Провадження № 2/522/1400/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі:

головуючої - судді Косіциної В.В.,

за участі секретаря судового засідання - Слободянюк І.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди матері,-

ВСТАНОВИВ:

06 вересня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди матері, в якому позивач просив суд надати ОСОБА_1 дозвіл на виїзд доньки - ОСОБА_3 до Королівства Іспанії на відпочинок без згоди матері - ОСОБА_2 на строк 30 днів у період з 01.10.2023 року до 30.10.2023 року, зобов`язавши передати ОСОБА_2 дитину у встановлений строк.

За результатами автоматизованого розподілу справи між суддями, справа передана на розгляд судді Косіциній В.В.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди матері - залишено без руху та надано 10-ти денний строк на виправлення недоліків позовної заяви.

18 вересня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 25 вересня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Засідання по справі призначено на 16 жовтня 2023 року.

У засідання по справі, призначене на 16 жовтня 2023 року з`явився представник позивача. Інші учасники справи у судове засідання - не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового розгляду. Засідання по справі відкладено на 15 листопада 2023 року, та пізніше відкладено на 07 грудня 2023 року у зв`язку із оголошенням сигналу «Повітряна тривога», що підтверджується довідкою.

23 жовтня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, у якій вона просить відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі.

27 жовтня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивача - адвоката Погорілого Олександра Валентиновича надійшла заява про уточнення позовних вимог, якій заявник просив надати ОСОБА_1 дозвіл на виїзд доньки - ОСОБА_3 до Королівства Іспанії на відпочинок без згоди матері - ОСОБА_2 у період з 20.12.2023 року по 31.01.2024 року, зобов`язавши ОСОБА_2 передати ОСОБА_1 дитину у встановлений термін.

07 грудня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника відповідача - адвоката Мастістого Іллі Андрійовича надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Засідання по справі, призначене на 07 грудня 2023 року не відбулося у зв`язку із оголошенням в Одесі та Одеській області сигналу «Повітряна тривога», що підтверджується довідкою та було відкладено на 31 січня 2024 року.

19 грудня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника відповідача - адвоката Мастістого Іллі Андрійовича надійшло заперечення на заяву про уточнення позовних вимог, у якій заявник просив повернути без розгляду заяву про уточнення позовних вимог.

Засідання по справі, призначене на 31 січня 2024 року не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючої - судді Косіциної В.В. у нарадчій кімнаті, що підтверджується довідкою. Засідання по справі відкладено на 14 лютого 2024 року.

06 лютого 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання представника позивача - адвоката Погорілого Олександра Валентиновича, у якому заявник просить витребувати у Міжнародної академічної шкоди «Одеса» відомості стосовно того, у які періоди становлять канікули 2023/2024 навчального року учня навчального закладу - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У засідання по справі, призначене на 14 лютого 2024 року з`явився представник позивача та представник відповідача. Інші учасники справи у судове засідання - не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового розгляду.

Ухвалою суду від 14 лютого 2024 року здійснено перехід до розгляду справи з спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін до загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 14 лютого 2024 року залучено в якості третьої особи Орган опіки та піклування ПРА ОМР.

Витребувано у Міжнародної академічної шкоди «Одеса» відомості стосовно того, у які періоди становлять канікули 2023/2024 навчального року учня навчального закладу - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Підготовче засідання по справі відкладено на 11 березня 2024 року.

У підготовче засідання, призначене на 11 березня 2024 року з`явився представник позивача та представник відповідача. Інші учасники справи у судове засідання - не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового розгляду. Підготовче засідання по справі відкладено на 04 квітня 2024 року та перенесено на 02 квітня 2024 року.

У підготовче засідання, призначене на 02 квітня 2024 року учасники справи - не з`явилися. Підготовче засідання по справі відкладено на 08 квітня 2024 року.

У підготовче засідання, призначене на 08 квітня 2024 року з`явився представник позивача та представник відповідача. Інші учасники справи у судове засідання - не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового розгляду. Оголошено перерву до 22 квітня 2024 року.

11 квітня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивача - адвоката Погорілого Олександра Валентиновича надійшла заява про уточнення позовних вимог, у якій заявник просив надати ОСОБА_1 дозвіл на виїзд доньки - ОСОБА_3 до Королівства Іспанії на відпочинок без згоди матері - ОСОБА_2 у період з 01.07.2024 року до 01.02.2025 року, зобов`язавши ОСОБА_2 передати ОСОБА_1 дитину у встановлений термін.

11 квітня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивача - адвоката Погорілого Олександра Валентиновича надійшли додаткові письмові пояснення.

Підготовче засідання по справі, призначене на 22 квітня 2024 року не відбулося у зв`язку з відсутністю у суді підключення до мережі Інтернет, що підтверджується довідкою. Підготовче засідання по справі відкладено на 28 травня 2024 року.

У підготовче засідання, призначене на 28.05.2024 року з`явився представник позивача та представник відповідача. Інші учасники справи у судове засідання - не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 28 травня 2024 року підготовче провадження у справі - закрито. Справу призначено до судового розгляду на 26 червня 2024 року.

26 червня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника відповідача - адвоката Мастістого Іллі Андрійовича про відкладення засідання по справі.

У судове засідання, призначене на 26 червня 2024 року з`явився представник позивача. Інші учасники справи у судове засідання - не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання задоволено заяву представника відповідача про відкладення розгляду справи. Засідання по справі відкладено на 10 липня 2024 року.

У судове засідання, призначене на 10 липня 2024 року з`явився позивач та представник позивача. Інші учасники справи у судове засідання - не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

Ухвалою суду від 10 липня 2024 року визнано явку позивачки у наступне судове засідання - обов`язковою. Засідання по справі відкладено на 14 серпня 2024 року.

14 серпня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника відповідачки - адвоката Мастістого Іллі Андрійовича надійшло клопотання про долучення доказів, у якому заявник просив долучити до матеріалів справи докази притягнення позивача до кримінальної відповідальності на території Королівства Іспанії за систематичні погрози відповідачці.

У судове засідання, призначене на 14 серпня 2024 року з`явилися представника позивача, відповідачка та представник відповідачки. Інші учасники справи у судове засідання - не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового розгляду. Засідання по справі відкладено на 03 вересня 2024 року.

22 серпня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивача - адвоката Писанюка Євгена Ігоревича надійшли додаткові пояснення.

03 вересня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника відповідачки - адвоката Мастістого Іллі Андрійовича надійшло клопотання про долучення доказів, у якому заявник просив долучити до матеріалів справи рішення Кримінального суду Барселони №280/2024 у скороченому провадженні №194/2024С від 07.06.2024 року.

Засідання по справі призначене на 03 вересня 2024 року не відбулося та було відкладено на 10 вересня 2024 року.

У судове засідання, призначене на 10 вересня 2024 року з`явився позивач, представник позивача, відповідач та представник відповідача. Проведено спілкування з дитиною за згодою обох батьків.

Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, та відповідно до якого її матір`ю є - ОСОБА_2 , батьком - ОСОБА_1 (а.с.7).

Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 Сімейного кодексу України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Конституція України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з ч.5 ст.157 СК України, той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі.

Той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк до одного місяця та більше з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, у разі:

1) наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів;

2) наявності заборгованості зі сплати аліментів, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три місяці, якщо аліменти сплачуються на утримання дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, або на утримання дитини, яка отримала тяжкі травми, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, не має заборгованості зі сплати аліментів, звертається рекомендованим листом із повідомленням про вручення до того з батьків, з яким проживає дитина, за наданням згоди на виїзд дитини за межі України з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі в складі організованої групи дітей.

На виконання зазначених норм, 12 липня 2023 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до відповідачки - ОСОБА_2 із заявою про надання згоди на виїзд дитини за межі України в порядку ч.5 ст.157 СК України, направивши її листом із рекомендованим повідомленням про вручення, яке повернулося із відміткою: закінчення встановленого терміну зберігання (а.с.13-16).

14 липня 2016 року Верховна Рада України внесла зміни до Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», які набрали чинності з 01 жовтня 2016 року, вилучивши з нього норми, що регулювали питання виїзду дитини за кордон, у тому числі можливість виїзду на підставі рішення суду в разі відсутності згоди одного з батьків.

З цього часу єдиним законом, що регулює порядок виїзду дітей за межі України, є стаття 313 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Разом із тим, за змістом статті 124 Конституції України та статті 15 ЦК України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У ч.5 ст.157 СК України вказано, шо у разі ненадання тим із батьків, з яким проживає дитина, нотаріально посвідченої згоди на виїзд дитини за кордон із зазначеною метою, у десятиденний строк з моменту повідомлення про вручення рекомендованого листа, той із батьків, хто проживає окремо від дитини та у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів, має право звернутися до суду із заявою про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди другого з батьків.

Пунктами 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Отже, тимчасовий виїзд дитини за кордон на підставі рішення суду передбачений законодавством та має відповідати найкращим інтересам дитини. Відповідний дозвіл за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення.

Таким чином, тимчасовий виїзд дитини за кордон передбачений на підставі рішення суду та має відповідати найкращим інтересам дитини.

Наведене узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17.

Постанова КЦС ВС від 07.09.2022 у справі № 463/6501/21 містить висновок про те, що тимчасовий виїзд дитини за кордон у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення.

Зазначене свідчить про те, що у разі у разі існування спору між батьками щодо надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон у супроводі одного з батьків, зазначене питання може бути вирішене судом, із урахуванням якнайкращих інтересів дитини. При цьому, критеріями які має враховувати суд під час вирішення цього питання є належне виконання одним із батьків батьківських обов`язків щодо дитини та відсутність заборгованості зі сплати аліментів.

У ч.5 ст.157 СК України зазначено, що довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем у порядку, встановленому законом.

Проте, у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження відсутності у ОСОБА_1 заборгованості по сплаті аліментів.

Окрім того, у позовній заяві позивач вказує на те, що ним здійснюються щомісячні перерахування коштів на користь дитини та її особисті потреби. Зазначене твердження не знаходить свого документального підтвердження в матеріалах справи.

Відповідно до Висновку органу опіки та піклування ПРА ОМР «Про визначення способів участі гр. ОСОБА_1 у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 27.10.2022 року №01-11/1749/1-вих встановлено способи участі ОСОБА_1 у вихованні ОСОБА_3 .

Зазначений висновок заперечується відповідачкою, що вбачається безпосередньо з відзиву.

Тому, визначення способу участі батька - ОСОБА_1 у вихованні дитини - ОСОБА_3 є предметом розгляду справи №522/14257/21.

Тобто, на разі між сторонами існує спір щодо способу участі батька у вихованні дитини, а тому, суд вважає, що вирішення питання щодо надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди матері є передчасним, а зазначене питання повинно розглядатися із урахуванням рішення про встановлення способу участі батька у вихованні дитини.

У статті 171 СК України вказано, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

У постанові ВС від 28 жовтня 2020 року у справі № 241/47/19 (провадження № 61-5726св20) зауважено, що з досягненням віку десяти років у дитини з`являється право не лише бути вислуханою і почутою, а й брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема у визначенні місця проживання.

У контексті віку дитини при її опитуванні ВС у постанові від 25 березня 2019 року у справі № 165/2240/16-ц (провадження № 61-29942св18) зауважив, що при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини надається належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Важливим принципом, що застосується під час розгляду у ЄСПЛ спорів пов`язаних з участю батьків у вихованні дитини, який набув широкого застосування є принцип з`ясування думки дитини.

У п. 72 справи «Н.Т. і інші проти Грузії» вказано, що стаття 12 Конвенції про права дитини - держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю». У Зауваженнях загального порядку № 12, «Право дитини бути заслуханою», CRC / C / GC / 12 від 20 липня 2009 року Комітет зауважив, що право всіх дітей бути заслуханими і сприйнятими з усією серйозністю є одним з основоположних принципів Конвенції». Комітет підкреслює, що в статті 12 не встановлюється будь-якого вікового обмеження щодо права дитини висловлювати свої погляди і вона не заохочує держави-учасники до введення в законодавстві або на практиці вікових обмежень, які б ущемляли право дитини бути почутою, по всім питанням, які стосуються її інтересів.

Принцип «право дитини бути заслуханою» був предметом розгляду у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine), заява № 39948/06 де суд вказав, що на жодному етапі провадження у справі судді не заслуховували дітей (включно з О.С., якому в грудні 2004 року, коли тривав розгляд справи в суді першої інстанції, було тринадцять років), і що внаслідок виконання рішення про відібрання дітей від батьків їх не лише відокремили від родини, а й помістили в різні заклади. Двоє з них виховуються в іншому місті, далеко від Ромен, де живуть їхні батьки, брати і сестри, і це ускладнює можливість підтримувати регулярні стосунки.

Тому, дотримуючись принципу «з`ясування думки дитини», судом забезпечено участь ОСОБА_3 у судовому засіданні, призначеному на 10.09.2024 року в режимі відеоконференції.

Під час спілкування з дитиною, судом встановлено, що ОСОБА_3 бажання спілкватися з батьком не виявила, проти спільних поїздок за кордон заперечувала. Саме через побажання дитини позивач не брав участь у відеоконференції під час з`ясування її думки та приєднався після відключення доньки.

На запитання суду щодо того, чи бажає дитина тимчасово виїхати за кордон на відпочинок разом із батьком - ОСОБА_1 , дитина пояснила, що не бажає, та категорично заперечувала можливість такої поїздки.

Зазначене може свідчити про те, що на момент розгляду справи судом, дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон з дитиною суперечив би принципу найкращих інтересів дитини та не відповідач би її уподобанням.

У постанові КЦС ВС від 13.07.2022 у справі № 366/2047/18 зазначено, що суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Верховний Суд зазначає, що позбавлення відповідача батьківських прав здійснене згідно із законом, спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права відповідача є пропорційним меті позбавлення його батьківських прав.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року у справі «Хант проти України» Суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

У справі ЄСПЛ «М. С. проти України» у рішенні від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, та у рішенні «Мамчур проти України», № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Отже, положення про право батьків і дітей бути поряд один з одним не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, при розгляді справи суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини.

Тому, враховуючи факт того, що на разі в провадженні суду перебуває цивільна справа № 522/14257/21, предметом якої є визначення способу участі батька - ОСОБА_1 у вихованні дитини - ОСОБА_3 та зазначене питання - не вирішено судом, беручи до уваги факт того, що ОСОБА_3 категорично заперечує проти поїздки за кордон з батьком, а тому, ухвалення рішення про надання дозволу на виїзд за кордон на думку суму суперечило б найкращим інтересам дитини, суд доходить до висновку про те, що підстави для задоволення позову - відсутні

Керуючись ст.ст. 2, 3, 10, 12, 13, 18, 76-81, 141, 263-265, 280, 282, 289, 354-355 ЦПК України, ст.ст. 150, 157, 164, 165, 171, СК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди матері - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 02 жовтня 2024 року.

Суддя Косіцина В.В.

11.09.24