Справа № 646/6142/24
№ провадження 2-з/646/8/2024
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
про відмову в забезпеченні позову
04.06.2024 м. Харків
Суддя Червонозаводського районного суду м. Харкова Шиховцова А.О., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду заяву представника ОСОБА_1 адвоката Кислого Андрія Матвійовича про забезпечення позову до подання позовної заяви до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аналітик Фінанс», ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Алєйнікової Катерини Леонідівни, треті особи: Державна іпотечна установа, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем та витребування майна з чужого незаконного володіння,
До Червонозаводського районного суду м. Харкова через підсистему «Електронний суд» 03.06.2024 від представника ОСОБА_1 адвоката Кислого А.М. надійшла заява про забезпечення позову до подання позовної заяви до ТОВ «Аналітик Фінанс», ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Алєйнікової К.Л., треті особи: Державна іпотечна установа, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем та витребування майна з чужого незаконного володіння, у якій заявник просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на кв. АДРЕСА_1 та заборонити вчиняти відчуження кв. АДРЕСА_1 до набрання законної сили судовим рішенням.
Представник заявника просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру та заборони вчиняти відчуження квартири до набрання рішенням суду за даним позовом законної сили, оскільки існує загроза, що спірна квартира може бути відчужена третім особам. Таким чином, невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
У порядку, визначеному ч. 1 ст. 153 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.
Ознайомившись із доводами заяви про забезпечення позову, розглянувши матеріали справи, суддя дійшов таких висновків.
Відповідно до абз. 1 ч. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Окрім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
При поданні заяви про забезпечення позову не достатньо послатись на диспозицію відповідної норми процесуального права. Заява повинна бути належним чином мотивована, а її доводи - підтверджені. Не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, передбачених ЦПК України.
У своєму правовому висновку, сформульованому у постанові від 13 січня 2020 року у справі №922/2163/17 Верховний Суд, зазначив, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких може бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
Представник позивача - адвокат Кислий А.М., звертаючись із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартира АДРЕСА_1 та заборонити вчиняти відчуження кв. АДРЕСА_1 до набрання законної сили судовим рішенням, вказує підставою для застосування такого заходу забезпечення можливість відповідача відчужити майно на користь третіх осіб з метою невиконання рішення суду у разі задоволення позовної заяви.
Проте, представником позивача - адвокатом Кислим А.М. не доведено, що відповідач здійснює будь-які підготовчі дії щодо продажу вказаного нерухомого майна.
Крім того, суду на даний час невідомо статус вказаного майна, його наявність та інформацію щодо власників цього майна, що саме їм належить майно на час подання заяви про забезпечення позову.
На підтвердження того, що відповідачу ОСОБА_4 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , представником заявника надано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.11.2021 та інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів від 20.11.2021.
Тобто, зазначені інформаційні довідки від 15.11.2021 та 20.11.2021 не можуть бути належними доказами, що підтверджують наявність та належність вказаного майна саме відповідачу на даний час, оскільки станом на день звернення до суду з заявою про вжиття заходів забезпечення позову сплинув значний проміжок часу, за який вказана квартира могла бути відчужена на користь третіх осіб, а накладення арешту на зазначене нерухоме майно може порушити права третіх осіб.
У відповідності до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача, тому у разі задоволення зазначеної заяви буде порушено права особи власника майна щодо вільного розпорядження її майном.
Також, в своїй заяві заявник не зазначає про зустрічне забезпечення та ніяким чином не мотивує вказане питання.
За таких обставин, аналізуючи вищевикладене, беручи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів представника заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.
Одночасно суд роз`яснює, що така відмова не позбавляє заявника (представника заявника) на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149, 150-151, 153, 260 - 261, 353 - 355 ЦПК України, суд, -
У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Кислого Андрія Матвійовича про забезпечення позову до подання позовної заяви - відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя А.О. Шиховцова