Номер провадження 2/754/5475/24
РІШЕННЯ

Іменем України

02 жовтня 2024 року Деснянський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді Зотько Т.А.

за участю секретаря судового засідання Нагорної М.В.,

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_2 ,

відповідачка ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 третя особа: Деснянський районний у місті Києві відділ реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання батьківства,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в особі свого представника - адвоката Перетятька О.В. звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_3 третя особа: Деснянський районний у місті Києві відділ реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання батьківства В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що перебував у фактичних шлюбних відносинах із відповідачкою ОСОБА_3 .. У відносинах з якою ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 . Причиною не реєстрації було прагнення розширення житлової площі. 24.10.2023 року їх із відповідачкою спільний син захищаючи Україну загинув при виконані бойового завдання, про що було вил дано свідоцтво про смерть 05.06.2024 року за №700916. Оскільки позивач не може у позасудовому порядку подати заяву про реєстрацію його як батька до органу державної реєстрації актів цивільного стану, через що він був змушений звернутися до суду з вище вказаним позовом.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 20.08.2024 було відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Позивач та його представник у підготовчому засіданні вимоги позовної заяви підтримали у повному обсязі просили суд про їх задоволення.

Відповідачка у підготовчому засіданні позовні вимоги визнала у повному позову та просила їх задовольнити.

За приписами ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає за можливе ухвалити рішення у справі в підготовчому засіданні, у зв`язку з існуванням визначених ч.3 ст.200 ЦПК України умов, та задовольнити позовні вимоги з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якого вказано: батько - ОСОБА_5 , мати - ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 25.01.1991 року (а/з № НОМЕР_2 ).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до статті 135 СК України (а.с.23-24).

Згідно із копією свідоцтва про смерть, ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 32 рік помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а/з№ НОМЕР_3 ).

Відповідно до Довідки від 08.07.2024 року, виданої Головою Правління ОСББ «Ахматової 13А» І. Киркевич, ОСОБА_3 , з якої вбачається, що вона дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_1 і займає житлову площу 2-х кімнатної квартири загальною площею 55,30 кв. м. на 6 поверсі 16 поверхового будинку. На житловій площі проживають 3 чоловік з серпня 1998 року, в тому числі: 1) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - власниця квартири. 2) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - чоловік. 3) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - син, загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.13).

Відповідно до Висновку експерта №760/1040-МГ від 20.05.2024 виготовленого КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , може бути біологічний батьком загиблого військовослужбовця, реєстраційний номер 347/не/390л за 2024 рік Новокодацького відділення КЗ «Дніпропетровське обласне БСМЕ» ДОР», з вірогідністю не менше 99, 99958%, з урахуванням мутації в одному локусі - не менше 99,58%. При дослідженні Y-хромосоми (чоловічої статевої хромосоми) виявлено співпадіння гентичних ознак ОСОБА_1 і загиблого військовослужбовця, реєстраційний номер 347/не/390л за 2024 рік, що свідчать про належність досліджених осіб олному чоловічому роду (спадковість по чоловічій лінії).

Як вбачається із Висновку експерта №761/1041-МГ від 20.05.2024 виготовленого КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , може бути біологічною матір`ю невідомого загиблого військовослужбовця, реєстраційний номер 347/не/390л за 2024 рік Новокодацького відділення КЗ «Дніпропетровське обласне БСМЕ» ДОР», з вірогідністю не менше 99, 999%.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із вимогами ч.1 ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Відповідно до вимог ч.2 ст.128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу.

Згідно із вимогами ч.3 ст.128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Пленумом Верховного суду України в п. 3 постанови від 15.05.2006 № 3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК України, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Розглянувши в порядку ст. 353-355 ЦПК України (в редакції до 15.12.2007) справу з подібних правовідносин, Верховний Суд України у постанові від 25.02.2015 по справі № 620цс15 дійшов до правового висновку, що за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. Оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС України, при вирішенні питання про те, якою нормою необхідно керуватися при розгляді справ цієї категорії, слід виходити з дати народження дитини. При розгляді справ встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Тотожні правові висновки застосування норм матеріального права, якими врегульовано порядок визнання батьківства в залежності від дати народження дитини, також здійсненні й у Постанові Верховного суду від 29.08.2018 року у справі № 641/9147/15-ц.

Тому, з урахуванням тієї обставини, що померлий ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до 1 січня 2004 року, то до даних правовідносин про встановлення батьківства необхідно застосувати виключно норми КпШС України, а не СК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 53 КпШС України в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків, батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою як одного з батьків так і самої дитини після досягнення нею повноліття.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що при встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини та відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Згідно зі вимогами ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Одним із доказів про наявність кровного споріднення між ймовірними батьками та дитиною є експертиза ДНК, яка на основі вивчення набору хромосом батьків і дитини може підтвердити походження дитини від конкретних батька та/або матері. Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, та має вирішальне значення у вирішенні спору цієї категорії справ.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 17.02.2021 року у справі № 373/2257/18 (провадження № 61-15136св20), доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Крім того, для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи.

У постанові від 16.05.2018 року у справі № 591/6441/14-ц, провадження № 61-6030св18 Верховний Суд зауважив, що підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. А доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів.

Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07.05.2009 року).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позивачем було надано належні та допустимі докази на підтвердження наявності обставин, які свідчать про те, що він є батьком померлого ОСОБА_4 , а саме надано належні докази, які свідчать про наявність кровного споріднення та достовірність біологічного походження доньки від нього, що відображено у Висновку експерта №760/1041-МГ від 20.05.2024 виготовленого КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР».

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини.

Відповідно до частини 1 статті 160 КпШС України, вбачається, що відділи реєстрації актів громадянського стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення) управлінь юстиції проводять реєстрацію народження, смерті, одруження, розірвання шлюбу, встановлення батьківства, переміни прізвища, імені, по батькові, приймають і розглядають заяви громадян про внесення змін, доповнень, поновлення, а також анулювання записів актів громадянського стану та у встановленому порядку зберігають актові книги.

Згідно статті 188 КпШС України, вбачається, що реєстрація встановлення батьківства провадиться в органах реєстрації актів громадянського стану за місцем проживання одного з батьків, або за місцем реєстрації народження дитини, або за місцем постановлення рішення суду про встановлення батьківства.

Відповідно до статті 189 КпШС України, реєстрація встановлення батьківства провадиться на підставі спільної заяви батьків або судового рішення. Реєстрація встановлення батьківства щодо дітей, які досягай повноліття, допускається лише за їх згодою.

Таким чином, із врахуванням наявних та достовірних даних, як про визнання позивачем свого батьківства стосовно померлого ОСОБА_6 , визнання позовних вимог відповідачкою у справі - ОСОБА_7 , даних про спільне проживання й ведення спільного господарства позивачем з матір`ю померлого сина, спільне до його смерті проживання, суд приходить до переконання про достатність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 61, 76-83, 89, 258, 263-268, 354 ЦПК України, ст.ст.126, 128 СК України, ст.ст.53, 160, 188, 189 КпШС України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 третя особа: Деснянський районний у місті Києві відділ реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання батьківства - задовольнити.

Визнати громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язати Деснянський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) внести зміни до актового запису №189 від 25.01.1991 року (свідоцтво НОМЕР_4 ) про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного Відділом РАГС Ватутінського РВК м. Києва, зазначивши батьком дитини громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , прізвище, ім`я, по-батькові дитини залишити без змін та видати нове свідоцтво про народження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дані позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП - НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Дані відповідачки: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - НОМЕР_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Дані 3-особи: Деснянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Код , місцезнаходження: м.Київ, пр. Червоної Калини, 15А.

Повний текст рішення суду виготовлено 07.10.2024.

Суддя: