Провадження № 2/161/3780/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

30 жовтня 2024 року Луцький міськрайонний суд Волинській області у складі:

головуючого судді Кихтюка Р.М.,

секретаря Дмитроци Б.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Підгайцівської об`єднаної територіальної громади про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися в суд із позовом до відповідача про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом.

Свої вимоги обґрунтовують тим, що згідно свідоцтва від 20.04.1989 року на право особистої власності на жилий будинок, виданого на підставі рішення Луцької районної ради народних депутатів Волинської області № 299 від 10.09.1987 року, таке право було оформлене на ім`я ОСОБА_4 , як голови колгоспного двору за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказують, що згідно з даними погосподарської книги за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок НОМЕР_1 , власником колгоспного двору була ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якою постійно до дати смерті проживали: дочка ОСОБА_5 , 1939 р.н., зять ОСОБА_6 , 1947 р.н., внучка ОСОБА_3 , 1967 р.н., внук ОСОБА_2 , 1975 р.н.

Після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/5 частину житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 успадкувала її дочка ОСОБА_1 .

Однак, право власності на інші частки колгоспного двору вказаного домогосподарства на даний час не оформлені.

Зазначають, що земельна ділянка на якій розташований будинок колишнього колгоспного двору в АДРЕСА_1 , було оформлено на ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . За життя покійний заповіт не склав.

В подальшому, при зверненні дітей покійного ОСОБА_6 , а саме: сина ОСОБА_2 та доньки ОСОБА_3 до нотаріуса з метою оформити право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок.

Вважають, що оскільки зазначений житловий будинок належить до суспільної групи - колгоспний двір і станом на 15 квітня 1991 року членами цього колгоспного двору були ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , тому він є спільною сумісною власністю усіх його членів, кожен з яких мав рівну частку у цьому будинку (по 1/5 частці).

Також вказують, що 1/5 частину нерухомого майна колгоспного двору після смерті ОСОБА_4 , успадкувала її донька ОСОБА_1 , то станом на сьогодні, остання уже володіє часткою 2/5 житлового будинку та частиною господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, після смерті ОСОБА_6 , з метою оформлення права власності на спадкове майно, позивачі звернулися до нотаріуса, однак їм було відмовлено та роз`яснено, що реєстрація їх права власності на частки в будинку можлива лише за рішенням суду.

Тому, з врахуванням викладених обставин просять:

- визнати право власності на 4/10 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , за ОСОБА_7 , як членом колишнього колгоспного типу двору;

- визнати право власності на 3/10 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , за ОСОБА_3 , як членом колишнього колгоспного типу двору;

- визнати право власності на 3/10 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , за ОСОБА_2 .

До початку розгляду справи по суті від представника позивачів надійшло клопотання про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Заяви про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов не подав, а тому, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи, у відповідності до ст. 280 ЦПК України.

Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом з`ясовано, що згідно свідоцтва від 20.04.1989 року на право особистої власності на жилий будинок, виданого на підставі рішення Луцької районної ради народних депутатів Волинської області № 299 від 10.09.1987 року, ОСОБА_4 , як голові колгоспного двору, належав житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12).

Згідно довідки Лищенської сільської ради Луцького району № 194 від 06.09.2000 року зазначено, що згідно з даними погосподарської книги по адресі: АДРЕСА_1 , особовий рахунок НОМЕР_1 , власником колгоспного двору була ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно до дати смерті з нею проживали: дочка ОСОБА_5 , 1939р.н., зять ОСОБА_6 , 1947 р.н., внучка ОСОБА_3 , 1967 р.н., внук ОСОБА_2 , 1975 р.н. (а.с. 13).

Також, як вбачається із вказаної довідки, після смерті ОСОБА_4 право власності на 1/5 частину вказаного житлового будинку успадкувала її дочка - ОСОБА_1 . Даний факт також підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 16.11.2000 року № 2-2031 (а.с. 27).

З введенням у дію з 15.04.1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (ст. 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти.

У відповідності до ч. 2 ст.123 ЦК УРСР (який діяв на момент виникнення даних правовідносин), розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Згідно з ст. 124 ЦК УРСР при виході одного або кількох членів колгоспного двору з його складу виділ частки в натурі провадиться з таким розрахунком, щоб не позбавити двір необхідних для ведення його підсобного господарства будівель, худоби та сільськогосподарського реманенту. При неможливості виділити належну членові двору частку майна в натурі її вартість виплачується йому грішми. Право вимагати виділу майна при виході з складу двору мають члени двору; які досягли шістнадцяти років.

Відповідно до ст. 125 ЦК УРСР при поділі колгоспного двору його майно ділиться між дворами, що знов утворюються, відповідно до часток їх членів і з врахуванням господарських потреб кожного з дворів. Право вимагати поділу колгоспного двору мають повнолітні члени двору, що є членами колгоспу. Поділ майна, належного колгоспному дворові і збереженого після припинення колгоспного двору, провадиться за правилами статей 123 і 126 цього Кодексу.

В силу вимог ст. 126 ЦК УPCP працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору; якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Це правило не застосовується, якщо член двору не брав участі у веденні господарства в зв`язку з призовом на строкову військову службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою.

Відповідно до п. 6 постанови пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності право власності» на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

За правилами ст. 120 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Колгоспний двір був припинений 15.04.1991 року у зв`язку із введенням в дію відповідно до постанови Верховної ради Української РСР від 26.03.1991 року Закону України «Про власність».

Отже, оскільки житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 належить до суспільної групи - колгоспний двір і станом на 15 квітня 1991 року членами цього колгоспного двору були ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , тому спірний будинок є спільною сумісною власністю усіх його членів, кожен з яких мав рівну частку у цьому будинку, тобто по 1/5 частці.

З матеріалів справи слідує, що після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/5 частину житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 успадкувала її дочка - ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою Лищенської сільської ради Луцького району № 194 від 06.09.2000 року (а.с. 13) та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 16.11.2000 року № 2-2031 (а.с. 27).

Згідно розпорядження Волинської ОДА № 216 від 17.05.2016 року «Про перейменування об`єктів топономіки в області», вулицю 17 Вересня в с. Воротнів перейменовано на вулицю Центральну.

Судом також встановлено, що будь-які правовстановлюючі документи на домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , у його співвласників відсутні.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Наведені обставини свідчать про наявність правових підстав для судового захисту прав та законних інтересів сторін, пов`язаних зі здійсненням ними права власності на колгоспний двір.

Судом також встановлено, що один із членів колгоспного двору ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (а.с. 29).

Після його смерті відкрилася спадщина до складу якої увійшла, зокрема, належна йому 1/5 частка у колгоспному дворі, якою він володів на праві спільної сумісної власності.

Так, позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 прийняли спадщину після смерті батька шляхом подачі відповідних заяв до нотаріальної контори. При цьому, після смерті ОСОБА_6 дружина останнього ОСОБА_1 не претендує на спадкування його частки та відмовилась від неї на користь своїх дітей.

Однак, державним нотаріусом Луцької районної державної нотаріальної контори було відмовлено у видачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 свідоцтв про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, оскільки не було надано правовстановлюючих документів на нерухоме майно (а.с. 30).

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Із наведеного слідує, що позивачами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , як спадкоємцями за законом, було успадковано після смерті батька 1/5 частку будинковолодіння (колгоспному дворі), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , тобто по 1/10 частці кожен.

Таким чином, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що розподіл часток власників колишнього колгоспного двору після смерті ОСОБА_6 має бути визначений наступним чином, зокрема: 4/10 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , за ОСОБА_1 , як членом колишнього колгоспного типу двору; 3/10 частин вказаної нерухомості - за ОСОБА_3 , як членом колишнього колгоспного типу двору; 3/10 частин за ОСОБА_2 .

А тому, враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 8, 11, 12, 13, 76, 77, 81, 83, 247, 258, 259, 263, 265, 2080-282 ЦПК України, ст. ст. 16, 328, 392, 1216, 1217, 1226 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Визнати за ОСОБА_7 , як членом колишнього колгоспного двору, право власності на 4/10 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_3 , як членом колишнього колгоспного двору право власності на 3/10 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_2 , як членом колишнього колгоспного двору, право власності на 3/10 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом Волинської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасниками справи є:

Позивач ОСОБА_5 , адреса проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Позивач ОСОБА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Позивач ОСОБА_3 , адреса проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач Підгайцівська сільська об`єднана територіальна громада, адреса: Волинська область, Луцький район, с. Підгайці, вул. Шкільна, 30, .

Повний текст рішення складений 30 жовтня 2024 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Р.М. Кихтюк