П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 вересня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Джуги С.Д., Собослоя Г.Г.

з участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 жовтня 2022 року, ухвалене головуючою суддею Шепетко І.О., в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

встановив:

У грудні 2021 року Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позову зазначає, що 18.05.2021 між ОСОБА_3 та позивачем був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №АР/7750754), згідно якого застраховано водія транспортного засобу марки «ЗАЗ 110217» державний номерний знак НОМЕР_1 .

13.03.2021 в м. Ужгород по вул. Берчені сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів марки «Мazda 3» д.н.з. НОМЕР_2 та «ЗАЗ 110217» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 .

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.04.2021 ОСОБА_5 визнано винним у вищевказаній ДТП, який є відповідальним за заподіяну шкоду.

Внаслідок звернення ОСОБА_6 , як власника транспортного засобу марки «Мazda 3» д.н.з. НОМЕР_2 , позивачем відповідно до умов Договору відшкодовано їй страхове відшкодування в розмірі 90 059,17 грн.

Крім того, згідно довідки Національної поліції України відповідач керував транспортним засобом без права керування транспортними засобами (або не мав відповідно категорії), а тому, керуючись Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів», а тому, позивач просив стягнути з відповідача страхове відшкодування в порядку регресу в розмірі 90 059,17 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 жовтня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» заподіяну матеріальну шкоду в порядку регресу в розмірі 90 059,17 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що суд не звернув увагу на те, що він є неповнолітньою особою і під час проведення судового розгляду ні його, ні його батьків, ні законного представника, до судового розгляду залучено не було та ухвалено оскаржуване рішення.

Зауважує, що суд безпідставно дійшов висновку про те, що він перебував у правовідносинах з страховою компанією «НАСК Оранта», так як ОСОБА_9 , ще жодного разу не вкладав жодних договір і таким чином не був взагалі обізнаний про необхідність повідомлення страховика за факт ДТП.

Вказує, що після вчинення ДТП, він врегулював всі матеріальні питання з постраждалою особою, а саме, власницею транспортного засобу «Мазда З» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_6 , якій виплатив 1 000 доларів США на ремонт належного їй транспортного засобу, і вона його запевнила, що в разі виплати вище зазначеної суми претензій до останнього не буде, в підтвердження цього наддала розписку про отримання грошових коштів.

Таким чином ОСОБА_6 отримала грошові кошти від ОСОБА_8 і грошові кошти від страхової компанії, чим покрила всі свої збитки навіть отримала матеріальну вигоду, шляхом вище зазначених дій.

Вважає, що підстав для задоволення вказаного позову не має, оскільки, ним виплачено матеріальні збитки потерпілій.

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» подало відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інтенції правильно дослідив подані ним докази та дійшов до вірного висновку про задоволення позовних вимог. При цьому доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Зазначає, що відповідачем в апеляційній скарзі невірно зазначено причину звернення ПАТ «НАСК «ОРАНТА» до відповідача із регресною вимогою, а в подальшому із позовною заявою. Причиною звернення було не неповідомлення страхової компанії про настання страхового випадку, а те, що ОСОБА_8 керував транспортним засобом без права керування транспортним засобами.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 18.05.2021 між ОСОБА_3 та позивачем був укладений договір, згідно якого застраховано водія транспортного засобу марки «ЗАЗ 110217» державний номерний знак (далі - д.н.з.) НОМЕР_1 .

13.03.2021 в м. Ужгород по вул. Берчені сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів марки «Мazda 3» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_6 та «ЗАЗ 110217» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , якого, відповідно до постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.04.2021 у справі №308/3461/21, визнано винним у даному ДТП.

Відповідно до розрахунку страхового відшкодування від 16.04.2021 сума страхового відшкодування становить 90 059, 17 грн.

Відповідно до платіжного доручення №21745 від 29.04.2021, ПАТ «НАСК «Оранта» було сплачено ОСОБА_6 суму 90 059,17 грн.

Згідно з ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Отже, для застосування положень ст.1166 ЦК України необхідно довести, що шкоду позивачу завдано саме неправомірними діями чи бездіяльністю особи, на яку покладається відповідальність відшкодувати шкоду, а саме необхідна наявність таких складових елементів як: а) протиправна поведінка; б) настання шкоди; в) прямий причинний зв`язок між першим та другим елементами та г) вина завдавача шкоди.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 03 грудня 2014 року у справі №6-183цс14 та Верховного Суду від 11 грудня 2018 року у справі №759/4781/16-ц, від 11 вересня 2019 року у справі №203/2378/14-ц та від 28 серпня 2019 року у справі №638/20603/16.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Статтею 33 ЦК України визначено, що неповнолітня особа особисто несе відповідальність за порушення договору, укладеного нею самостійно відповідно до закону.

Неповнолітня особа особисто несе відповідальність за порушення договору, укладеного за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника. Якщо у неповнолітньої особи недостатньо майна для відшкодування збитків, додаткову відповідальність несуть її батьки (усиновлювачі) або піклувальник.

Неповнолітня особа несе відповідальність за шкоду, завдану нею іншій особі, відповідно до статті 1179 цього Кодексу.

Статтею 1179 ЦК України встановлено, що неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах.

У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов`язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини.

Обов`язок батьків (усиновлювачів), піклувальника, закладу, який за законом здійснює щодо неповнолітньої особи функції піклувальника, відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди.

Дорожньо-транспортна пригода за участі відповідача сталася 13 березня 2021 року і останньому на момент скоєння ДТП було 16 років 5 місяців і 12 днів.

Хоч наявні в матеріалах справи докази підтверджують причинно-наслідковий зв`язок між ДТП і завданою шкодою, позивачем у повному обсязі виплачено страхове відшкодування ОСОБА_6 , у відповідача виник обов`язок відшкодувати позивачу страхове відшкодування в порядку регресу.

Однак, судом першої інстанції не враховано неповнолітній вік відповідача та не встановлено наявність у ОСОБА_5 майна яке б було достатнім для відшкодування завданої ним шкоди самостійно. При цьому не було залучено до участі в розгляді справи його батьків як співвідповідачів.

За таких підстав, апеляційний суд констатує, що ОСОБА_8 у спірних правовідносинах може бути належним співвідповідачем нарівні зі своїми батьками, але на нього не може бути покладений самостійний обов`язок з відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. З аналізу даної норми слідує, що відповідач - це особа, на яку вказує позивач в позовній заяві, як на порушника своїх прав. Тому, саме позивач визначає до кого пред`явити позов. Якщо позивач помилиться (неправильно зазначивши сторону) і притягне відповідачем особу, яка його прав не порушила або не повинна відповідати за позовом з інших причин, суд у такому позові відмовляє.

Отже даний позов пред`явлено до відповідача, який не є матеріально забезпеченим та у зв`язку із цим не може нести самостійно відповідальність за спричинену шкоду, а це є підставою для відмови в його задоволенні незалежно від його доведеності та обґрунтованості.

За наведених вище обставин апеляційну скаргу ОСОБА_5 слід задовольнити частково, скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити в задоволенні позову ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта».

Враховуючи наведене та керуючись нормами статей 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 жовтня 2022 року скасувати та постановити нове судове рішення про відмову Публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» у задоволенні позову.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», , юридична адреса: 02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, 7-Д, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 судові витрати у розмірі 3 405,00 гривень судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 02 жовтня 2024 року.

Суддя-доповідач

Судді