОСОБА_4 вправі самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності, уклавши договір дарування. Посилання суду на не належність ОСОБА_4 7/50 часток безпідставне. Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів. Позивачами не зазначено конкретних фактів порушення їх майнових прав та інтересів внаслідок укладення відповідачами договору дарування. Позивачами не доведено, що у результаті визнання договору недійсним будуть захищені їх права та чи відновлені їх права. Ні позовна заява, ні рішення суду не містять посилання на нормативно-правову базу, якій не відповідає спірний договір дарування.

В апеляційних скаргах не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_20 в інтересах позивачів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 ОСОБА_10 заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги обґрунтовує тим, що позовна заява містить перелік норм, що були порушені при укладенні договору дарування. Пункти 4, 7 Договору є істотними умовами договору дарування. Відчуження 7/50 часток домоволодіння із зазначенням приміщень, яке переходять до набувача майна, свідчить про порушення прав третіх осіб. Виділ в натурі майна не проводився між співвласниками, договір про режим користування майном не укладався, тому вказання конкретних приміщень в договорі дарування є істотним порушенням договору дарування (т.2 а.с.168-172).

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційних скарг, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в позові з огляду на наступне.

Учасниками справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.

ОСОБА_19 на підставі рішення Ленінського районного суду м. Одеси від 26 липня 1999 року в справі №2-1132/99 належала частка домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на підставі судового рішення зареєстровано бюро технічної інвентаризації 23 травня 2000 року в книзі 255 за реєстровим №40372, стр.138.

Згідно технічного паспорта, виготовленого 28 серпня 2000 року Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості, домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 в цілому складалося з жилого літ. «А», «Б», «В», сараїв літ. «Г», «Д», «Ж», «К», «Ж1», «М», «З», «Л», літніх кухонь літ. «Е», «И1», гаражу літ. «И», огорожі №1-2 (справа №2-851/2001).

ОСОБА_19 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 59 років.

ОСОБА_4 дочка ОСОБА_19 .

У справі №8-851/2001 ОСОБА_4 та ОСОБА_13 уклали Договір про порядок користування домоволодінням від 20 листопада 1999 року, яким підтвердили відсутність між ними спору щодо порядку користування своїми частками домоволодіння та їх розміру після смерті ОСОБА_19 :

ОСОБА_4 користується часткою, яка складається із шести квартир за №1 (літ. А П), 1А (літ. А П), 4 (літ. А 1), 7 (літ. В), 8 (літ. В), 12 (літ. Б) загальною площею 342,2 кв.м, житловою площею 224,2 кв.м, господарськими будівлями літ. Е, Ж, Ж1, З, И, И1, К, Л загальною площею 76,7 кв.м;

ОСОБА_13 користується часткою, що складається з п`яти квартир АДРЕСА_7 (літ. Б), 5 (літ. А1), 6 (літ. В), 10 (літ. В), 11 (літ. В) загальною площею 179,6 кв., житловою площею 107,8 кв.м, господарськими будівлями літ. Г, Д, М загальною площею 54,8 кв.м (оригінал в справі №2-851/2001 оглянуто апеляційним судом в судовому засіданні, копія т.3 а.с.2).

Рішенням Ленінського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2001 року в справі №2-851/2001 визнано за ОСОБА_4 право власності на частку домоволодіння АДРЕСА_1 . На підставі вказаного рішення право власності ОСОБА_4 на частку домоволодіння зареєстровано Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості 30 квітня 2002 року в книзі №255, сторінка 138 під реєстровим №40372 (оригінал в справі №2-851/2001 м оглянуто апеляційним судом в судовому засіданні, копія т.2 а.с.220, 221, т.3 а.с.3).

Між ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) та ОСОБА_11 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) укладено Договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Черненком І.П. 08 червня 2018 року, зареєстрований в реєстрі за №829, за яким відчужено 7/50 часток домоволодіння АДРЕСА_1 , що складається в цілому з «А», «Б», «В» - житловий будинок загальною площею 512,7 кв.м, житловою площею 251,8 кв.м, надвірних споруд: «И», «К» - гараж, «Ж» - «ж1» - сарай, «Е» - літня кухня, «И1», «Г» - сарай, І, П мостіння, №1-4 огорожа, розташованих на земельній ділянці площею 830 кв.м, що знаходиться у фактичному користуванні (т.1 а.с.210-244).

За Договором дарування відчужена частина літ. «В»: 7-1 санвузол площею 6,7 кв.м, 7-2 житлова площею 9,3 кв.м., 7-3 житлова площею 10,5 кв.м, 8-1 житлова площею 12,3 кв.м, 8-2 житлова площею 21,5 кв.м, 8-3 санвузол площею 3,9 кв.м, 8-4 коридор площею 3,4 кв.м, 8-5 кухня площею 6,1 кв.м, загальна площа частини літ. «В» - 73,7 кв.м; гараж літ. «И», сарай літ. «Ж», «ж1», літня кухня літ. «Е», що становить 7/50 часток домоволодіння. Відчужувані частки домоволодіння належать дарувальнику на підставі рішення Ленінського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2001 року №2-851, зареєстрованого Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості 30 квітня 2002 року в книзі 255, сторінка 138 під реєстровим №40372 (т.1 а.с.211-212).

На підставі Договору дарування від 08 червня 2018 року реєстровий №829 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано 08 червня 2018 року право власності (приватна спільна часткова) ОСОБА_11 на 7/50 часток домоволодіння загальною площею 512,7 кв.м, житловою площею 251,8 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) (т.2 а.с.61-64).

Згідно Реєстраційної справи 101 управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради на підставі Договору дарування від 08 червня 2018 року реєстровий №829, Висновку щодо технічної можливості виділу об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , складеного 18 жовтня 2018 року ТОВ «Пром-строй Лтд» державним реєстратором КП «Агенція державної реєстрації» Одеської області Сосніною Г.В. прийнято рішення від 23 жовтня 2018 року №43628814 про державну реєстрацію права власності (приватна) на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_11 , з відкриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (т.2 а.с.51-65).

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_11 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) належить на праві приватної власності (розмір частки 1/1) житловий будинок загальною площею 73,7 кв.м, житловою площею 53,6 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) (т.2 а.с.54).

Із аналізу наявної в справі технічної документації вбачається, що у склад 7/50 часток домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), що були набуті ОСОБА_11 у власність на підставі Договору дарування, посвідченого 08 червня 2018 року за реєстровим номером 829, а потому у склад житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що був зареєстрований за ОСОБА_11 19 жовтня 2018 року після виділу 7/50 часток об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) в окремий об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) вбачається, що у склад нерухомого майна входили та входять приміщення, що первісно складали квартири АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , що за Договором про порядок користування домоволодінням, укладеного 20 листопада 1999 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_13 , були виділені у користування ОСОБА_4 .

Позивачі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_10 є спадкоємцями померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 60 років ОСОБА_13 .

У Спадковій справі №407/2005, що була відкрита державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори після смерті ОСОБА_13 на спадкове майно, яке складається з частки домоволодіння з відповідною частиною надвірних та господарчих споруд за адресою: АДРЕСА_1 , що належали спадкодавцю на підставі рішення Ленінського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2001 року №2-852, зареєстрованого в Одеському міському бюро технічної інвентаризації 19 грудня 2001 року під реєстровим №40372 на сторінці 138 в книзі 255 (домоволодіння складалося в цілому з трьох житлових будівель літ. «А», «Б», «В» житловою площею 251,8 кв.м, надвірних господарчих споруд: сараї літ. «Г», «Ж», «М», літні кухні літ. «Е», «И1», гараж літ. «И», огорожа №2-5, вимощення, що розташовані на земельній ділянці 830 кв.м, рішення райвиконкому від 05 жовтня 1955 року №1148), видано:

Свідоцтво про право на спадщину за законом від 12 червня 2007 року сину померлого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на 1/5 частку спадкового майна;

Свідоцтво про право на спадщину за законом від 12 червня 2007 року дружині померлого ОСОБА_8 на 1/5 частку спадкового майна;

Свідоцтво про право на спадщину за законом від ІНФОРМАЦІЯ_5 дочці померлого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на 1/5 частку спадкового майна;

Свідоцтво про право на спадщину за законом від 22 червня 2007 року дочці померлого ОСОБА_10 на 2/5 часток спадкового майна (з урахуванням 1/5 частки майна від якого відмовився ОСОБА_21 ) (т.1 а.с.19-21, 28-30, 37-38, 45-46, 49-51).

Із матеріалів справи вбачається, що:

право власності ОСОБА_4 на частку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 було зареєстровано на підставі рішення Ленінського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2001 року №2-851, зареєстрованого Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості 30 квітня 2002 року в книзі 255, сторінка 138 під реєстровим №40372;

право власності ОСОБА_13 на частку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 було зареєстровано на підставі рішення Ленінського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2001 року №2-852, зареєстрованого Одеським міським бюро технічної інвентаризації 19 грудня 2001 року під реєстровим №40372 на сторінці 138 в книзі 255.

Ухваленню судових рішень у справі №2-851/2001 та у справі №2-852/2001 передувало укладення між ОСОБА_4 та ОСОБА_13 Договору про порядок користування домоволодінням від 20 листопада 1999 року, де сторони встановили порядок користування частками домоволодіння із визначенням конкретних приміщень в житлових будинках (приміщення обліковувались по технічній документації бюро технічної інвентаризації як окремі квартири в житлових будинках літ. «А»,«Б»,«В»), господарських будівель і споруд.

ОСОБА_4 (потому особи, яким відчужено частки, та особи, які успадкували) та ОСОБА_13 (потому особи, які успадкували) на протязі десятиліть займали певні визначені між ними приміщення в житлових будинках, що складали домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Суду не надано доказів існування судових спорів щодо користування домоволодінням.

Оскільки ОСОБА_4 та ОСОБА_11 уклали 08 червня 2018 року Договір дарування 7/50 часток домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , то у Договорі дарування підлягало зазначенню, що саме входить у відчужувану частку нерухомого майна, тобто, підлягали зазначенню приміщення в житлових будинках домоволодіння та господарські будівлі, що переходили у користування ОСОБА_11 .

Оспорюючи Договір дарування, позивачі не зазначають, що у відчужену ОСОБА_4 частку домоволодіння увійшли приміщення, які не перебували у користуванні ОСОБА_4 .

Оспорюючи Договір дарування, позивачі не зазначають, що приміщення, які увійшли у відчужувану ОСОБА_4 частку, є приміщеннями, які вони займають (в яких проживають).

Предметом оспорюваного договору є частка у праві власності на домоволодіння.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.202 ЦК України).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ч.1 ст.204 ЦК України).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені у статті 203 ЦК України.

Підставою недійсності провочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1 ст.215 ЦК України).

За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність (ч.1 ст.717 ЦК України).

Дарунком можуть бути нерухомі речі (ч.1 ст.718 ЦК України).

Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ч.2 ст.719 ЦК України).

Договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Черненком І.П. 08 червня 2018 року, зареєстрований в реєстрі за №829, є договором укладеним у письмовій формі та нотаріально посвідченим. Сторонами Договору є ОСОБА_4 та ОСОБА_11 , які договір не оспорюють.

ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_10 не є сторонами Договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Черненком І.П. 08 червня 2018 року, зареєстрованого в реєстрі за №829.

Позовні вимоги не містять посилання на те, з яких правових підстав, передбачених параграфом 2 глави 16 розділу ІУ ЦК України, договір дарування підлягає визнанню недійсним за вимогами осіб, які не є стороною договору дарування.

Судове рішення також не містить висновку про те, з якої правової підстави договір дарування підлягає визнанню недійсним. Посилання на частину 1 статті 217 ЦК України не є посиланням на правову підставу визнання договору дарування недійсним, оскільки дана норма права визначає лише правові наслідки недійсності окремих частин правочину, а не підстави недійсності правочину.

ОСОБА_4 у порядку спадкування набула у власність частку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 ; порядок користування домоволодінням був визначений між ОСОБА_4 та ОСОБА_13 ще у 1999 року та дотримувався в подальшому.

ОСОБА_4 як власник вправі розпорядитися належним їй майном (часткою майна). Відчужуючи ОСОБА_11 частку нерухомого майна, ОСОБА_4 вказала приміщення, які перебували у її користуванні та, відповідно, після відчуження частки нерухомого майна переходили у користування набувача майна ОСОБА_11

ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_10 в порядку спадкування набули у власність частку домоволодіння АДРЕСА_14 , 1/5, 1/5, 2/5 від спадкової частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 відповідно; порядок користування домоволодінням був визначений між ОСОБА_4 та ОСОБА_13 ще у 1999 року та дотримувався в подальшому.

ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_10 не зазначили як саме впливає відчуження ОСОБА_4 . ОСОБА_11 7/50 часток домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на належне їм право власності на частку у цьому ж домоволодінні. Матеріально-правова заінтересованість позивачів, які не є стороною оспореного ними правочину, не доведена, порушення їх прав та законних інтересів не підтверджено. У набуту ОСОБА_11 частку домоволодіння входять приміщення, які ніколи не були у володінні (користуванні) позивачів. Спірний договір не є перешкодою для позивачів для виділу належної їм частки нерухомого майна.

Недоведеність позивачам факту порушення чи оспорювання належного їм суб`єктивного права оспореним ними правочином дарування має наслідком відмову в позові про визнання недійсним договору дарування як правочину.

Щодо скасування запису про реєстрацію права власності на майно, а саме на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_11 , то дані вимоги також не мають підстав для задоволення.

ОСОБА_11 набула право власності на частку домоволодіння на підставі правочину, правових підстав для визнання якого недійсним не встановлено.

У фактичному користуванні ОСОБА_11 знаходилися приміщення, що за технічними показниками були відокремленим об`єктом, що мав окремий вихід та міг бути виділений в одиницю.

ОСОБА_11 отримала відповідно технічну документацію, яку з правовстановлюючими документами на частку домоволодіння подала до органу державної реєстрації разом із Заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. За результатами розгляду поданих ОСОБА_11 документів державним реєстратором КП «Агенція державної реєстрації» Сосніною Г.В. було прийнято Рішення №43628814 від 23 жовтня 2018 року про проведення державної реєстрації права приватної власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_11

ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_10 не зазначили як саме впливає на їхні права оспорений ними запис про реєстрацію права ОСОБА_11 на майно, матеріально-правова заінтересованість позивачів у даному не доведена, порушення їх прав та законних інтересів не підтверджено.

Відсутність порушеного права має наслідком відмову в позові.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_11 задовольнити.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_12 , підтриману представником ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 та ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22 березня 2023 року - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_10 до ОСОБА_11 , ОСОБА_4 в особі правонаступників ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , за участю третьої особи приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Черненка Ігоря Петровича про визнання договору дарування недійсним, скасування державної реєстрації майна відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 листопада 2024 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді О.С.Комлева

Є.С.Сєвєрова