Справа № 951/787/24
Провадження №2-о/951/75/2024
УХВАЛА

про залишення заяви без руху

06 листопада 2024 року селище Козова

Суддя Козівського районного суду Тернопільської області Чапаєв Р.В., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Козівська державна нотаріальна контора, про встановлення факту належності правовстановлюючого документа особі,

ВСТАНОВИВ:

05.11.2024 заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа спадкодавцю, а саме факту належності Свідоцтва про право власності на житловий будинок від 16.04.1990, виданого на ім`я ОСОБА_2 начальником Бережанського міжрайонного бюро технічної інвентаризації, матері заявника ОСОБА_3 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ознайомившись із матеріалами заяви, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суддя дійшов такого висновку.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Статтею 318 ЦПК України передбачено, що у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Так, у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 № 5 указано, що, вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, так і вимогам щодо її змісту. Якщо в заяві не зазначено, який конкретно факт просить встановити заявник, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт, якими доказами цей факт підтверджується або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає заявникові строк для виправлення недоліків. У разі невиконання цих вказівок заява вважається неподаною і повертається заявникові, про що суддя постановляє мотивовану ухвалу.

Пунктом 12 зазначеної Постанови визначено, що при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 (п. 6 ч. 1 ст. 315) ЦПК України факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім?я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Про це зазначено і в Листі Верховного Суду України «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012, а саме, коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч.1 ст. 256 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Для порушення в судах справ про встановлення належності правовстановлюючих документів необхідно подавати заяву з доказами того, що цей документ належить заявнику і що організація, яка його видала, не може внести до нього відповідні виправлення.

Наведена вимога міститься також у правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 10.04.2019 у справі №320/948/18 (провадження №14-567цс18).

У порушення зазначених вимог до заяви не долучено докази того, що орган, який видав вказаний правовстановлюючий документ, відмовив у виправлені допущеної помилки. Заявником не надано доказів неможливості внесення змін у правовстановлюючий документ органом, організацією, які його видали. Заявником не зазначено та не подано доказів про те, що він звертався до уповноважених органів з метою вирішення даного питання та чи приймалися ними будь-які рішення з приводу виправлення описки у зазначеному заявником у заяві правовстановлюючому документі.

Окрім цього, частиною третьою ст. 42 ЦПК України передбачено, що у справах окремого провадження учасниками справи є заявники, інші заінтересовані особи.

Заявник в заяві посилається на ту обставину, що ним було отримано нотаріальну відмову у прийнятті спадщини за заповітом у зв`язку з розбіжністю у прізвищі, зазначеному у згаданому правовстановлюючому документі свідоцтві по право власності на житловий будинок, та свідоцтві про смерть спадкодавця серії НОМЕР_1 .

Згідно з п.24 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами (заінтересованими особами) є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. У відповідності до положень ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням. Спадщина, не прийнята спадкоємцями, охороняється до визнання її відумерлою відповідно до статті 1283 цього Кодексу.

Крім того, як вбачається з наданих заявником ОСОБА_1 документів додатків до заяви, спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 є також інша особа ОСОБА_4 .

Враховуючи ту обставину, що розгляд вказаної заяви породжує наслідки встановлення такого факту для інших осіб, незалучення до участі у справі осіб, на права та обов`язки яких впливає рішення суду, є порушенням.

Отже заявнику необхідно вказати всіх заінтересованих осіб у вказаній справі.

Крім того, в порушення вимог п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України та п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 № 5 у заяві не міститься посилання на докази, якими підтверджується факт, про встановлення якого просить заявник у поданій заяві.

Крім того, заявником не зазначено, що зазначені в згаданому правовстановлюючому документі відомості щодо прізвища не збігаються з прізвищем цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, в заяві не міститься відомостей щодо того, як зазначено прізвище спадкодавця в його свідоцтві про народження і паспорті, та не долучено копію паспорта ОСОБА_3 , або копію свідоцтва про її народження, що є порушенням вимог п.5 ч.3 ст.175 та п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України.

Всупереч положень п.2 ч.3 ст.175 ЦПК України заява не містить відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету в заявника та інших учасників справи.

Враховуючи те, що глава 6 «Розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» ЦПК України не містить норм, що регулюють наслідки недотримання форми та змісту заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суд дійшов висновку за можливе застосувати аналогію закону та відповідно до статті 185 ЦПК України заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документа спадкодавцю залишити без руху.

Резюмуючи викладене, суддя вважає, що підстави для відкриття провадження у справі за поданою заявою відсутні, відтак вона підлягає залишенню без руху.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175-177 цього Кодексу постановляє ухвалу про залишення заяви без руху. За таких обставин заява підлягає залишенню без руху для усунення всіх зазначених недоліків.

Заявнику слід надати докази його звернення до уповноважених органів з метою вирішення даного питання та чи приймалися ними будь-які рішення з приводу виправлення описки у зазначеному заявником у заяві правовстановлюючому документі, визначити коло заінтересованих осіб, та вирішити питання про залучення їх до справи, зробити посилання у заяві на докази, якими доводиться факт належності правовстановлюючого документа спадкодавцеві, зазначити відомості щодо прізвища спадкоємця у паспорті або свідоцтві про її народження, долучивши копію або оригінал одного з цих документів, вказати відомості про наявність або відсутність електронного кабінету в учасників справи.

Керуючись ч. 1 ст. 185, ст. ст. 175-177, 258, 260, 293, 315 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Козівська державна нотаріальна контора, про встановлення факту належності правовстановлюючого документа особі залишити без руху.

Надати заявнику строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.

Роз`яснити заявнику, що в разі, якщо у вказаний строк недоліки заяви не будуть усунуті, заява вважається неподаною і повертається.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею і оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Чапаєв