ПОСТАНОВА

Іменем України

05 червня 2024 року м. Кропивницький

справа № 404/5144/23

провадження № 22-ц/4809/751/24

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О. Л., Чельник О. І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа ОСОБА_3 ,

розглянув в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 лютого 2024 року у складі судді Варакіної Н. Б. і

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовної заяви

В червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та просив звільнити його від сплати заборгованості за аліментами в розмірі 30 145 грн 97 коп за період з 15.08.2021 по 06.07.2022, що стягуються за рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 грудня 2011 року по справі № 2-4428 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з 28.08.2011, щомісячно, та до досягнення дитиною повноліття ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовна заява мотивована тим, що на виконанні Кропивницького РВ ДВС перебуває виконавчий лист № 2-4428 від 02.12.2011, виданий Кіровським районним судом м. Кіровограда про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з 28.08.2011, щомісячно, та до досягнення дитиною повноліття ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по зазначеному виконавчому провадженню заборгованість позивача за аліментами за період з 15.08.2021 по 06.07.2022 складає 30 145,97 грн.

ОСОБА_3 15.08.2021 зарахований на навчання до Донецького державного університету внутрішніх справ на денну форму та перебуває на повному державному забезпеченні.

Крім того, син сторін проживає в м. Кривий Ріг та особисто від позивача отримав аліменти по виконавчому листу № 2-4428 від 02.12.2011 на загальну суму 38 966,76 грн, що перевищує заборгованість відповідно до розрахунку заборгованості.

Позивач вважав, що вказані обставини в силу вимог ч. 2 ст. 197 Сімейного кодексу України (далі СК України) є підставами для звільнення його від сплати заборгованості по аліментам, а тому звернувся до суду з позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 лютого 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність інших обставин, що мають істотне значення для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментах в розумінні ч. 2 ст. 197 СК України.

Короткий зміст апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 лютого 2024 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживала дитина у спірний період та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи окремо.

У даному випадку судом першої інстанції встановлено, що з 15.08.2021 ОСОБА_3 разом з відповідачкою не проживає та самостійно отримує аліменти як від позивача так і від відповідача, а Верховним Судом у постанові від 23 серпня 2023 року у справі № 707/1319/22 викладено правовий висновок, відповідно до якого неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними, тому може сама звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів з батьків, які не можуть досягнути згоди щодо стягнення аліментів на її утримання.

Станом на 02.05.2023 ОСОБА_3 самостійно отримав від позивача аліменти по виконавчому листу № 2-4428 від 02.12.2011 на загальну суму 38 966,76 грн, а тому позивачем сплачено заборгованість за аліментами за період з 15.08.2021 по 06.07.2022, а факт відсутності боргу у ОСОБА_1 по аліментам є обставиною, що має істотне значення для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами в розумінні ч. 2 ст. 197 СК України.

Відзиви на апеляційну скаргу

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 лютого 2024 року без змін.

Відзиву на апеляційну скаргу від ОСОБА_3 не надходило, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Розгляд справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки ціна позову становить 30 145 грн 97 коп, тобто меншеста розмірів прожиткового мінімуму (станом на 01.01.2024 становить 302 800 грн), апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні Кропивницького РВ ДВС знаходиться ВП 30264522 по виконавчому листу № 2-4428 від 02.12.2011, виданого Кіровським районним судом м. Кіровограда про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з 28.08.2011, щомісячно, та до досягнення ОСОБА_3 повноліття ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Станом на 06.07.2022 заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_1 становить 30 145 грн 97 коп, що підтверджується розрахунком наданим Кропивницьким районним ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Згідно довідки № 84 від 10.05.2023, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 навчається на 2-му курсі денної форми здобуття освіти у Донецькому державному університеті внутрішніх справ за кошти державного бюджету.

Згідно пояснень сина сторін ОСОБА_3 від 26.04.2023, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 отримали від позивача аліменти по виконавчому листі № 2-4428 від 02.12.2011.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно з частиною першою статті 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Отже, сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Згідно з частиною другою статті 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у справі № 381/1553/19-ц.

Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення (наприклад, у зв`язку із перебуванням платника аліментів у лавах Збройних Сил України, тяжким матеріальним становищем, тощо). Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 307/1186/17 (провадження № 61-452св18).

Аналіз наведеного дає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення.

Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності в такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.

Матеріалами справи підтверджується, що згідно Інформації про виконавче провадження від 24.06.2023 на виконанні Кропивницького ВДВС ПМУМЮ (м. Одеса) знаходиться ВП 30264522 по виконавчому листу № 2-4428 від 02.12.2011, виданого Кіровським районним судом м. Кіровограда про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з 28.08.2011, щомісячно, та до досягнення ОСОБА_3 повноліття ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 2).

Станом на 06.07.2022 заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_1 становить 30 145 грн 97 коп, що підтверджується розрахунком від 22.05.2023, наданим Кропивницьким районним ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а. с. 6, на звороті).

Згідно копії довідки № 84 від 10.05.2023 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається на 2-му курсі денної форми здобуття освіти у Донецькому державному університеті внутрішніх справ за кошти державного бюджету та перебуває на повному державному забезпеченні (а. с. 7).

Згідно пояснень сина сторін ОСОБА_3 від 26.04.2023 ОСОБА_6 та ОСОБА_3 отримали від позивача аліменти по виконавчому листу № 2-4428 від 02.12.2011 (а. с. 8).

З аналізу наданих сторонами доказів та встановлених судом обставин вбачається, що позивач має заборгованість зі сплати аліментів на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_3 , розмір якої ним не оспорюється.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 на обґрунтування своїх доводів щодо звільнення від сплати заборгованості за аліментами посилався на те, що син, проживає в м. Кривий Ріг, а, навчаючись в університеті, перебуває на повному державному забезпеченні та особисто від позивача отримав аліменти по виконавчому листу № 2-4428 від 02.12.2011 на загальну суму 38 966,76 грн, що перевищує заборгованість відповідно до розрахунку заборгованості.

Разом з тим, факт зарахування сина сторін до навчального закладу на державну форму навчання та факт перебування останнього на повному державному забезпеченні не звільняють батьків від обов`язку утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, а тому не можуть вважатися обставинами, які мають істотне значення для звільнення ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами згідно положень частини другої статті 197 СК України.

Посилання ОСОБА_1 на те, що ним було сплачено аліменти за виконавчим листом особисто ОСОБА_3 також не можуть бути підставою для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам в розумінні ч. 2 ст. 197 СК України, з огляду на те, що за рішенням суду кошти підлягають сплаті саме на користь ОСОБА_4 , а доказів про те, що позивач звертався до суду з позовом про припинення стягнення аліментів або ОСОБА_3 самостійно звернувся до суду з позовом до позивача про стягнення аліментів на свою користь, матеріали справи не містять.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не надав жодного належного та допустимого доказу на підтвердження наявності будь-яких передбачених частиною другою статті 197 СК України обставин, що мають істотне значення та могли б слугувати підставою для звільнення від сплати заборгованості по аліментах, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживала дитина у спірний період та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи окремо, з огляду на те, що предметом даного спору є не припинення стягнення аліментів на утримання дитини, а звільнення від сплати наявної заборгованості по сплаті аліментів.

Не заслуговують на увагу суду доводи апеляційної скарги про те, що з 15.08.2021 ОСОБА_3 разом з відповідачкою не проживає та самостійно отримує аліменти як від позивача так і від відповідача, з огляду на те, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження наявності будь-яких передбачених частиною другою статті 197 СК України обставин, що мають істотне значення та могли б слугували перешкодою для позивача скористатися своїм правом на звернення до суду з позовом про припинення стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , починаючи з серпня 2021 року.

Безпідставними є посилання позивача в апеляційній скарзі на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 23 серпня 2023 року у справі № 707/1319/22, адже вищевказані правові висновки сформульовано Верховним Судом у справі, що має відмінний предмет спору від предмету у справі, що є предметом апеляційного перегляду, та за інших встановлених фактичних обставин, які не є подібними до обставин цієї справи.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд маєвиконатиобов`язокщодообґрунтуваннярішення, може бути різною в залежностівід характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За змістом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив в судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 лютого 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді О. Л. Карпенко

О. І. Чельник