Справа № 643/1594/24
Провадження № 2/643/1675/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2024 м. Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Олійник О.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ ОТП Банк про визнання копії бухгалтерського документу недопустими і неналежним доказом ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Московського районного суду м. Харкова із позовною заявою до ПАТ ОТП Банк про визнання копії Кредитної заявки позивача від 27 грудня 2007 року по кредитному договору № ML-702/563/207 від 27.12.2007 року недопустимим і неналежним доказом по справі №953/1702/20. Просить суд також витребувати для дослідження в судовому засіданні матеріали цивільної справи і Московського районного суду справу № 953/1702/20 для дослідження в судовому засіданні та стягнути з Відповідача судові витрати Позивача.

Обґрунтовуючи подану заяву позивач посилається на те, що 27.12. 2007 року між Позивачем та Відповідачем було укладено кредитний договір № ML 702/563//2007 - надалі Договір.

Відповідно до п. 1.2. Договору кредит надавався Позивачу для придбання житла у порядку пайової участі у будівництві жилого дому. Таким чином, за своєю правовою природою. цей кредитний Договір, є договором споживчого кредиту, на придбання нерухомого майна, тобто на споживчі цілі.

Підставою для звернення Позивача з цією позовною заявою до суду стало те, що і Відповідачем при розгляді позову по справі № 953/1702/20 у Московському районному суді м. Харкова по стягненню заборгованості за кредитним договором № ML 702/563//2007 від 27. 12. 2007 року, надалі «Договір», суду були надані копії бухгалтерських документів, які за своєю формою і змістом являються недопустимими і неналежними доказами.

За таких обставин, предметом цього позову є визнання недопустимим і неналежним доказом копії Кредитної заявки Позивача від 27.12.2007 року, яка було досліджена у справі №953/1702/20, що розглянута Московським районним судом м. Харкова 11. 08.2021 року.

Позивач обирає спосіб захисту своїх порушених прав згідно цивільного законодавства України, а саме згідно приписів ст. 203, 215, 230 ЦК України і ст. 77, 78 ЦПК України шляхом визнання копії заявки на видачу готівки від 27 грудня 2007 року на суму і 20 000 США, недопустимим і неналежним доказом по справі № №952/1702/ 20, яка була надана Відповідачем суду.

Так. Позивач зазначає, що в Архиві Ленінського районного суду м. Харкова є цивільна справа №953/1702/20, де є недопустимий і неналежний письмовий доказ, а саме, не належним чином посвідчена копія Заяви на видачу готівки від 27.12 2007 року. З цієї Заявки вбачається, що з кредитного рахунку № НОМЕР_1 , номер якого не вказаний у кредитному договорі, нібито було зараховано 20000 доларів США, як кредит на поточний рахунок Позивача НОМЕР_2 і з цього рахунку Позивачу видано готівкою 20000 доларів США через касу Банку.

З матеріалів справи № 953/1702/20 вбачається, що ця копія була надана суду, як доказ Відповідача про то, що Позивач отримав саме кредит у розмірі 20000 доларів США. За таких обставин, копія названої Заявки, що надана суду, як письмовий доказ по справі, має відповідати вимогам ст. 95 ЦПК України, щодо копій письмових доказів.

Але з копії Кредитної заявки від 27.12.2007 року по справі №953/1702/20 не вбачається, що цей документ, як письмовий доказ, відповідає вимогам нормативного акту. Так, цілком очевидно, що ця заявка не містить в собі запис "згідно з оригіналом", не містить назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії, яка проставляється нижче підпису. Підпис відповідальної особи засвідчують на документі відбитком печатки організації. Відбиток печатки ставлять так, щоб він охоплював останні кілька літер назви посади особи, яка підписала документ. Зазначеним вище способом повинна засвідчуватись кожна сторінка документа.

Таким чином, на думку позивача виходить, що названа копія заявки надана суду з порушенням порядку, що встановлений законодавством України для копій письмових документів, які подаються до суду.

На цій підставі, згідно приписів ст. 77, 78 ЦПК України, копія кредитної заявки від 27.12.2007 року по Кредитному договору № ML-702/563/207 від 27.12.2007 року є недопустимим і належним доказом по справі № 953/1702/20 і не може бути доказом тих обставин, зміст який там викладений, а саме, не може бути доказом зарахування 20000 доларів США з кредитного рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_3 на поточний рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_2 .

До позову надав копію рішення Московського районного суду м. Харкова від 11.08.2021 року у справі № 953/1702/20, яке набрало законної сили 05.10.2021 року. Також додав копію оскаржуваної кредитної заявки від 27.12.2007 року, яку просив визнати недопустимим та неналежним доказом.

Дослідивши позовну заяву разом з додатками, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач бажає оскаржити доказ, який був предметом дослідження під час розгляду справи № 953/1702/20. По цій справі 11.08.2021 року було ухвалено рішення, яке набрало законної сили 05.10.2021 року. Цьому доказу вже було надано оцінку під час розгляду справи № 953/1702/20, а тому суд першої інстанції позбавлений можливості здійснювати переоцінку доказів, які були предметом дослідження в іншій справі. Такі функції надані лише судам вищих інстанцій, зокрема апеляційному суду.

Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв із таким предметом. Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони, відповідно, були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Великої палати ВС, висловленій у постановах: від 8.05.2018 у справі №521/18287/15-ц (провадження №14-90цс18), від 21.11.2018 у справі №757/43355/16-ц (провадження №14-399цс18), від 29.05.2019 у справі №489/5045/18 (провадження №14-191цс19).

Крім того, у постанові Великої Палати ВС від 13 березня 2019 року у справі №331/6927/16-ц, зазначено наступне.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначає частина друга вказаної статті. В абзаці дванадцятому цієї частини передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Обраний позивачем спосіб захисту цивільного права, має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові.

У тому ж випадку, якщо заявлена позовна вимога взагалі не може бути використана для захисту будь-якого права чи інтересу, оскільки незалежно від доводів сторін спору суд не може її задовольнити, така вимога не може розглядатися як спосіб захисту.

Не є способом захисту вимога зобов`язати порушити приписи законодавства України для зміни правовідношення на користь позивача. Тому у випадку заявлення такої позовної вимоги суд має відмовити у відкритті провадження за пунктом 1 частини першої статті 186 ЦПК України, а у разі якщо провадження у справі вже відкрите закрити його за пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Висловлювання «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт1 частини другої статті 122 ЦПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року; пункт1 частини першої статті 186 ЦПК України у редакції, чинній з 15грудня 2017 року), «справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт1 частини другої статті205 ЦПКУкраїни у редакції, чинній до 15грудня 2017 року; пункт1 частини першої статті 255 ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), «заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства» (пункт1 частини першої статті 109 КАС України у редакції, чинній до 15грудня 2017 року), «позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства» (пункт1 частини першої статті170 КАС України у редакції, чинній з 15грудня 2017року), «справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства» (пункт1 частини першої статті 157 КАС України у редакції, чинній до 15грудня 2017 року), «справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства» (пункт1 частини першої статті 238 КАС України у редакції, чинній з 15грудня 2017року) стосуються як позовних вимог, які не можуть розглядатися за правилами цивільного чи адміністративного судочинства відповідно, так і тих вимог, які взагалі не можуть розглядатися судами.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у даній справі на підставі п. 1 ч. ст. 186 ЦПК України, у звязку з тим, що позовні вимоги заявлені позивачем взагалі не можуть розглядатися судами, позаяк позивач просить суд визнати недопустимим доказ у поза передбаченому процесуальним законом порядку у справі № 953/1702/20, який був оцінений під час її вирішення і рішення по цій справі набрало законної сили.

На підставі викладеного та керуючись ст. 186, 260 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ПАТ ОТП Банк про визнання копії бухгалтерського документу недопустими і неналежним доказом.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя - О.О. Олійник