Справа №: 398/2953/24
провадження №: 2-о/398/202/24
УХВАЛА

Іменем України

"06" листопада 2024 р. м. Олександрія

Олександрійського міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Подоляк Я.М.,

за участю секретаря судового засідання Буличової Н.В.,

заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , від імені та інтересах якого діє представник - адвокат Ковальов Андрій Ігорович, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Ковальов А.І., який діє від імені та в інтересах заявника ОСОБА_1 , звернувся до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з заявою, відповідно до якої просить встановити факт самостійного виховання заявником неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заявлені вимоги обгрунтовує тим, що заявник в період з 23.05.2008 року до 08.09.2017 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Під час шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У 2016 році ОСОБА_2 переїхала проживати до смт.Каланчак Херсонської області, а заявник разом з сином залишився проживати у м.Херсон. У грудня 2022 року після де окупації м.Херсон заявник разом з сином переїхав до м.Олександрія Кіровоградської області, а ОСОБА_2 залишилась проживати на окупованій території, тобто окремо від сина, участі у його вихованні та утриманні не приймає. Встановлення даного факту заявнику необхідне для підтвердження його права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації та, відповідно, забезпечення права його неповнолітнього сина на належне батьківське утримання та виховання.

Ухвалою від 11.07.2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку окремого провадження.

Заявник та його представник у судовому засіданні вимоги заяви підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Заінтересовані особи ОСОБА_2 та представник ІНФОРМАЦІЯ_3 в судове засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили.

Вислухавши пояснення заявника, його представника та свідків, дослідивши матеріали справи, надані докази, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно свідоцтва серія НОМЕР_1 про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 08.09.2017 року, шлюб муж ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано.

Згідно копії витягу з Єдиного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання від 05.10.2018 року №6510-2, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 17.12.2022 року №3505-, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , фактично переживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно копії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 17.12.2022 року №3505-, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично переживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до акту, складеного 29.05.2024 року сусідами заявника: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та засвідченого головою квартального комітету №30 Олександрійської міської ради, ОСОБА_1 проживає разом з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 , з 22.12.2022 року.

Згідно довідки голови квартального комітету №30 Олександрійської міської ради від 30.05.2024 року, ОСОБА_1 починаючи з 22.12.2022 року разом з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до інформаційної довідки, наданої на запит суду Міністерством соціальної політики України від 09.07.2024 року вих.№16455/0/2-24/3, станом на 28.06.2024 року в ЄІБД ВПО наявна така інформація: ОСОБА_2 , зареєстрована та фактично проживала за адресою: АДРЕСА_3 , адреса листування та фактичного проживання: АДРЕСА_4 .з 09.08.2023 року. Знято з обліку 27.05.2024 року (самостійно через дію).

Допитана в судовому засідання в якості свідків ОСОБА_8 пояснила, що вона знає заявника тривалий час, вони обоє проживали в м.Херсон, а також мали свої торгові палатки на місцевому ринку, які були розташовані поруч. Так сталось, що після деокупації м.Херсон вони обоє переїхали до м.Олександрія Кіровоградської області. Заявник переїхав разом з сином. Вона підтримує відносини з заявником, тому часто спілкується з його сином. Від них їй відомо, що заявник з матір`ю сина розлучився, з цього часу дитина проживає разом з батьком. До м.Олександрії мати також не переїхала. Наразі ні з заявником, ні з сином ОСОБА_2 не спілкується взагалі.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 пояснив, що він є сусідом заявника. Йому відомо, що заявник разом з сином переїхав до м.Олександрія з м.Херсон. Переїхали вдвох, мати дитини залишилась в м.Херсон. Жодного разу до м.Олександрія не приїздила.

Допитаний в судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_3 пояснив, що після того, як батьки припинили спільне проживання у 2016 році мати переїхала до смт.Колончак та більше разом з ними не проживала. До м.Олександрія вони з батьком переїхали удвох, мати разом з ними не поїхала. Його утриманням та вихованням займається тільки батько, з матір`ю вони не спілкуються взагалі.

Крім того, заявником надано світлини, на яких зображено його разом з сином.

Заявник зазначає, що встановлення даного факту заявнику необхідне для підтвердження його права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації та, відповідно, забезпечення права його неповнолітнього сина на належне батьківське утримання та виховання.

Підстави звільнення військовослужбовців з військової служби під час дії воєнного стану передбачені п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Зокрема, відповідно до п.2 ч.4, 12 ст.26 цього Закону не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України;

Статтею 141 СК України, передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Статтею 155 СК України унормовано, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є не правозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Стаття 180 СК України, визначає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Якщо місце проживання чи перебування батьків невідоме, або вони ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину, дитині призначається тимчасова державна допомога з урахуванням матеріального стану сім`ї, у якій виховується дитина, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виплата тимчасової державної допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Стаття 188 СК України передбачає, що батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби. Батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Якщо дитина перестала отримувати дохід або її дохід зменшився, заінтересована особа має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів.

Стаття 196 СК України регулює питання відповідальності за прострочення сплати аліментів, оплати додаткових витрат на дитину.

Пунктом 2 ч.1 ст.164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, вони: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Закон України від 26.04.2001 № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

Стаття 12 цього Закону передбачає, що позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей.

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.

Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням будь-якого спору про право.

Слід зазначити, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони в праві подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Заявник просить установити факт самостійного виховання ним дитини, проте встановлення такого факту може мати негативні наслідки для матері дитини.

З огляду на зазначене, вбачається, що у справі, яка розглядається, наявний спір про право - зокрема, спір щодо участі одного з батьків у вихованні дитини та/або ухилення від участі у вихованні, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження з обов`язковим залученням органу опіки та піклування.

Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Такий факт одноосібного виховання дитини одним із батьків не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

Інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право.

Подана заява про встановлення факту, що має юридичне значення, не підлягає судовому розгляду в окремому провадженні, оскільки за встановлених у цій справі обставин існує спір про право щодо участі одного з батьків у вихованні й утриманні дитини. З урахуванням закріпленого в сімейному законодавстві принципу невідчужуваності сімейних обов`язків, неможливості відмови від них, у тому числі від обов`язків виховання дитини, то питання, заявлене батьком у цій справі, не може з`ясовуватись безвідносно до дій другого з батьків та може вирішуватись у межах спору про право між батьками дитини за загальним правилом у позовному провадженні.

За установлених у цій справі конкретних обставин, факт перебування на одноособовому утриманні заявника неповнолітньої дитини не може бути встановлений за правилами окремого провадження, у зв`язку із чим заяву ОСОБА_1 слід залишити без розгляду.

З таких же критеріїв виходила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23).

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Керуючись ст.ст.294,353 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , від імені та інтересах якого діє представник - адвокат Ковальов Андрій Ігорович, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, залишити без розгляду.

Роз`яснити учасникам судового провадження, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Кропивницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її ухвалення.

Повний текст ухвали складено 07.11.2024 року.

Суддя Я.М.Подоляк