Провадження № 2/161/3742/24
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2024 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Коржик Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

В С Т А Н О В И В:

09.07.2024 року ПрАТ «СК «Еталон» через свого представника звернулося до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначивши, що вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області в справі № 161/2442/23 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КУпАП. Вказаним судовим рішенням встановлено, що 06.11.2022 року близько 21:00, в м. Луцьку по пр-ту Перемоги, відповідач, керуючи транспортним засобом AUDI A6 д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, допустив зіткнення з автомобілем BMW 320, д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля AUDI A6 д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , була застрахована у ПрАТ «СК «Еталон». Як наслідок, потерпілий у ДТП, власник транспортного засобу BMW 320, д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_2 звернувся до страховика ПрАТ «СК «Еталон» із заявою про страхове відшкодування. Згідно з страховим актом від 10.08.2023 року, сума виплаченого страхового відшкодування потерпілому склала 84569,52 грн. З огляду на положення пп. г) п. 38.1.1 ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», до позивача перейшло право регресної вимоги до відповідача. Просить суд, стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» у порядку регресу витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування, в сумі 84569,52 грн., а також судові витрати по справі з яких: витрати на оплату судового збору в сумі 3028 грн. та витрати на оплату професійної правничої допомоги у сумі 20000 грн.

27.08.2024 року представником відповідача було подано відзив на позовну заяву (а.с. 53-57).

05.09.2024 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на вищевказаний відзив (а.с. 60-64).

04.11.2024 року відповідачем було подано до суду заяву про визнання позову, в якій останній зазначає, що він немає заперечень щодо задоволення позову. При вирішенні спору просить вирішити питання про повернення позивачу 50 % сплаченого судового збору, а також врахувати те, що на його думку витрати на оплату професійної правничої допомоги є значно завищеними (а.с. 103).

Представник позивача в судове засідання не з`явився, до його початку подав до суду заяву з проханням розгляд справи здійснювати у його відсутності, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 39).

Відповідач в судове засідання не з`явився, у своїй заяві від 04.11.2024 року розгляд справи просив проводити у його відсутності.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 23.06.2022 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «СК «Еталон» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс № АР/3047934), предметом якого було страхування транспортного засобу AUDI A6 д.н.з. НОМЕР_1 . Строк дії полісу з 23.06.2022 року по 23.06.2023 року (а.с. 5).

06.11.2022 року, близько 21 год. 45 хв., ОСОБА_1 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, (вміст алкоголю в крові становив 2,3 ‰), керуючи технічно справним транспортним засобом AUDI A6 д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по пр-ту Перемоги у м. Луцьку, в напрямку вул. Шухевича, із швидкістю близько 50 км/год., при наближенні до регульованого перехрестя з вул. Грибоєдова, на якому в попутному напрямку, на смузі руху ОСОБА_1 , зупинився водій транспортного засобу BMW 320, д.н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_2 , на червоний сигнал світлофора, проявив безпечність та неуважність, не зменшив швидкість руху аж до зупинки транспортного засобу, недотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив із ним зіткненя. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження з матеріальними збитками (а.с. 12-13).

Зазначені вище обставини були встановлені вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.04.2023 року у справі № 161/2442/23 якою ОСОБА_1 визнано винним у вищевказаній ДТП (а.с. 6-7).

Із наведеного слідує, що між неправомірними діями ОСОБА_1 та заподіянням власнику автомобіля BMW 320, д.н.з. НОМЕР_3 , матеріальних збитків є причинно-наслідковий зв`язок.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічно згідно з ст. 27 ЗУ «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованому в порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до пп. а) п. 38.1.1. ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;.

Верховний Суд у постанові від 24.03.2021 року у справі № 523/3212/19 (провадження №61-12680св20) прийшов до правового висновку, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

На підставі звернення потерпілого, зібраних документів та згідно з страховим актом ПрАТ «СК «Еталон» № 2050/01/50/2022/1 від 10.08.2023 року, ОСОБА_2 було виплачено страхове відшкодування ОСОБА_1 склало 84569,52 грн. (а.с. 8-11, 14-16, 65-87).

З огляду на зазначене вище, суд вважає доведеним, що у зв`язку з проведенням страхової виплати за Полісом № АР/3047934 від 23.06.2022 року, та у зв`язку з вчиненням ОСОБА_1 розглядуваної ДТП в стані алкогольного сп`яніння, до ПрАТ «СК «Еталон» перейшло право регресної вимоги до відповідача на суму 84569,52 грн.

Варто зауважити, що розмір виплаченого позивачем страхового відшкодування потерпілому стороною відповідача в жодній мірі не оспорювався, на його спростування будь-які докази суду не надані, а тому у суду відсутні будь-які правові підстави ставити під сумнів надані на його обгрунтування докази.

З огляду на наведене, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 на користь ПрАТ «СК «Еталон» у порядку регресу витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування в розмірі 84569,52 грн.

Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На виконання вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України позивачем до позову додано Договір про надання правової допомоги № б/н від 28.06.2023 року, укладений між АО «Дісп`ютс» та ПрАТ «СК «Еталон» та додаткову году № 1 від 24.07.2023 року до нього, згідно якого вартість послуг з надання правничої допомоги у спорах, ціна позову в яких становить від 70000 грн. та більше складає 20000 грн. (а.с. 17-19).

До своєї позовної заяви представник ПрАТ «СК «Еталон» також долучає клопотання про стягнення (розподіл) судових витрат, зі змісту якого слідує, що у вартість послуг з надання правничої допомоги в суді першої інстанції включається: надання консультацій 1 год., підготовка та подання позову 4 год., підготовка та подання відповіді на відзив без обмежень (а.с. 20-22).

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Суд дійшов висновку, що заявлена сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн. є неспівмірною із ціною позову, складністю справи та виконаними роботами.

Зокрема, суд звертає увагу на те, що з огляду на складність справи та наявні у ній матеріали (усі докази були в розпорядженні позивача та не потребували додаткового збирання/витребування), зміст та обсяг процесуальних документів, суд вважає завищеними години, заявлені за надання послуг консультації та складення позовної заяви.

Суд враховує, що дана категорія справ є поширеною, самі по собі позовна заява та відповідь на відзив є нескладними та не потребують особливих затрат часу на їх складання фахівцем в галузі права.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на необхідності дотримання принципу співмірності при розрахунку судових витрат.

Так, Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У справі № 922/3812/19 Верховний Суд зазначив, що суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.10.2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17).

Відтак, суд вважає, що обґрунтованим та співмірним в даному випадку є витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн.

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача.

Як встановлено судом, при зверненні до суду з даним позовом через систему «Електронний суд» ПрАТ «СК «Еталон» було сплачено судовий збір в розмірі 3028 грн., попри те, що у відповідності ч. 3 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» до подання даного процесуального застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Тобто, подаючи позов через систему «Електронний суд» позивач повинен був сплатити судовий збір в сумі 2422,40 грн.

Із наведеного слідує, що понесені позивачем та документально підтвердженні витрати по сплаті судового збору за звернення до суду з даним позовом в розмірі 2422,40 грн., а також понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн., у зв`язку із задоволенням позову, підлягають компенсації за рахунок відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки відповідачем до початку розгляду справи по суті було визнано позов, суд вважає за можливе повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні даного позову.

Питання щодо повернення сплаченої суми судового збору вирішується згідно з Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевого бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року № 787 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.09.2013 року за № 1650/24182.

Згідно з п. 3 Порядку повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень, відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

З огляду на наведене, суд вважає можливим повернути ПрАТ «СК «Еталон»з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 1211,20 грн. та 50 відсотків судового збору компенсувати їй за рахунок ОСОБА_1 .

Одночасно з цим, суд вважає за необхідне повернути ПрАТ «СК «Еталон» 605,60 грн. (3028 грн. 2422,40 грн.) судового збору, внесенного в більшому розмірі, ніж встановлено законом, а відтак всього 1816,80 грн. (1211,20 грн. + 605,60 грн.)

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 77-81, 137, 141, 247, 259, 263-268, 280, 352, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» у порядку регресу витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування в розмірі 84569 (вісімдесят чотири тисячі п`ятсот шістдесят дев`ять) грн. 52 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» судові витрати по справі, а саме: судовий збір у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 6000 (шість тисяч) грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» відмовити.

Повернути Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Еталон» () з Державного бюджету України судовий збір в розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн. 80 коп., які були сплаченими згідно платіжної інструкції в національній валюті № 955 від 23.04.2024 року в АКБ «Індустріалбанк» на загальну суму 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Еталон», адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Дегтярівська, 33-Б, під`їзд № 2, .

Відповідач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Повний текст рішення складений 05 листопада 2024 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська