Справа № 296/4367/24
У Х В А Л А

про відмову в задоволенні заяви

про відвід головуючому судді

"06" листопада 2024 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Шкирі В.М.,

за участі з секретаря судового засідання Сейко Л.В.,

представника позивача за первісним позовом - адваката ОСОБА_1 ,

представника відповідача - адвоката Гербеди К.О.

представника третьої особи- ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Житомира заяву відповідача ОСОБА_3 про відвід головуючого судді Шкирі В.М. в цивільній справі за позовною заявою представника позивача ОСОБА_4 - адвоката Чайковської Ружени Анатоліївни до ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Житомирської міської ради про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дітей , -

ВСТАНОВИВ:

Корольовським районним судом м.Житомира здійснюється розгляд справи за за позовною заявою представника позивача ОСОБА_4 - адвоката Чайковської Ружени Анатоліївни до ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Житомирської міської ради про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дітей подружжя ОСОБА_5 .

06.11.2024 від відповідача ОСОБА_3 надійшла заява про відвід головуючому судді Шкирі В.М.

Заява обгрунтована тим, що на думку відповідача суддя є упередженим, оскільки він не прийнявши до розгляду зустрічний позов вручив його копію представнику ОСОБА_4 - адвокату Чайковській Р.А.

Крім того суддя не надав його представнику матеріали справи на ознайомлення за його заявою від 01.11.2024 та 05.11.2024.

Представник ОСОБА_3 - адвокат Гербеда К.О. під час підготовчого судового засідання заяву ОСОБА_3 підтримав та наполягав на її задоволенні.

Представник позивача ОСОБА_4 - адвокат Чайковська Р.А.- заперечувала проти задоволення заяви ОСОБА_3 .

Представник третьої особи- ОСОБА_2 у вирішенні цього питання послався на розсуд суду.

Суд вислухавши представників сторін, та третьої особи прийшов наступного.

Статтею 36 ЦПК України визначено підстави для відводу (самовідводу) судді, а саме: він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до ч. 4 ст. 36 ЦПК України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Відповідно до ч. 3 ст. 39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Оцінюючи доводи заявника суд враховує, що незалежність судів є прерогативою чи привілеєм, що надається не на користь власних інтересів суддів, а на користь забезпечення верховенства закону та в інтересах тих осіб, що покладають надію на правосуддя (Висновок № 1 (2001) КРЄС про стандарти незалежності судових органів та незмінюваності суддів).

Статтею 15 Кодексу суддівської етики передбачено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути видно, що воно чиниться (рішення у справах «Білуха проти України», пункт 53, «Де Куббер проти Бельгії», пункт 26).

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспекти. Зокрема, у рішеннях у справах «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначено, що наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв.

Додатково і на доповнення до цього ставлення судді до справи має важливе, проте не вирішальне значення. Вирішальною є можливість об`єктивного підтвердження таких фактів (наприклад, рішення у справі ЄСПЛ «Ferrantelli and Sanyangelo v. Italy», постанова від 7 серпня 1996 року, збірник 1996-ІІІ, с. 951-52, параграф 58, та рішення у справі «Wettstein v. Switzerland», № 33958/96, параграф 44).

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків, вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття (пункти 1.2, 2.1 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23).

На думку Європейського суду з прав людини, судді у своїй професійній діяльності мають бути вільними від особистих симпатій, уподобань, схильностей. Вважається, що суддя є безстороннім, якщо немає доказів, які свідчили б про протилежне (суб`єктивна безсторонність). Суду також належить бути безстороннім об`єктивно, тобто мати достатньо гарантій, що виключають будь-які сумніви стосовно нього. Цей аспект висуває додаткові обмеження для суддів щодо їхньої участі в політичному житті держави або будь-якій іншій діяльності, оскільки це може викликати підозру в їхній особистій заінтересованості під час вирішення справ. Суддя не буде об`єктивно безстороннім у випадку його залежності від чогось або когось.

Закон не покладає на суддю обов`язку переконувати у своїй неупередженості. Суддя (суд) своєю процесуальною та позапроцесуальною поведінкою має таку неупередженість та безсторонність транслювати, демонструючи презумпцію неупередженості судді. Якщо у судді існують реальні факти для самовідводу, які впливатимуть на його безсторонність, суддя має вказати про це у поданій заяві (процесуальному рішенні).

Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді. Саме така позиція відображена у пункті 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23, та статті 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого XI черговим з`їздом суддів України 22 лютого 2013 року.

У рішенні у справі «Castillo Algaro v. Spain» (постанова від 28 жовтня 1998 року, збірник 1998-VIII, с. 3116, параграф 45) зазначено, що дійсно навіть припущення про факти, які ставлять під сумнів безсторонність суду, можуть мати певне значення; йдеться про довіру, яку суди у демократичному суспільстві повинні викликати у людей.

Як зазначено у коментарі до Кодексу суддівської етики, затвердженого рішенням Ради суддів України від 4 лютого 2016 року № 1, відчуття упередженості - це формування у судді до тієї чи іншої людини, яка є учасником судового розгляду, власного ставлення, заснованого не на об`єктивному критерії, а на особистих симпатіях або антипатіях.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Разом з тим, ч. 4 ст. 36 ЦПК України прямо вказує на те, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу. Отже, в розумінні цієї норми не належить до обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді, ті обставини, що суддя вже виносив процесуальні документи за цією справою та висловив певну правову позицію по справі.

Крім цього, як зазначено у пункті 104 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Craxi v. Italy» від 7 грудня 2000 року, професійні судді мають досвід та підготовку, що дозволяє їм не піддаватись впливу якихось зовнішніх чинників, коли йдеться про судовий розгляд.

Фактично ОСОБА_3 незгоден з рішенням судді, який до постановлення ухвали про прийняття його зустрічного позову до свого провадження та об`єднання з первісним позовом ОСОБА_4 вручив його копію представникові ОСОБА_4 - адвокату Чайковській Р.А.

Також посилається на те, що суддя не надав представникові матеріали справи на ознайомлення, що не відповідає дійсності.

Так представник ОСОБА_3 01.11.2024 (п`ятниця) подав заяву про ознайомлення з матеріалами справи, яку передано судді 04.11.2024 (понеділок)

Цього ж дня суддя дозволив ознайомлення з матеріалами справи про що свідчить його резолюція.

05.11.2024 представник знову подав заяву про ознайомлення з матеріалами справи, яку отримано суддею 06.11.2024 та дозволено ознайомлення про що свідчить резолюція

Отже заявлений відвід зводиться до процемуальних рішень головуючого судді у справі №296/4367/24, що не може бути підставою відводу в силу приписів ч.4 ст.36 ЦПК України.

Враховуючи викладене суд вважає за необхідне заяву відповідача ОСОБА_3 про відвід головуючого судді Шкирі В.М. в цивільній справі за позовною заявою представника позивача ОСОБА_4 - адвоката Чайковської Ружени Анатоліївни до ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Житомирської міської ради про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дітей- залишити без задоволення.

Керуючись ст.40, 259 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву відповідача ОСОБА_3 про відвід головуючого судді Шкирі В.М. в цивільній справі за позовною заявою представника позивача ОСОБА_4 - адвоката Чайковської Ружени Анатоліївни до ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Житомирської міської ради про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дітей- залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та підписано 06.11.2024 о 16-50 годині

Суддя В. М. Шкиря