Справа № 630/479/24
Провадження № 2/638/5072/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

Головуючого судді Цвірюка Д.В.,

за участю секретаря Рудської В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Дзержинського районного суду м.Харкова в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Дзержинського районного суду м.Харкова із позовом до ОСОБА_2 , в якому просить суд шлюб між нею та ОСОБА_2 розірвати.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 15 липня 1981 року Люботинською міською радою Харківського району, між нею та ОСОБА_2 , було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №148. Від шлюбу сторони мають двох повнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Як зазначено позивачем, спільне життя позивача з відповідачем не склалось, їх стосунки почали погіршуватися у лютому 2022 року, в них виникли різні погляди на життя, на взаємовідносини в сім`ї, дана обставина сприяла погіршенню відносин між ними та спричинила втрату почуття любові та поваги один до одного. З початком війни позивач переїхала з міста Харкова до міста Люботина. Позивач вважає, що збереження сім`ї неможливо, бо сім`ї вже не існує, вона не має бажання перебувати у шлюбі з відповідачем бо окрім актового запису про укладення шлюбу їх з відповідачем нічого не поєднує та подальше перебування у шлюбі буде суперечити її інтересам, в зв`язку з чим просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та шлюб між нею та відповідачем розірвати.

Ухвалою Люботинського міського суду Харківської області від 10 червня 2024 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу надіслано за підсудністю до Дзержинського районного суду м.Харкова.

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 18 липня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) осіб.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 вересня 2024 року задоволено часткового клопотання відповідача по справі та надано строк для примирення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 терміном два місяці, провадження у справі зупинено до закінчення визначеного судом строку для примирення сторін.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 вересня 2024 року провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу поновлено.

В судове засідання сторони не з`явились. Позивач в позовній заяві просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити, надала до суду оригінал свідоцтва про укладення шлюбу.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд повідомлявся, причини неявки суду не повідомив.

У відповідності до ч.1, 3, 4 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність нез`явившихся осіб, за наявними матеріалами справи.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані, не суперечать законодавству та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно ст.21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно ч.1 ст.55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 ») перебувають у шлюбі з 15 липня 1981 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданим 15.07.1981 року Люботинською міською радою Харківського району, про що зроблено відповідний актовий запис №148.

Від шлюбу мають двох повнолітніх дітей.

Позивачем зазначено, а відповідачем не заперечується так як не спростовано, що спільне життя позивача з відповідачем не склалось, їх стосунки почали погіршуватися у лютому 2022 року, в них виникли різні погляди на життя, на взаємовідносини у сім`ї, дана обставина сприяла погіршенню відносин між ними та спричинила втрату почуття любові та поваги один до одного, збереження сім`ї неможливо, бо сім`ї вже не існує, позивач не має бажання перебувати у шлюбі з відповідачем бо окрім актового запису про укладення шлюбу їх з відповідачем нічого не поєднує та подальше перебування у шлюбі буде суперечити її інтересам.

Судом за клопотанням відповідача надано сторонам по справі строк для примирення терміном два місяці.

Однак, відповідачем не надано суду будь-яких доказів, які б свідчили про фактичне примирення його з позивачем (як то, відновлення проживання однією сім`єю, ведення спільного господарства, тощо) або вжиття ним відповідних заходів, спрямованих для примирення.

Натомість, як вбачається з позовної заяви, позивач категорично заперечувала проти надання строку для примирення та наполягала на розірванні шлюбу, зазначаючи при цьому, що їх сім`ї з відповідачем вже не існує, а вона не має бажання надалі перебувати у шлюбі з відповідачем бо окрім актового запису про укладення шлюбу їх вже нічого не поєднує, враховуючи втрату почуття любові та поваги один до одного.

Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», передбачене ч.1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. У випадку виявлення обставин або фактів під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті.

Суд відзначає, що примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

Аналогічний висновок зроблено у постановах Верховного Суду від 28.11.2018 року по справі № 206/3459/16-ц та від 26.11.2018 року у справі № 761/33261/16-ц.

Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України та відповідно до ст.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що докази примирення позивача з відповідачем відсутні, позивач наполягає на розірвання шлюбу, при цьому, сторони сумісного господарства не ведуть, шлюбно - сімейні відносини остаточно припинені, суд вважає що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, то шлюб між сторонами повинен бути розірваний. в зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість.

Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, за якими судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Однак, приймаючи до уваги позицію позивача, яка не просить суд стягнути з відповідача на її користь судові витрати у вигляді сплаченого нею за подання до суду даної позовної заяви судового збору, суд залишає судові витрати за позивачем.

На підставі викладеного, ст.ст.55, 105, 110, 112, 114 Сімейного Кодексу України, керуючись ст.ст. 2, 4, 10, 13, 15, 16, 76-78, 81, 133, 141, 259, 263-265, 352-355 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 »), зареєстрований 15 липня 1981 року у Люботинській міській раді Харківського району, актовий запис №148, - розірвати.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Відповідно ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Сторони:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , рнокпп НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Головуючий суддя: Д.В.Цвірюк