Справа № 308/8281/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01 жовтня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Джуги С.Д., Собослоя Г.Г.

за участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Вишнякова Ірина Олександрівна, на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 травня 2024 року про відмову у відкритті провадження в справі, постановлену головуючою суддею Бенца К.К., у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересованими особами Орган опіки і піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, ОСОБА_2 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей батьком

встановив:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту утримання та виховання батьком дітей самостійно.

В своїх доводах посилається на те, що між ним та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб 20.06.2014. Під час перебування у шлюбі у подружжя народилось двоє дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 було розірвано.

10.12.2022 ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_5 та змінила своє прізвище на « ОСОБА_6 ».

Після укладення нового шлюбу мати переїхала до Німецької Федеративної Республіки, де і проживає по теперішній час. Опікою вихованням, утриманням, допомогою в навчання дітей займається виключно заявник самостійно.

Встановлення факту здійснення заявником самостійного виховання своїх дітей має для нього юридичне значення, що породжує виникнення прав та обов`язків визначених Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 травня 2024 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

Суд мотивував своє рішення тим, що вимога про встановлення факту самостійного виховання неповнолітніх дітей у подальшому може бути пов`язана, зокрема з виникненням спору із повноважним органом щодо доведення наявності підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Також суд зазначив, що така категорія справ не розглядається в порядку окремого позовного провадження, оскільки заявник фактично просить захисту порушених прав у зв`язку з невиконанням матері участі у вихованні дітей, то така має розглядатись в загальному порядку, передбаченому законом.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Вважає, що суд першої інстанції грубо порушив норми процесуального права, що в результаті призвело до постановлення необґрунтованої та незаконної ухвали.

В своїх доводах посилається на те, що встановлення факту самостійного виховання та утримання заявником його неповнолітніх дітей без участі матері має юридичне значення, оскільки таке допоможе йому оформити відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

Зазначає, що суд першої інстанції посилаючись на те, що встановлення даного факту може в подальшому спричинити спір про право є неправомірним припущенням суду, оскільки встановлення такого факту надає право на відстрочку від призову на військову службу і це право прямо передбачено законом. Суд першої інстанції не врахував практику судів Закарпатської області, які здебільшого відкривають провадження у справах аналогічного характеру.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступних доводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судом між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб Орджонікідзевським відділом реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції за актовим записом №207 від 20.06.2014.

Під час перебування у шлюбі у подружжя народилось двоє дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 27.01.2015) та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 22.06.2017).

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20.01.2022 було вирішено розірвати шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 .

10.12.2022 ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_5 та змінила своє прізвище на « ОСОБА_6 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 .

У зв`язку з повномасштабним вторгненням, ОСОБА_1 разом з дітьми поселився у м. Ужгород, де був взятий на облік внутрішньо переміщених осіб, що підтверджується довідкою від 22.08.2023 №2106-.

Утриманням, вихованням та забезпеченням дітей займається самостійно, що зокрема підтверджується довідками огляду дітей від сімейного лікаря, лікування дітей у стоматолога(а.с. 9-20).

Висновком органу опіки та піклування від 15.02.2024 виданого Виконавчим комітетом Ужгородської міської ради зазначається, що батько бере активну участь в житті дітей, забезпечує їм достатній рівень розвитку, створює всі необхідні житлово-побутові умови життя. Орган опіки та піклування у висновку встановив, що доцільним буде визначення місця проживання малолітніх: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з їх батьком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі колегія суддів вважає таким, що ґрунтується на нормах процесуального права та обставинах справи.

Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина 7 статті 19 ЦПК України).

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина 1 статті 293 ЦПК України).

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України та не є вичерпним.

Згідно зі статтею 318 ЦПК України у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, які мають юридичні наслідки, якщо: (1) згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; (2) чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; (3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; (4) встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 761/16799/15-ц, від 23 січня 2019 року у справі №536/1039/17 (пункт 17)).

Розгляд справи у порядку окремого провадження у цивільному судочинстві неможливий, якщо: (а) спір про право уже існує/існував на час подання у цьому порядку заяви про встановлення факту; (б) спір про право виникає під час розгляду справи у такому порядку.

Відповідно до частини 4 статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Спір про право необхідно розуміти як певний стан суб`єктивного права; спір є конфліктом, суперечністю, протиборством сторін. Під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідно його встановлення.

ОСОБА_1 у своїй заяві зазначив, що факт перебування неповнолітніх дітей на його утриманні необхідний для оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

З огляду на обставини справи слід зробити висновок, що вимога про встановлення факту самостійного виховання дитини не може розглядатися у судовому порядку щодо дій (бездіяльності) матері дитини, оскільки вказані факти можуть бути встановлені судом, зокрема, під час розгляду справ про позбавлення особи батьківських прав, а не в окремому провадженні за правилами цивільного судочинства.

При цьому слід звернути увагу, що приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для невиконання публічних обов`язків або створення преюдиційного рішення суду для публічних відносин (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 5 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Жодний нормативно-правовий акт, що регулює сімейні відносини та захист прав дітей, не зобов`язує підтверджувати факт відсутності участі батьків у вихованні дитини, або підтверджувати його безумовну та одноосібну участь у вихованні та піклуванні. Такий факт може бути підтверджений за рішенням суду виключно в разі вирішення питання щодо позбавлення особи батьківських прав.

Отже, захист порушених прав у зв`язку із невиконанням, не прийняттям участі одним із батьків у вихованні дітей, тобто самоусунення від виконання батьківських обов`язків, має розглядатись в іншому порядку, передбаченому законом.

Крім того встановлення факту самостійного виховання неповнолітніх дітей у подальшому може бути пов`язана, зокрема з виникненням спору із повноважним органом щодо доведення наявності підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

За встановлених у цій справі обставин та мети подання заяви про встановлення факту самостійного виховання дітей, заявлені ОСОБА_1 вимоги не є вимогами, які пов`язані із здійсненням особистих немайнових чи майнових прав, а тому не підлягають розгляду судом в порядку окремого провадження на підставі статей 293, 315 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись нормами статей 367, 368, 374, 375, 381-384, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Вишнякова Ірина Олександрівна, залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 травня 2024 року про відмову у відкритті провадження в справі, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 жовтня 2024 року.

Головуючий:

Судді: