РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2024 року

м. Рівне

Справа № 570/1221/22

Провадження № 22-ц/4815/870/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Боймиструк С.В.,

судді: Ковальчук Н.М., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

з участю: ОСОБА_1

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Січкар Віталій Олегович, на заочне рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 23 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2022 року ОСОБА_3 (далі позивач) звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 (далі відповідача) на її користь борг за договором позики у розмірі 17100 доларів США, 3% річних у розмірі 30, 92 доларів США., понесені судові витрати та витрати на правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що у 2008 році вона надала у позику ОСОБА_2 кошти у сумі 17100 доларів США. На підтвердження отриманих коштів відповідач власноручно заповнила розписку про отримання нею в позику від ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 17100 доларів США. Розписка містить дату складання 27 жовтня 2021 року та дату повернення з 01 листопада 2021 по 01 лютого 2022 року та підпис відповідача. До теперішнього часу кошти позивачу не повернуті.

Просить стягнути зазначену вище суму боргу в судовому порядку, 3 % річних за користування грошовими коштами за період з 02 лютого 2022 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 30,92 доларів США, витрати по оплаті судового збору та витрати на правничу допомогу.

Заочним рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 23 листопада 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошові кошти за договором позики від 27.10.2021 - борг у розмірі 17100 доларів США та 3% річних за користування грошовими коштами у розмірі 30,92 (тридцять доларів 92 цента).

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені витрати на судовий збір у розмірі 5011 гривень 63 коп.

Ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 28 травня 2024 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 адвоката Січкаря Віталія Олеговича про перегляд заочного рішення відмовлено.

На вказане заочне рішення ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Січкар Віталій Олегович, подано апеляційну скаргу, в якій доводить про незаконність судового рішення через порушення судом норм процесуального та матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апелянт зазначає, що місцевим судом безпідставно відхилені доводи представника відповідача про те, що кошти ОСОБА_2 не отримувала, а розписка можливо і була написана, але це було зроблено під тиском збоку ОСОБА_3 .

Також судом не досліджена та обставина, що суперечливою є умова про отримання коштів за чотирнадцять років до моменту складання наданої суду розписки, і чому позивач протягом тривалого часу не зверталась з вимогою про повернення коштів, а зробила це лише після виїзду відповідачки за межі території України.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.

Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17 та постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 569/1646/14-ц (провадження № 61-5020св18), від 14 квітня 2020 року у справі № 628/3909/15 (провадження № 61-42915св18).

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася і Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16.

Наявність оригіналу боргової розписки у позивача (кредитора) свідчить про те, що боргове зобов`язання відповідачем не виконане і позика не повернута. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 02 вересня 2020 року (справа № 569/24347/18), від 26 вересня 2018 року (справа № 483/1953/16-ц), від 31 жовтня 2018 року (справа № 707/2606/16-ц).

Згідно ч. 3 ст. 12; ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

У частинах першій, другій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У цій справі відповідач не довела й не доводила, що між сторонами наявні інші правовідносини, тому суд правильно виходив з того, що між сторонами виникли позикові правовідносини, з чим апеляційний суд погоджується.

Верховний Суд України та Верховний Суд неодноразово зазначали, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг (див. постанова Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі 6-79цс14).

За своїм змістом надана розписка містить відомості про момент отримання коштів у сумі 17100 доларів США у борг та зобов`язання повернути позику з 01.11.21 р по 01.02.22р. Текст розписки містить підпис відповідачки (а.с. 11).

Належних та допустимих доказів, які б спростовували підписання розписки або ж підписання під примусом відповідач не надала.

Виходячи з вимог та доводів апеляційної скарги колегія суддів приходить висновку, що судом першої інстанції були всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржене рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, то судовий збір за її подання покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Січкар Віталій Олегович, залишити без задоволення.

Заочне рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 23 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Боймиструк С.В.

Судді: Ковальчук Н.М.

Гордійчук С.О.