________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-п/947/76/24
УХВАЛА

про відмову у проведенні судового засідання у режимі відеоконференції

04.06.2024

Київський районний суд м. Одеси в складі:

Головуючого - судді Куриленко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання позивача ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції по цивільній справі за заявою відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення по цивільній справі №947/13348/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

18 квітня 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою, в якій просить скасувати заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2024 року у справі №947/13348/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

31 травня 2024 року через систему «Електроний Суд» позивач ОСОБА_1 надіслала до суду клопотання, в якому просить суд провести судове засідання по даній справі в режимі відеоконференції.

Судове засідання в даній справі призначене на 10 год. 30 хв. 04.06.2024 року.

Дослідивши матеріали зазначеної заяви, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України учасники справи беруть участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та електронного підпису згідно з вимогами Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положень, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Згідно з ч. 2 ст. 212 ЦПК України учасник справи подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не пізніше, ніж за п`ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи.

Враховуючи те, що судове засідання по вищевказаній цивільній справі призначене на 04.06.2024 року, а клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції сформовано заявником в системі «Електронний суд» 31.05.2024 року, надійшло до суду 03.06.2024, отримано суддею 04.06.2024 року в порушення строку, передбаченого ст.212 ЦПК України, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Своєрідним механізмом, який дозволяє розуміти, тлумачити та застосовувати Конвенцію є практика Європейського суду з прав людини (далі Суд), яку він викладає у своїх рішеннях.

Враховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення».

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 §1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 §1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Тому, відмова у проведення судових засідань в режимі відеоконференції не є порушенням права на доступ до суду, з урахуванням вищевикладеного.

На підставі викладеного, керуючись ст.212, 260, 263, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції по цивільній справі за заявою відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення по цивільній справі №947/13348/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Куриленко О. М.