Справа № 203/6154/24
Провадження № 2/0203/2183/2024
УХВАЛА

04 листопада 2024 року суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Іваницька І.В.,

вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

29 жовтня 2024 року представник позивача ОСОБА_3 звернулася через систему «Електронний суд» до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.10.2024 року, цивільну справу №203/6154/24, провадження №2/0203/2183/2024, було розподілено головуючому судді Іваницькій І.В., яка передана судді канцелярією суду 30.10.2024 року.

Вивчивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про необхідність передачі її за підсудністю до іншого суду з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Відповідно до частини 6 статті 187 ЦПК України у разі, якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Згідно ч. 8 ст. 187 ЦПК України, суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

Суддею, відповідно до ч. 8 ст.187 ЦПК України, з метою визначення підсудності, через підсистему «Електронний суд» 31.10.2024 зроблено запит до Єдиного державного демографічного реєстру щодо місця реєстрації відповідача ОСОБА_2 . Як слідує з отриманої судом інформації, а саме відповіді №878137 від 31.10.2024, актуальний стан на фактичну дату та час оформлення запиту місцезнаходження відповідача значиться адреса: АДРЕСА_1 .

З долученої позивачем до позовної заяви довідки від 23.01.2018 №/4327 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи відносно ОСОБА_2 вбачається, що місцем зареєстрованого проживання значиться адреса: АДРЕСА_1 , а адреса фактичного проживання/перебування: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно положень ч. 1 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Проте, 09.08.2017 Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову № 579, якою внесено зміни до пункту 9 «Правил реєстрації місця проживання», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру», а саме: виключено в абзаці першому слова «та довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи». Вказана постанова набрала з чинності 16.08.2017. Отже, з 16 серпня 2017 року довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не належить до переліку документів, на підставі яких вноситься інформація про зареєстроване місце перебування особи.

При цьому, згідно положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509, процес видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, яка переміщується з тимчасового окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, стосується виключно самої внутрішньо переміщеної особи та уповноваженого органу. Відповідно до пункту 3 вказаного Порядку, у заяві про взяття на облік ВПО зазначаються відомості про зареєстроване місце проживання та адреса фактичного проживання, повідомлена цією особою. Зазначена інформація має облікове значення.

Отже, виходячи з норм чинного законодавства, вищевказана довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не підтверджує зареєстроване місце проживання відповідача на території Центрального району м. Дніпра, що виключає можливість розгляду позовної заяви Кіровським районним судом м.Дніпропетровська, виходячи з положень загальних правил підсудності, визначених ч. 1 ст. 27 ЦПК України.

Крім того, суд враховує те, що позовна заява не містить відомостей щодо перебування на утриманні у позивача малолітніх або неповнолітніх дітей, також відсутня домовленість подружжя у справі щодо її розгляду за місцем реєстрації, проживання або перебування позивача.

Положеннями ч. ч. 8, 9 ст. 187 ЦПК України визначено, що за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому ст. 31 ЦПК України.

Відповідно до ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому ст. 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

В той же час, відповідно до ч.7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ч. 1 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», враховуючи неможливість здійснення правосуддя судами Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, розташованими на тимчасово окупованих територіях, згідно з розпорядженням Верховного суду від 05.07.2022 № 36/0/9-22 змінено територіальну підсудність судових справ Центрального районного суду м. Сімферополя на Малиновський районний суд м. Одеси.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., Закон України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п.1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, позов не підсудний Кіровському районному суду м.Дніпропетровська, оскільки зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача знаходиться в м. Сімферополь АР Крим, тому суд приходить до висновку, що з урахуванням правил загальної підсудності, справу необхідно передати до Малиновського районного суду м. Одеси.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 26-32, 258-261, 263, 352-355 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу передати на розгляд за підсудністю до Малиновського районного суду м. Одеси.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 261 ЦПК України, та може бути оскаржена учасниками справи шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя І.В. Іваницька