ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2024 року місто Чернівці справа №727/1041/24

провадження №22-ц/822/880/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Височанської Н.К.,

суддів: Лисака І.Н., Перепелюк І.Б.

секретар Бугай В.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 , інтереси якої представляє адвокат Коцюба Надія Ярославівна на рішення Шевченківського районного суду м.Черніців від 07 серпня 2024 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої вчиненням кримінального правопорушення, головуючий в суді першої інстанції суддя Гавалешко П.С.,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої вчиненням кримінального правопорушення.

Посилалася на те, що вироком Шевченківського районного суду м.Чернівці від 05 липня 2023 року у справі №727/11207/22 ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України і призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 21 вересня 2023 року апеляційну скаргу було задоволено частково, скасовано в частині вирішення цивільного позову. В решті вирок районного суду залишено без змін.

ОСОБА_1 є потерпілою в цьому кримінальному провадженні.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4, в період часу приблизно з 14.00 по 16.00 год, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем свого постійного проживання - в приміщенні житлового будинку АДРЕСА_1 , після сварки, яка виникла на підґрунті особистих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно завдала потерпілому ОСОБА_3 один удар ножем в область живота, чим спричинила останньому тілесне ушкодження у вигляді рани.

Дані тілесні ушкодження виникли за короткий проміжок часу та знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з фактом настання смерті. Смерть ОСОБА_3 настала на місці події, ІНФОРМАЦІЯ_4, в період часу з 14.00 по 16.00 год, від геморагічного шоку, який розвинувся внаслідок гострої кровотечі, яка в свою чергу виникла як ускладнення проникаючого, сліпого, колото-різаного поранення передньої черевної стінки з ушкодженням аорти.

Тобто, своїми умисними злочинними діями, ОСОБА_2 заподіяла смерть ОСОБА_3 .

Вчиненим злочином ОСОБА_2 завдано матеріальної та моральної шкоди у зв`язку зі смертю сина.

ОСОБА_1 були понесені матеріальні витрати на поховання сина в розмірі - 18 354,70 грн.

Крім того, ОСОБА_1 пережила величезну трагедію та зараз кожного дня відчуває душевні страждання та біль внаслідок смерті сина, які назавжди змінили її звичний спосіб життя, оскільки втрата сина - це непоправне горе.

Внаслідок злочинних дій відповідача які привели до смерті сина, її позбавлено нормального усталеного образу життя, смерть близької людини викликала суттєві життєві зміни для неї, вона втратила можливість спілкування, взаємної підтримки та турботи зі сторони близької та дорогої людини - сина, ці обставини постійно викликають у неї негативні емоції і душевні хвилювання, оскільки вона є людиною похилого віку.

Враховуючи присутність психологічно травмуючого фактору на все подальше життя - смерть рідного сина, користуючись принципами розумності та справедливості, позивач визначила розмір моральної шкоди в сумі 2 000 0000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м.Черніців від 07 серпня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах якої діє представник адвокат Паланійчук Валентин Петрович до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої вчиненням кримінального правопорушення задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , завдану матеріальну шкоду вчиненням кримінального правопорушення в сумі 18 354 ( вісімнадцять тисяч триста п`ятдесят чотири гривні 70 (сімдесят) копійок.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 в рахунок завданої моральної шкоди вчиненням кримінального правопорушення в сумі 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень.

Повний текст рішення складено 09 серпня 2024 року.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників

На дане рішення відповідачка ОСОБА_2 , інтереси якої представляє адвокат Коцюба Н.Я. подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення в частині стягнення матеріальної шкоди та повністю відмовити в задоволенні позову щодо стягнення моральної шкоди.

Посилається на те, що суд задовольнив позовну вимогу в розмірі 18 354, 70 грн., яка складається з витрат ритуальних та поминального обіду. Проте, згідно визначених норм законодавства, поминальний обід не відноситься до обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу. А відтак, витрати понесені позивачем на організацію поминального обіду, не є матеріальними витратами, які підлягають відшкодуванню. Згідно наведеного у суду першої інстанції були відсутні правові підстави у задоволенні позовних вимог щодо відшкодування відповідачем ОСОБА_2 матеріальної шкоди в частині організації позивачем ОСОБА_1 поминального обіду за померлим в сумі 5683, 00 грн.

Крім цього, позивач жодним чином не обґрунтовує в позовній заяві та не підтверджує доказами, яким саме чином смерть сина спричинила те, що її звичайний уклад життя у зв`язку із заподіянням душевних страждань змінився і це спричинило моральну шкоду в розмірі 2 000 000 грн.

Загиблий син та його мати насправді не були сім`єю у фактичному розумінні цього слова. Вони проживали окремо, майже не спілкувалися, не вели спільного господарства та не підтримували жодних відносин. Обставини того, що померлий проживав окремо від матері були встановлені в ході розгляду кримінального провадження та є викладеними у вироці суду.

Позивач та померлий син були чужими людьми. Померлий ОСОБА_3 не працював, фінансово матері не допомагав. Мати також не підтримувала сина ні матеріально ні морально, і між ними не було ніякого взаєморозуміння. Такі дії матері також впливали на моральний стан та спосіб життя померлого сина.

Позивачем не надано, а судом не здобуто жодних доказів що позивач зазнала душевних страждань та після смерті сина її життя повністю змінилось і вона вже ніколи не зможе жити повноцінною та щасливою сім`єю. Матеріали справи не містять ні медичної документації щодо погіршення стану здоров`я позивача, ні жодних свідчень родичів чи інших людей щодо душевних хвилювань позивача, чи встановлення емоційного стану позивача в певних обставинах - безпосередньо у момент подій коли позивач дізналася про смерть сина, які між ними були стосунки за життя сина, та чи дійсно змінився усталений спосіб життя позивача після смерті сина.

У даному випадку вбачається, що судом при винесенні оспорюваного рішення було допущено формальне ставлення в частині оцінки доказів, які були надані позивачем та фактично звелися лише до встановлення факту родинних відносин між позивачем та померлим.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди в розмірі 500 000,00 грн., суд першої інстанції не навів в судовому рішенні відповідних мотивів, згідно яких визначив моральну шкоду за спричинені душевні страждання позивача саме в такому розмірі.

Крім того, слід звернути увагу суду і на той факт, що вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 липня 2023 року у справі №727/11207/22 було частково задоволено цивільний позов ОСОБА_1 та вирішено стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду, виходячи з вимог розумності та справедливості, в розмірі 100 000, 00 грн.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 21 вересня 2023 року апеляційну скаргу було задоволено частково та скасовано в частині рішення про цивільний позов, так як він був поданий не у відповідності до вимог ч. 1 ст. 128 КПК України.

При цьому, якщо при винесенні вироку суд з`ясувавши обставини кримінальної справи вирішив, що моральна шкода в розмірі 2 000 000 000 грн. є занадто завищеною і такою, що з урахуванням принципів розумності та справедливості, підлягає суттєвому зменшенню - до 100 000 грн. то якими принципами розумності і справедливості керувався суд при винесенні оспорюваного рішення у даній цивільній справі. Виходячи з вище викладеного, та беручи до уваги те, що позивачем ОСОБА_1 у даній справі не надано суду жодного доказу та не доведено обставин що внаслідок протиправних дій відповідача ОСОБА_2 їй спричинено моральну шкоду, так як вона зазнала душевних страждань та після смерті сина її життя повністю змінилось, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 моральної шкоди в сумі 500 000, 00 грн.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом строк до суду не надходив.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.8).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що вчинено актовий запис №1760, та підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 21 липня 2022 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Івано-Франківськ (а.с.10).

Вироком Шевченківського районного суду м.Чернівці від 05 липня 2023 року у справі №727/11207/22 ОСОБА_2 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та призначено їй покарання у вигляді 8 (восьми) років позбавлення волі. Цивільний позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 18 354 грн. 70 коп., моральну шкоду в сумі 100 000 грн.

В решті інших позовних вимог - відмовлено (а.с.13-19).

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 21 вересня 2023 року апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_2 задоволено частково.

Вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 липня 2023 року щодо ОСОБА_2 за ч.1 ст.115 КК України скасовано в частині рішення про цивільний позов.

Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 залишено без розгляду.

Роз`яснено потерпілій ОСОБА_1 , що вона має право пред`явити позов в порядку цивільного судочинства.

У решті вирок районного суду залишено без змін (а.с.20-23).

Згідно вироку Шевченківського районного суду м.Чернівці від 05 липня 2023 року, вбачається, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , в період часу приблизно з 14.00 по 16.00 год, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем свого постійного проживання - в приміщенні житлового будинку АДРЕСА_1 , після сварки, яка виникла на підґрунті особистих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно завдала потерпілому ОСОБА_3 один удар ножем в область живота, чим спричинила останньому тілесне ушкодження у вигляді рани. Смерть ОСОБА_3 настала на місці події, ІНФОРМАЦІЯ_4, в період часу з 14.00 по 16.00 год, від геморагічного шоку, який розвинувся внаслідок гострої кровотечі, яка в свою чергу виникла як ускладнення проникаючого, сліпого, колото-різаного поранення передньої черевної стінки з ушкодженням аорти. Тобто, своїми умисними злочинними діями, ОСОБА_4 заподіяла смерть синові ОСОБА_1 , ОСОБА_3 (а.с.13-19).

Згідно товарного чеку №4346 від 21 липня 2022 року складу-магазину ритуальних послуг, ОСОБА_1 понесені матеріальні витрати на: поховання сина в розмірі - 9 160 грн. (а.с.24).

Відповідно до рахунку-замовлення-акт №725144 МКП «Спекомбінат» від 21 липня 2022 року, ОСОБА_1 понесені витрати на ритуальні послуги в сумі 3594,60 грн. (а.с.25).

Згідно видаткової накладної №128, ОСОБА_1 понесені витрати на поминальний обід в сумі 5683 грн. (а.с.26).

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції вказаним вимогам частково не відповідає.

Задовольняючи позов повністю в частині стягнення майнової шкоди, суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_1 на підтвердження заподіяння їй матеріальної шкоди у розмірі 18 354,00 грн., завданої кримінальним правопорушенням, надала чеки та квитанції витрат на поховання сина.

Задовольняючи позов частково в частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 , позивачці завдано моральної шкоди, яка виразилася у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо її сина, а тому з урахуванням характеру, обсягу та глибини заподіяних позивачці моральних страждань та їх негативних наслідків, які виразилися в спричиненні їй душевних страждань та погіршення стану здоров`я, виходячи з засад розумності, виваженості і справедливості, суд прийшов до висновку, що стягненню з відповідача підлягає моральна шкода в розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої злочином, однак колегія суддів не погоджується з визначеним розміром такої шкоди, виходячи з наступного.

Щодо відшкодування матеріальної шкоди

Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.

При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди).

Частиною першою статті 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

За частиною першою статті 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У справі, яка переглядається, установлено, що згідно товарного чеку №4346 від 21 липня 2022 року складу-магазину ритуальних послуг, ОСОБА_1 понесені матеріальні витрати на: поховання сина в розмірі - 9 160 грн. (а.с.24).

Відповідно до рахунку-замовлення-акт №725144 МКП «Спекомбінат» від 21 липня 2022 року, ОСОБА_1 понесені витрати на ритуальні послуги в сумі 3594,60 грн. (а.с.25).

Згідно видаткової накладної №128, ОСОБА_1 понесені витрати на поминальний обід в сумі 5683,00 грн. (а.с.26).

Апелянтом в поданій апеляційній скарзі оскаржується матеріальна шкода в розмірі 5683 грн., зокрема апелянт вважає, що витрати з організації поминального обіду за померлим не підлягають відшкодуванню, оскільки згідно норм законодавства, поминальний обід не відноситься до обрядних дій.

Апеляційний суд погоджується з такими доводами апеляційної скарги та вважає, що висновки районного суду щодо задоволення вимог про стягнення матеріальної шкоди на користь позивачки в цій частині не відповідають вимогам закону.

За частиною першою статті 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» похованням померлого є комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Зі змісту абзаців 8, 9 та 10 ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» вбачається, що церемонія поховання та церемонія поминання є зовсім різними поняттями.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідачки на її користь заподіяної матеріальної шкоди в повному обсязі, прийшов до помилкового висновку про стягнення з відповідача на користь позивача затрат, понесених на організацію поминального обіду в сумі 5 683,00 грн., оскільки витрати понесені на проведення поминальних обідів, які проводяться після поховання, не відносяться до витрат на поховання, які винна особа зобов`язана відшкодовувати відповідно до ст.1201 ЦК України.

Аналогічна правова позиція з даного питання щодо відшкодування витрат на поховання, викладена у постанові Верховного Суду від 14 березня 2018 року (справа №685/1224/15-ц, провадження №61- 4363св18), у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року (справа №355/981/16-ц, провадження №61-28019св18), у постанові Верховного Суду від 10 липня 2019 року (справа №500/8418/13-ц, провадження №61-6557св18), у постанові Верховного Суду від 10 вересня 2020 року (справа №725/3707/18, провадження №61-6763св19).

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи скаржника в цій частині підлягають задоволенню, а рішення суду в частині задоволення вимог про стягнення матеріальної шкоди за проведення поминального обіду слід скасувати, а суму матеріального збитку зменшити до 12 754,60 грн.

Щодо відшкодування моральної шкоди

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

У частині другій статті 1168 ЦК України зазначено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно з частинами третьою-четвертою статті 23 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні психологічного благополуччя, переживаннях, стражданнях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, фізичному та психологічному пристосуванні до порушень у стані здоров`я.

Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт завдання позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони завдані, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює завдану йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого; тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках; можливість, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Разом з тим, суд має виходити із засад розумності, пропорційності та справедливості.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), від 23 листопада 2022 року в справі № 686/13188/21 (провадження № 61-3943св22).

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21)).

Таким чином розмір моральної шкоди не є конкретно визначеною сумою, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Судом першої інстанції правильно встановлено, що унаслідок загибелі ОСОБА_3 , який був сином позивачки ОСОБА_1 , остання зазнала душевних страждань у зв`язку з утратою близької їй людини - рідного сина, що завдало їй моральну шкоду.

Тобто, неправомірними діями ОСОБА_2 позивачці було завдано моральної шкоди у зв`язку із втратою рідного сина.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що сума відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 000 грн. не відповідає вимогам розумності та справедливості, є очевидно завищеною і суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду необхідно змінити в частині розміру відшкодування спричиненої моральної шкоди.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Слід вказати, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суд встановивши фактичні обставини справи, має широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, колегія суддів враховує глибину душевних страждань, психологічного та емоційного стану позивачки, яка втратила сина. Разом з тим, колегія суддів враховує також спосіб життя самого померлого ОСОБА_3 . Так, відповідачка у своїх запереченнях на позов наголошувала, що ОСОБА_3 неодноразово притягався до кримінальної відповідальності. З постанови Шевченківського районного суду м.Черніців від 03 грудня 2012 року, яка є у відкритому доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень, вбачається, що ОСОБА_3 чотири рази притягався до кримінальної відповідальності і неодноразово відбував призначену міру покарання у місцях позбавлення волі.

Крім цього, з самого вироку Шевченківського районного суду м.Чернівців від 05 липня 2023 року вбачається, що відповідачка ОСОБА_2 скоїла злочин, розпиваючи разом з ОСОБА_3 спиртні напої. Допитаня в судовому засіданні при розгляді кримінальної справи свідки пояснили, що ОСОБА_3 зловживав спиртними напоями. Дані обставини позивачкою ОСОБА_1 не заперечувались та не спростовані.

З урахуванням конкретних обставин даної справи, зокрема те, що син позивачки довгий період часу відбував покарання у місцях позбавлення волі, зловживав спиртними напоями, разом з позивачкою не проживав, виходячи з засад розумності, виваженості і справедливості, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і зменшити її з 500 000 грн. до 200 000 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачка та померлий були чужими людьми, не спілкувалися, не були сім`єю, не піклувалися один про одного, не заслуговують на увагу, оскільки сам факт втрати близької людини (сина) є безумовним свідченням глибини моральних страждань матері.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Щодо розподілу судових витрат

Статтею 382 ЦПК України передбачено, що в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл витрат.

Згідно з ч. 1,2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Позивач звільнена від сплати судового збору, а тому судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанціях підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги, скасування та зміни рішення суду першої інстанції, судовий збір за подання позову та за подання апеляційної скарги підлягає розподілу пропорційно задоволених вимог.

Підпунктом 2 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року, №3674-VI (далі - Закону) встановлено судовий збір за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати (станом на 01 січня 2024 року це 15140 грн.).

Отже, за подання позовної заяви, підлягав сплаті судовий збір у розмірі 15 140 грн. (2 018 354,70 грн. х 1%, але не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати).

Як вбачається з мотивувальної частини даної постанови, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, а саме задоволення матеріальної шкоди в розмірі 12 754,60 грн. та моральної шкоди в розмірі 200 000 грн., а всього на суму 212 754, 60 грн., тобто позовні вимоги задоволені на 10,54% (позов було подано на загальну суму 2 018 354, 70 грн. задоволено на 212 754, 70 грн., а отже 212 754, 60 х 100 : 2 018 354,70 = 10,54%).

Отже, судовий збір за подання позовної заяви пропорційно до розміру задоволених позовних вимог становить 1595,76 грн (ставка судового збору, що підлягала сплаті за подання позову до першої інстанції 15 140 грн. х 10,54 %).

Підпунктом 6 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону встановлено судовий збір за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Судовий збір за подання апеляційної скарги пропорційно до розміру задоволених позовних вимог становить 2393,64 грн. (1595,76 х 150 %).

Таким чином відповідач ОСОБА_2 за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій повинна сплатити судовий збір в розмірі 3989,40 грн. (1595,76 + 2393,64).

Однак, за подання апеляційної скарги, відповідач сплатила судовий збір в розмірі 4239,00 грн., отже, в рахунок взаємозаліку відповідачу ОСОБА_2 необхідно компенсувати з Державного бюджету України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір, сплачений у суді апеляційної інстанції в розмірі 249,60 грн. (4239,00 - 3989,40).

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення в частині стягнення витрат на проведення поминального обіду слід скасувати, а в частині визнання розміру стягнення моральної шкоди слід змінити.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , інтереси якої представляє адвокат Коцюба Надія Ярославівна - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Черніців від 07 серпня 2024 року в частині стягнення витрат на проведення поминального обіду в сумі 5 683,00 грн. - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 в цій частині відмовити.

Визначити, що загальна сума матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 становить 12 754 (дванадцять тисяч сімсот п`ятдесят чотири) гривні 60 копійок.

Рішення Шевченківського районного суду м.Черніців від 07 серпня 2024 року в частині визначення розміру моральної шкоди - змінити.

Визначити, що загальна сума моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 становить 200 000 (двісті тисяч) гривень.

Компенсувати ОСОБА_2 з Державного бюджету України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір, сплачений у суді апеляційної інстанції, у розмірі 249,60 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 05 листопада 2024 року.

Головуючий: Н.К. Височанська

Судді: І.Н. Лисак

І.Б. Перепелюк