Провадження № 2/127/3870/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2024 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі

головуючого судді Романюк Л.Ф.,

при секретарі Курутіній О.В.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ) про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, мотивуючи позовні вимоги тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 05.10.2013 року, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04.01.2023 року у справі № 127/25438/22 було розірвано.

Під час перебування в шлюбі, сторони набули спільне майно, а саме: житловий будинок з господарськими прибудовами загальною площею 72,4 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі продажу від 12.08.2017 року; земельна ділянка за кадастровим № :03:047:0109, загальною площею 0,0631 га, розташована за адресою: АДРЕСА_3 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі продажу від 12.08.2017 року; вбудоване нежитлове приміщення № 101, загальною площею 70 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , право власності на яке зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі продажу від 03.08.2022 року.

У зв`язку з прийняттям в експлуатацію самовільної добудови, загальна площа будинку - 80,7 кв.м, житлова 29,9 кв.м. Зміни до державного реєстру речових прав внесені 09.09.2024 року, що підтверджується інформаційною довідкою від 16.10.2024 року.

В уточненій позовній заяві ОСОБА_1 просив суд:

Визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право приватної власності на:

-27/100 часток житлового будинку з господарськими прибудовами загальною площею 80,7 кв. м., житловою 29,9 кв.м., що розташований за адресою АДРЕСА_5 ;

-27/100 часток земельної ділянки за кадастровим № :03:047:0109, загальною площею 0,0631 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 ;

-Ціле нежитлове приміщення № 101, загальною площею 70 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_6 .

Визнати за ОСОБА_4 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право приватної власності на:

-63/100 часток житлового будинку з господарськими прибудовами загальною площею 80,7 кв. м., житловою 29.9 кв.м., що розташований за адресою АДРЕСА_5 ;

-63/100 часток земельної ділянки за кадастровим № :03:047:0109, загальною площею 0,0631 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 , кожен окремо, уточнені позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 зауважила, що судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них надалі вчиняти узгоджені дії для вичерпання конфлікту. Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (пункт 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі N 522/1528/15-ц (провадження N 14-67цс20)).

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечує, що майно набуте подружжям за час шлюбу, є спільним сумісним майном, та вважає, що має бути поділено все майно у рівних частках, а саме по частці кожного об`єкта нерухомого майна.

Не погоджується з тим, що вбудоване нежитлове приміщення № 101, загальна площа 70 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 , реєстраційний номер нерухомого майна №101 має належати позивачу. Відповідачка ОСОБА_4 є фізичною особою підприємцем та має наміри використовувати вище зазначене приміщення у цілях своєї підприємницької діяльності. У разі визначення судом право власності на нежитлове приміщення № 101 за ОСОБА_1 , вона позбавлена буде такої можливості.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Судом встановлені та сторонами не заперечуються обставини відносно того, що сторони перебуваючи в зареєстрованому шлюбі придбали наступне нерухоме майно: житловий будинок з господарськими прибудовами загальною площею 72,4 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі продажу від 12.08.2017 року; земельна ділянка за кадастровим № :03:047:0109, загальною площею 0,0631 га, розташована за адресою: АДРЕСА_3 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі продажу від 12.08.2017 року; вбудоване нежитлове приміщення № 101, загальною площею 70 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , право власності на яке зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі продажу від 03.08.2022 року (Т.1а.с.5-10).

У зв`язку з прийняттям в експлуатацію самовільної добудови, загальна площа будинку - 80,7 кв.м, житлова 29,9 кв.м. Зміни до державного реєстру речових прав внесені 09.09.2024 року, що підтверджується інформаційною довідкою від 16.10.2024 року (Т.2 а.с.59-60).

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України (надалі «СК України») майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст.ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 6972 СК України та статтею 372 ЦК України.

Головним критерієм поділу майна як об`єкта права спільної сумісної власності є припинення правовідносин спільної сумісної власності між колишніми учасниками і припинення відносин спільної власності взагалі (частина третя статті 372 ЦК України); у разі поділу кожен учасник має право одержати в натурі ту частину спільного майна, яка відповідає його частці у спільному сумісному майні.

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно,що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», зазначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Як зазначено Верховним Судом у постанові від 03 серпня 2022 року у справі №756/13997/15:«Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (пункту 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21).

Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту.

Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (пункт 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20).

Частиною другою статті 71 СК України передбачено, що неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема (але не виключно) на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частина четверта статті 71 СК України).

Оскільки майно подружжя складається, як правило, з різних за призначенням та вартістю речей, розподіл здійснюється таким чином, щоб в остаточному підсумку кожен одержав у натурі таку кількість речей, вартість яких була б тотожна величині частки дружини та чоловіка. У випадку, коли такої натуральної точності досягти неможливо, виходом із ситуації є доплата одному з подружжя грошової компенсації.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 04 липня 2023 року у справі № 438/1311/18:

«Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України).

Тлумачення частини першої статті 71 СК України свідчить, що як поділ спільного сумісного майна в натурі, так і визначення розміру часток кожного з них, може здійснюватися на підставі:договору подружжя; рішення суду при наявності спору між подружжям.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (див. пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України).

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина друга статті 71 СК України).

У разі поділу спільної сумісної власності необхідно настільки, наскільки це можливо, встановити, для кого зі сторін спору майно, яке є предметом поділу, має більше значення, враховуючи різні обставини його набуття та використання сім`єю (див. пункт 66.1 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21).

У мотивувальній частині рішення зазначаються, зокрема: фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику (частина четверта статті 265 ЦПК України).

Слід зауважити, що запропонований представником позивача варіант поділу спірного майна не вирішує спір, а залишення цілого нежитлового приміщення № 101, загальною площею 70 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_6 , у власності позивача, взагалі позбавить відповідачку ОСОБА_4 права на майно.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявних у справі доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 60, 69-72 СК України, ст. ст. 355, 357, 368, 372 ЦК України, ст. ст. 10 12, 13, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ) про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право приватної власності на:

часток житлового будинку з господарськими прибудовами загальною площею 80,7 кв. м., житловою 29,9 кв.м., що розташований за адресою АДРЕСА_5 ;

часток земельної ділянки за кадастровим № :03:047:0109, загальною площею 0,0631 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 ;

1/2 нежитлового приміщення № 101, загальною площею 70 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_6 .

Визнати за ОСОБА_4 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право приватної власності на:

часток житлового будинку з господарськими прибудовами загальною площею 80,7 кв. м., житловою 29.9 кв.м., що розташований за адресою АДРЕСА_5 ;

часток земельної ділянки за кадастровим № :03:047:0109, загальною площею 0,0631 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 .

1/2 нежитлового приміщення № 101, загальною площею 70 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_6 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 6 710,00 грн. судового збору.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 13.12.2024 року.

Учасники процесу:

Позивач: ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ),

Відповідач: ОСОБА_4 , ІПН НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ).

Суддя: