У Х В А Л А

20 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 591/648/23

провадження № 61-2073ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Пророка В. В.,

розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Руднєва Євгена Геннадійовича на рішення Зарічного районного суду

м. Суми від 15 серпня 2023 року та постанову Сумського апеляційного суду

від 11 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Сумської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, та

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути 500 000,00 грн за рахунок Державного казначейства України на відшкодування завданої йому моральної шкоди, 73 172,71 грн втраченої заробітної плати у Публічному акціонерному товаристві «Сумське НВО ім. М. В. Фрунзе»

(далі - ПАТ «Сумське НВО ім. М. В. Фрунзе»).

Вказував, що 10 вересня 2011 року його було затримано за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, 12 вересня 2011 року обрано запобіжний захід у вигляді взяття під варту.

18 травня 2013 року вироком Сумського районного суду Сумської області його визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною третьою статті 190 Кримінального кодексу України (далі - КК України), і призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки. За частиною четвертою статті 190, частинами другою, третьою статті 358 КК України його виправдано за відсутністю в діях складу злочину.

25 липня 2013 року ухвалою Апеляційного суду Сумської області скасовано вирок та направлено справу на новий судовий розгляд.

07 серпня 2014 року вироком Сумського районного суду Сумської області його визнано винним за частиною другою статті 368 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки 4 місяці 7 днів, термін утримання під вартою зараховано в строк відбуття покарання. За частиною четвертою статті 190, частинами другою, третьою статті 358 КК України виправдано за відсутністю у діях складу злочину.

16 жовтня 2014 року ухвалою Апеляційного суду Сумської області в частині визнання винним та засудження за частиною другою статті 368 КК України вирок Сумcького районного суду Сумської області від 07 серпня 2014 року скасовано та направлено на новий розгляд, в частині виправдання - залишено без змін.

28 серпня 2018 року постановою Ковпаківського районного суду м. Суми кримінальна справа за обвинуваченням його у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 368 КК України, повернута прокурору для організації проведення додаткового розслідування.

27 листопада 2018 року відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) внесено відомості про кримінальне провадження №0004077 за кваліфікацією частина друга статті 368 КК України (чинна до 04 червня 2014 року). У ньому у графі «короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення» вказано, що до слідчого відділу Сумського відділення поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області надійшла кримінальна справа №118000078 від 31 серпня

2011 року, повернута судом на додаткове розслідування за його обвинуваченням (ЖЕО №85020 від 26 листопада 2018 року). Особою, якій повідомлено про підозру, значиться ОСОБА_1

11 січня 2023 року ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми у справі

№ 592/298/23 відмовлено у задоволенні скарги захисника, поданої в його інтересах, на повідомлення про підозру у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0004077. Відмовляючи у задоволенні скарги, слідчий суддя керувався тим, що повідомлення у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 368

КК України, відносно нього уповноваженими на те особами не складалося та йому не вручалося. За наслідками апеляційного перегляду вказана ухвала залишена без змін.

На виконання ухвали суду про витребування доказів посадовою особою Сумського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області повідомлено, що кримінальне провадження №0004077 перебуває на стадії досудового розслідування. Жодній особі у вказаному кримінальному провадженні про підозру не повідомлялось. Він не має жодного процесуального статусу у вказаному кримінальному провадженні. Під час внесення відомостей до ЄРДР оприлюднено відомості щодо повідомлення йому про підозру. Про вказану невідповідність повідомлялось керівництву. До цього повідомлення додано скріншоти з ЄРДР у кримінальному провадженні

№ 0004077, відповідно до яких підставою для внесення відомостей про нього як правопорушника зазначена постанова про притягнення особи як обвинуваченого від 25 листопада 2011 року.

Зазначав, що у зв`язку з незаконними діями прокуратури, які полягали у притягненні його до кримінальної відповідальності, та, враховуючи виправдувальний вирок суду за пред`явленим обвинуваченням, він має право на відшкодування моральної шкоди на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Вказував, що він незаконно перебував під слідством і судом 37 місяців і 6 днів, а тому, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати за 1 місяць - 6 700,00 грн, вважав, що наявні підстави для відшкодування моральної шкоди у збільшеному розмірі 500 000,00 грн, оскільки незаконно утримувався під вартою протягом

28 місяців та 17 днів, кримінальне провадження негативно вплинуло на його почуття та душевний стан і завдало значних моральних страждань. Незаконне затримання погіршило його ділову репутацію, оскільки він був депутатом Сумської міської ради. Факт обвинувачення набув розголосу, він був позбавлений можливості користуватися майном, яке вилучено під час обшуку.

На момент затримання і до 31 травня 2018 він працював в ПАТ «Сумське НВО

ім. М.В. Фрунзе». Через перебування під вартою він був незаконно позбавлений можливості працювати та утримувати сім`ю, зокрема, сина, який є інвалідом з дитинства.

Посилаючись на положення пункту 1 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», вважав, що йому також підлягає відшкодуванню втрачена заробітна плата, яка складає 73 172,71 грн за 871 день тримання під вартою.

15 серпня 2023 року рішенням Зарічного районного суду м. Суми у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

11 січня 2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Руднєва Є. Г. залишено без задоволення, рішення Зарічного районного суду

м. Суми від 15 серпня 2023 року залишено без змін.

У лютому 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Руднєв Є. Г. засобами поштового зв'язку надіслав до Верховного Суду касаційну скаргуна рішення Зарічного районного суду м. Суми від 15 серпня 2023 року та постанову Сумського апеляційного суду від 11 січня 2024 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягають касаційному оскарженню, з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

За вимогами частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Частина третя статті 389 ЦПК України визначає випадки, за яких рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанова суду апеляційної інстанції не підлягають касаційному оскарженню, а саме не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

22 листопада 2023 року Рішенням Конституційного Суду України № 10-р(II)/2023 пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним).

Конституційний Суд України керувався тим, що у касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених ЦПК України (абзац четвертий пункту 7.5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Конституційний Суд України наголосив, що унормування процесуальних відносин у спосіб визначення в ЦПК України підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Припис пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбаченим за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Установлений у пункті 2частини третьої статті 389 ЦПК України такий «фільтр» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, як малозначність справи, не є непереборною перешкодою для доступу особи до суду касаційної інстанції. Тому пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України містить домірні засоби законодавчого внормування процесуальних відносин щодо відкриття касаційного провадження у малозначних справах (абзац третій пункту 7.10 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

22 листопада 2023 року у Рішенні Конституційного Суду України № 10-р(II)/2023 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), пункти 1 та 5 частини шостої статті 19 ЦПК України. Разом з тим вказаним рішенням не визнано неконституційними пункти 2, 3, 4 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

З аналізу наведених норм ЦПК України можна зробити висновок, що касаційному перегляду не підлягають справи, передбачені у пунктах 2, 3, 4 частини шостої статті 19 ЦПК України, та справи з ціною позову до двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому перевірці підлягає наявність саме цих підстав.

Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Додатково у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України конкретизовано випадки, за яких касаційне провадження має бути відкрите попри те, що справу визнано малозначною.

Такими випадками, зокрема, є наявність у касаційній скарзі питання права, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики (підпункт «а»); особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи (підпункт «б»); значний суспільний інтерес або винятковість її значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу (підпункт «в»); віднесення судом першої інстанції справи до категорії малозначних помилково.

У справі предметом позову є вимога про відшкодування шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, в розмірі

573 172,71 грн, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на день звернення з касаційною скаргою (757 000,00 грн).

У касаційній скарзі заявник не зазначив, що розгляд справи в касаційному суді має виняткове значення для нього.

У доводах касаційної скарги відсутнє посилання на суспільний інтерес у вирішенні спору чи необхідність у формуванні або суперечливість у практиці застосування статті 56 Конституції України, статей 23, 1176 Цивільного кодексу України, статей 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а доводи стосуються питання оцінки доказів судами попередніх інстанцій.

Верховний Суд враховує предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, судову практику у такій категорії справ та вважає, що справа є незначної складності і не відноситься до переліку справ, передбаченого частиною четвертою статті 274 ЦПК України, та відсутні підстави, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Верховний Суд не вбачає підстав, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, могли бути переглянуті в касаційному порядку.

Згідно з положеннями частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Такий висновок відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

Представник ОСОБА_1 - адвокат Руднєв Є. Г. подав касаційну скаргу на судові рішення у справі, що не підлягають касаційному оскарженню, з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Руднєва Євгена Геннадійовича на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 15 серпня

2023 року та постанову Сумського апеляційного суду від 11 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави України в особі Сумської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Ситнік

Є. В. Петров

В. В. Пророк