Справа № 276/53/23
Провадження по справі №2/276/9/24
05 листопада 2024 року смт. Хорошів
Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді Збаражського А.М.,
при секретарі судового засідання Ігнатенко О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-
Представник позивача звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В позовній заяві зазначено, що 20.05.2022 року, о 17 год. 31 хв., на автодорозі Виступовичі-Могилів-Подільськ, 128 км, відповідач, керуючи транспортним засобом - мопедом Honda-Dio, без державного номерного знака, рухався по другорядній дорозі та не надав дорогу транспортному засобу Dacia Sandero, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував позивач та рухався по головній дорозі, та наближався до даного перехрестя, в результаті чого здійснив зіткнення із даним транспортним засобом, в результаті чого транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.
Постановою Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 18.08.2022 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та відповідно до вимог ст. 24-1 КпАП України застосовано до нього захід адміністративного впливу у виді попередження.
Постановою Житомирського апеляційного суду від 03.10.2022 року апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, а постанову Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 18 серпня 2022 року за ст. 124 КУпАП залишено без змін.
На час дорожньо-транспортної пригоди відповідна цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована.
Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду від 19.01.2023 року відкрито провадження за даним позовом та призначено у справі підготовче судове засідання.
12.07.2023 року представник відповідача в підготовчому судовому засіданні подав клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи та зупинення провадження у справі на час провадження експертизи.
Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду від 12.07.2023 року задоволено клопотання представника відповідача призначено у справі судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Житомирського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, встановлено строк проведення експертизи - один місяць з дня отримання експертною установою цивільної справи, провадження у справі зупинено до закінчення проведення експертизи.
28.12.2023 року з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов лист №1745/1488/23-25/25 від 15.12.2023 з актом попереднього розрахунку вартості виконання висновку експерта із зазначенням платника ОСОБА_2 , а також рахунок №4690 від 14.12.2023 року для оплати ОСОБА_3 вартості проведення заявленої представником відповідача авто товарознавчої експертизи.
14.08.2024 року на адресу суду з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов лист від КНДІСЕ на №276/53/23/6673/2023 від 31.07.2024, де зазначено, що оплату згідно виставленого рахунку № НОМЕР_2 не здійснено, а тому ухвала суду від 12.07.2023 залишена без виконання.
Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду від 15.08.2024 року поновлено провадження та призначено у справі підготовче судове засідання.
Позивач та представник позивача у підготовче судове засідання не з`явились. Представник позивача подав заяву про розгляд справи без участі позивача та представника позивача.
Відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи, в судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення не заявив.
Представник відповідача в підготовчому судовому засіданні повідомив, що заявлені клопотання судом вирішені, не заперечив щодо призначення справи до судового розгляду по суті.
Від сторони відповідача відзив на позов до суду не подавався.
Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду від 04.09.2024 року підготовче провадження у даній справі закрито та призначено судовий розгляд по суті.
В судове засідання 05.11.2024 позивач та представник позивача, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, в судове засідання не з`явилися, клопотань про відкладення не заявили. Представник позивача раніше подав заяву про розгляд справи без участі позивача та представника позивача. Заперечень щодо розгляду справи в заочному порядку не висловив.
Сторона відповідача, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, в судове засідання не з`явилася, клопотань про відкладення розгляду справи не заявлено.
З огляду на викладене, керуючись положеннями ст. 280, 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд даної справи.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.
Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
З матеріалів справи слідує, що 20.05.2022 року, о 17 год. 31 хв., на автодорозі Виступовичі-Могилів-Подільськ, 128 км, відповідач, керуючи транспортним засобом - мопедом Honda-Dio, без державного номерного знака, рухався по другорядній дорозі та не надав дорогу транспортному засобу Dacia Sandero, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував позивач та рухався по головній дорозі, та наближався до даного перехрестя, в результаті чого здійснив зіткнення із даним транспортним засобом, в результаті чого транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.
Постановою Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 18.08.2022 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та відповідно до вимог ст. 24-1 КпАП України застосовано до нього захід адміністративного впливу у виді попередження (а.с.8-9).
Постановою Житомирського апеляційного суду від 03.10.2022 року апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, а постанову Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 18 серпня 2022 року за ст. 124 КУпАП залишено без змін (а.с.10-12).
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській, або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, факт ДТП 20.05.2022 року та винуватість відповідача ОСОБА_2 підтверджуються постановою суду, яка набрала законної сили та є обов`язковою для суду.
Згідно з копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , власником автомобіля Dacia Sandero, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ОСОБА_1 (а.с.7).
На час дорожньо-транспортної пригоди відповідна цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 не була застрахована. Доказів протилежного матеріали справи не містять.
Також відповідно до рахунку-фактури №138/22 від 22.06.2022 та квитанції №78 від 22.06.2022 року, позивачем за проведення автотоварознавчого дослідження сплачено 6000,00 грн. (а.с.15)
Окрім того, позивачем понесені витрати, пов`язані доставкою транспортного засобу Dacia Sandero, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , евакуатором на суму 4300,00 грн., що підтверджується відповідним фіскальним чеком від 20.05.2022 року (а.с.12).
Згідно із ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України).
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1ст. 1166 ЦК України).
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).
Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності). Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом.
До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 04 березня 2020 року (справа № 641/2795/16).
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
З урахуванням встановленого, матеріальна шкода позивачу була завдана саме внаслідок порушення Правил дорожнього руху відповідачем, вина якого встановлена судом у адміністративному провадженні, відтак суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення матеріальних збитків є доведеними та такими, що підлягають задоволенню.
Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення незалежної оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування.
Відповідно до пункту 2 постанови КМУ №116 від 22.01.1996 року «Про затвердження порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей», розмір збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей визначається шляхом проведення незалежної оцінки відповідно до національних стандартів оцінки.
Відповідно до п. п. 1.2, 1.4 «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24 листопада 2003 року № 145/5/2092, Методика встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ.
Методика застосовується з метою, зокрема, визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ.
Вимоги Методики є обов`язковими під час проведення авто товарознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових авто товарознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин.
Згідно з п. 4.3 цієї Методики за результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ. За результатом оцінки, виконаної суб`єктом оціночної діяльності органом державної влади або органом місцевого самоврядування самостійно, складається акт оцінки КТЗ.
Виходячи з викладеного, висновок експерта складається у разі проведення судової авто товарознавчої експертизи, а звіт оцінювача за результатами проведення оцінки КТЗ, при цьому, як висновок експерта, так і звіт оцінювача складаються на єдиних засадах, визначених Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24 листопада 2003 року № 145/5/2092.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що оцінка розміру завданих збитків проведена кваліфікованим суб`єктом оціночної діяльності, стороною відповідача не спростовано суму завданого матеріального збитку, а призначена судом за клопотанням сторони відповідача судово-технічна експертиза не проведена у зв`язку з несплатою відповідачем, який є замовником такої експертизи, її вартості.
Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» незалежною оцінкою майна є оцінка майна, проведена суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання.
Виходячи з аналізу зазначених норм, визначення розміру матеріального збитку при пошкодженні транспортних засобів повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092.
Наданий позивачем звіт відповідає вказаним вимогам закону та підзаконних нормативно-правових актів. Будь-яких належних та допустимих доказів на їх спростування відповідачем не надано.
Суд зауважує, що представником відповідача не надано іншого звіту оцінювача або висновку експерта, які б спростовували розрахунок суми збитків, завданих у результаті пошкодження транспортного засобу Dacia Sandero, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок ДТП.
Окрім того, відповідач не навів свого розрахунку завданих збитків, та не скористався правом проведення призначеної судом за його клопотанням судової експертизи для визначення фактичної вартості збитків, завданих транспортним засобам внаслідок ДТП, що мала місце 20.05.2022 року.
При цьому, суд наголошує, що згідно з нормами ст. ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Як роз`яснено в постанові Великої Палати Верховного суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
Сторона відповідача не надала суду належних, допустимих та достатніх доказів на спростування доводів позивача.
За встановлених обставин, аналізуючи правовідносини, що склалися, та правові норми, що їх регулюють, оцінюючи досліджені докази, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди.
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних - душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Статтею 1167 ЦК України визначено, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Вирішуючи питання про розмір компенсації за нанесену моральну шкоду, суд виходить з характеру і тривалості страждань позивача й істотних змін способу його життя.
Враховуючи, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачу завдано незручності та душевні хвилювання, моральна шкода виразилась у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна та неможливості нормального користування ним, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації, враховуючи, що відновлення транспортного засобу після його пошкодження зайняло незначний проміжок часу, та з урахуванням принципів законності, об`єктивності, розумності та справедливості, суд вважає заявлену позивачем суму відшкодування моральної дещо перебільшеною, та оцінює її в розмірі 2000,00 грн. На думку суду, така сума відшкодування моральної шкоди є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 .
На підставі вищевикладеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 2 000 грн.
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наведених вище мотивів та підстав.
Щодо вирішення питання витрат на правову допомогу та витрат зі сплати судового збору, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, на відповідача - у разі задоволення позову.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України)
З огляду на наведене, враховуючи часткове задоволення позовних вимог (90,37%), суд вважає за потрібне стягнути з відповідача на користь позивача 1220,00 грн. судового збору (а.с.1).
Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Судові витрати позивача на професійну правничу допомогу становлять 1500,00 грн., які підтверджуються договором про надання правової допомоги №5 від 14.06.2022 року, платіжним дорученням від 04.11.2022 року про оплату позивачем юридичних послуг згідно договору №5 від 14.06.2022 року.
Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково, суд приходить до висновку про те, що розмір судових витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача становить 1355,00 грн.
Керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 133, 141, 247, 263-265, 274-282 ЦПК України, ст. ст. 22, 1166,1187,1188 ЦК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП, у сумі 119998,75 грн. (сто дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто вісім гривень 75 копійок).
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ), моральну шкоду, завдану внаслідок ДТП, у сумі 2000,00 грн. (дві тисячі гривень 00 копійок).
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) судовий збір у сумі 1220,00 грн. (одна тисяча двісті двадцять гривень 00 копійок).
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) витрати на правничу допомогу в сумі 1355,00 грн. (одна тисяча триста п`ятдесят п`ять гривень 00 копійок).
Рішення може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_4 .

Суддя А.М. Збаражський