Житомирський апеляційний суд
Категорія 8 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Борисюка Р.М., Павицької Т.М.,

з участю секретаря судового засідання Нестерчук М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №295/11015/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Форест Полісся-10» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокапітал+» про визнання договорів недійсними та витребування майна з чужого незаконного володіння

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - Поліщук Тетяни Олександрівни на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 18 грудня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Стрілецької О.В. у м. Житомирі

в с т а н о в и в:

У листопаді 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Форест Полісся-10» звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в якому просило:

-визнати недійсним договір комісії №7990/22/8/009522 від 08 вересня 2022 року, укладений між власником транспортного засобу ТОВ «ФОРЕСТ Полісся-10» в особі ОСОБА_3 і суб?єктом господарювання ТОВ «Автокапітал+» щодо транспортного засобу DAF XF 95.430, VIN: НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 ;

-визнати недійсним договір комісії №7990/22/8/009511 від 08 вересня 2022 року, укладений між власником транспортного засобу ТОВ «ФОРЕСТ Полісся-10» в особі ОСОБА_3 і суб?єктом господарювання ТОВ «Автокапітал+» щодо напівпричепу SCHMITZ SKI 24, VIN: НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 ;

-витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 (іден. код. НОМЕР_5 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРЕСТ Полісся-10» (код. ) транспортний засіб DAF XF 95.430, VIN: НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 та напівпричіп SCHMITZ SKI 24, VIN: НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 ;

- стягнути судовий збір та витрати на правничу допомогу.

Позовна заява обгрунтована тим, що у березні 2010 року було зареєстровано ТОВ «Форест Полісся-10», засновниками якого виступали ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , частки статутного капіталу яких є рівними (по 50 %). 31.08.2022 року генеральним директором товариства було призначено ОСОБА_5

У власності ТОВ «ФОРЕСТ Полісся-10» перебували вантажні причепи DAF XF 95.430, VIN: НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 та SCHMITZ SKI 24, VIN: НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 .

08.09.2022 року між власником ТОВ «Форест Полісся-10» в особі ОСОБА_3 , яка не була наділена відповідними повноваженнями, укладені договори комісії на право здійснення подальшого відчуження зазначених транспортних засобів

10.09.2022 на підставі договорів комісії між ТОВ «Автокапітал+» та ОСОБА_1 укладені два договори купівлі-продажу зазначених вище транспортних засобів, які були зареєстровані за ОСОБА_1 .

Генеральним директором ТОВ «Форест Полісся-10» ОСОБА_5 жодних рішень щодо відчуження вказаного майна не приймалось, не здійснювались будь-які дії, спрямовані на відчуження належного товариству майна ОСОБА_1 , письмових доручень щодо права розпорядження майном ТОВ «Форест Полісся-10» ОСОБА_3 не надавалося.

Грошові кошти від продажу автомобілів на рахунки товариства не надходили. Таким чином, ОСОБА_3 уклала договори комісії поза межами наданих їй повноважень.

Вказані транспортні засоби вибули із власності ТОВ «Форест Полісся-10» без згоди на відчуження цього майна з порушенням норм закону, що є підставою відповідно до статті 387 ЦК України для їх витребування в ОСОБА_1 , який незаконно, без відповідної правової підстави заволодів ними.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 18 грудня 2023 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір комісії №7990/22/8/009522 від 08.09.2022 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Форест Полісся-10» в особі ОСОБА_3 і Товариством з обмеженою відповідальністю «Автокапітал+» щодо транспортного засобу марки «DAF XF 95.430», VIN НОМЕР_1 .

Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Форест Полісся-10» транспортний засіб марки «DAF XF 95.430», VIN НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_6 .

Визнано недійсним договір комісії №7990/22/8/009511 від 08.09.2022 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Форест Полісся-10» в особі ОСОБА_3 і Товариством з обмеженою відповідальністю «Автокапітал+» щодо напівпричіпу марки «SCHMITZ SKI 24», VIN: НОМЕР_3 .

Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Форест Полісся-10» напівпричіп марки «SCHMITZ SKI 24», VIN: НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 .

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокапітал+» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Форест Полісся-10» судовий збір в розмірі 4962,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Форест Полісся-10» судовий збір в розмірі 4606, 75 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 адвокат Поліщук Т.О. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову за безпідставністю.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що відповідно до наказу №44 від 12.11.2012 ОСОБА_3 була уповноважена представляти інтереси ТОВ «Форест Полісся - 10», у тому числі підписувати всі документи, що стосуються господарської діяльності, оскільки це передбачено Статутом товариства. Також Генеральний директор міг уповноважувати іншу особу укладати правочини, Генеральний директор може видавати доручення на укладення угод. Доказів повідомлення про припинення довіреності в сервісні центри МВС направлено не було, хоча довіреність видавалась на представлення інтересів саме в сервісних центрах МВС. З Генеральним директором Товариства ОСОБА_5 контракт (угода) не укладались, повноваження її не визначені, у тому числі у неї відсутнє право на звернення до суду від імені Товариства.

Щодо оспорювання позивачем договорів комісії, представник відповідача зауважила, що предметом договорів комісії є надання посередницьких послуг комісіонера щодо продажу майна, укладення яких не призводить до правових наслідків щодо набуття права власності на майно. Договір комісії є правочином щодо надання послуг, а не договором відчуження майна, тому правовідносини щодо витребування майна на підставі ст. 388 ЦК України мж сторонами не виникли. Продаж автомобіля та його перереєстрація відбулися на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу, який укладено та оформлено безпосередньо в сервісному центрі РСЦ МВС в Житомирській області у присутності адміністратора такого органу, що свідчить про наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі та унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Отже, відсутні правові підстави для витребування транспортних засобів, оскільки набувач є добросовісним, рішення про відчуження автомобілів було прийнято до зміни директора.

На думку представника, ОСОБА_6 не є належним відповідачем у справі, оскільки не є стороною договорів комісії, а тому саме ТОВ «Автокапітал+» є належним відповідачем.

У письмових поясненнях представник ТОВ «Форест Полісся-10» - Ліпська-Романченко Г.Д. зазначала, що вимога про визнання недійсними договорів комісії є окремою частиною позову, проте інша вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння- є віндикаційною, а тому договори за якими відбувався перехід (перереєстрації) права власності за іншими особами не мають визнаватися недійсними. Оскаржувані договори комісії є правочином про надання послуг, а не договором відчуження майна. Тому перша вимога заявлена про визнання договорів комісії недійсними на підставі частин 2, 3, 5 статті 203 Цивільного кодексу України, а саме відсутнє волевиявлення ТОВ «Форест Полісся-10» на відчуження транспортних засобів; відсутні повноваження у ОСОБА_3 на укладання та підписання правочинів; реальних наслідків договору не було, оскільки кошти товариство не отримало (т.2 а.с. 62-67).

До суду апеляційної інстанції надано ордер на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 адвокатом Якименком Миколою Миколайовичем від 31.07.2023, який подав до суду письмові пояснення, де зазначив, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності. Вказав, що спір щодо недійсності договору комісії №7990/22/8/009522 від 08.09.2022 між ТОВ «Форест Полісся-10» та ТОВ «Автокапітал+» та договору комісії №7990/22/8/009511 від 08.09.2022 між ТОВ «Форест Полісся-10» та ТОВ «Автокапітал+» не підсудний судам загальної юрисдикції, тобто не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства й для його вирішення слід звертатися до судів господарської юрисдикції. Окрім того відповідно до ч.1 ст. 20 ЦПК України не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, проте цей позов об`єднує декілька вимог, що не пов`язані між собою, а тому цей спір є штучним та об`єднання в позові декількох вимог є зловживанням процесуальними правами зі сторони позивача. Зазначив, що неправомірне здійснення об`єднання вимог забезпечило можливість звертатися до суду по місцю знаходження ТОВ «Автокапітал+», оскільки останній знаходиться в м. Житомирі в Богунському районі. Просив апеляційний суд скасувати рішення Богунського районного суду м. Житомира від 18.12.2024 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Форест Полісся-10» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокапітал+» про визнання договорів недійсними та витребування майна з чужого незаконного володіння та, внаслідок зловживання позивачем процесуальними правами, повернути позовну заяву ТОВ «Форест Полісся-10» (т.2 а.с. 127-133).

Після усунення недоліків апеляційної скарги ухвалами Житомирського апеляційного суду від 25 березня 2024 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - Поліщук Т.О. на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 18 грудня 2023 року та призначено справу для розгляду на 18 квітня 2024 року (т.2 а.с.48-49).

17 квітня 2024 року до апеляційного суду надійшла заява від ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю з`явитись до суду за станом здоров`я та бажанням особисто бути присутнім при розгляді справи та надійшла аналогічна заява від представника ОСОБА_1 адвоката Поліщук Т.О. про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю перебування на невідкладних слідчих діях (т.2 а.с.57,59).

У судовому засіданні 18.04.2024 взяла участь представник позивача адвокат Ліпська-Романченко Г.Д., яка при вирішенні клопотання покладалась на розсуд суду. Клопотання було задоволено, розгляд справи відкладено на 30.05.2024 (з урахуванням періоду перебування колегії суддів у додатковій відпустці ) (т.2 а.с.70-71).

30 травня 2024 року судове засідання за участі того ж представника позивача адвоката Ліпської-Романченко Г.Д., яка заперечувала щодо відкладення розгляду справи, судове засідання було відкладено за заявою представника ОСОБА_1 адвоката Поліщук Т.О., яка перебувала на лікарняному відповідно до висновку про непрацездатність (т.2 а.с.83), чергове засідання призначено на 04.07.2024 (т.2 а.с.86).

04 липня 2024 року від представника ОСОБА_1 адвоката Поліщук Т.О. надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що вона перебуває в іншому судовому засіданні, окрім того в справу вступає ще один представник відповідача якому необхідний час для ознайомлення з матеріалами справи (т.2 а.с. 97). Одночасно надійшла заява від представника ОСОБА_1 адвоката Якименка М.М. про відкладення розгляду справи та необхідності приєднання його до розгляду справи в кабінеті адвоката (т.2 а.с.100). Ордер видано на представництво інтересів ОСОБА_1 (т.2 а.с.103), хоча в заявах адвокат зазначає себе як представник ФОП ОСОБА_1 .

В судовому засіданні 04.07.2024 за участі представника позивача адвоката Сачка А.В., який заперечив щодо відкладення судового засідання, зазначаючи про умисне затягування розгляду справи, вирішено клопотання задовольнити, вважаючи його обгрунтованим, розгляд справи відкласти на 06.08.2024 (т.2 а.с.107).

6 серпня 2024 року в судове засідання апеляційного суду з`явився представник позивача адвокат Сачок А.В. Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Якименко М.М. взяв участь у розгляді справи в режимі відеоконференції та вважав за неможливе розглядати справу за відсутності інших учасників, наполягав на відкладенні розгляду справи. Колегією суддів клопотання було відхилено, заслухано доповідь судді, пояснення представників сторін -адвокатів Якименка М.М. та Сачка А.В. Перед судовими дебатами адвокат Якименко М.М. наполягав на оголошенні перерви перед судовими дебатами по причині необхідності до їх підготовки та викладенні промови в судових дебатах в письмовому вигляді. Адвокат Сачок А.В. заперечував щодо задоволення клопотання. Колегія суддів клопотання задовольнила. При цьому суд узгодив зі сторонами дату наступного судового засідання, зважаючи на можливу зайнятість адвокатів у інших судових засіданнях, та з урахуванням терміну щорічної відпустки суддів, визначив наступну дату судового засідання - 26 вересня 2024 року, попередивши одночасно сторону відповідача, що подальша неявка в судове засідання буде розцінюватись судом як зловживання сторони процесуальними правами. Враховано, що за ухвалою апеляційного суду від 02.08.2024 адвокат Якименко М.М. може взяти участь у розгляді справи в режимі відеоконференції.

Проте, в судове засідання призначене на 14:00 год. 26.09.2024 року, окрім представника позивача адвоката Сачка А.В., учасники справи не з`явились. На електронну адресу суду о 12год.16хв. 26.09.2024 надійшла заява від ОСОБА_1 про те, що він за станом здоров`я не може з`явитись в судове засідання, а його представник адвокат Якименко М.М. вимушений терміново відбути на вчинення слідчих розшукових дій, просив відкласти розгляд справи та не розглядати справу без його участі та участі його представника.

Від адвоката Якименка М.М. о 13год36 хв. та о 13год.47хв. 26.09. 2024 надійшли заяви/клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 14 годину 26 вересня 2024 року у зв`язку з тим, що він, як представник учасника кримінального провадження від 05.09.2024, згідно повідомлення старшого слідчого Деснянського УП ГУ НП у м. Києві викликається 26.09.2024 на 14:00год для ознайомлення з матеріалами провадження та проведення слідчої дії.

Від адвоката Поліщук Т.О. 24.09.2024 до апеляційного суду надійшла заява про припинення договору про надання правничої допомоги між нею та ОСОБА_1 .

Адвокат Сачок А.В. категорично заперечив проти відкладення розгляду справи 26.09.2024, пояснивши, що розгляд справи неодноразово відкладався, дата судового засідання в апеляційному суді заздалегідь, ще 06.08.2024, погоджувалась між усіма учасниками, а тому ця обставина повинна бути повідомлена слідчому, тим більше, що перерву оголошено на стадії судових дебатів. Стосовно ОСОБА_1 пояснив, що він жодного разу не брав участі у судових засіданнях. Раніше адвокат Сачок А.В. пояснював, що ОСОБА_1 є людиною похилого віку, йому більше 80 років, у разі його смерті розгляд справи значно затягнеться.

Заслухавши думку представника позивача та врахувавши попередження колегії суддів у судовому засіданні 06.08.2024 про те, що клопотання про відкладення наступного судового засідання буде розцінюватись як зволікання сторони у розгляді справи та зловживання своїми процесуальними правами, апеляційний суд перейшов до судових дебатів, тим самим відмовивши у задоволенні клопотань про чергове відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні апеляційного суду 06.08.2024 представник ОСОБА_1 адвокат Якименко М.М., який взяв участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, доводи апеляційної скарги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеному в апеляційній скарзі та своїх письмових поясненнях.

Представник позивача адвокат Сачок А.В. проти доводів апеляційної скарги заперечив з підстав, викладених в рішенні суду першої інстанції.

Інші учасники справи до апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи - ТОВ «Форест Полісся-10» було створено згідно з рішенням засновників, яке оформлено протоколом №1 загальних зборів учасників від 15.02.2010. Цим же рішенням затверджено Статут товариства (т. 1 а.с.8-17).

Згідно з п. 4.1 Статуту ТОВ «Форест Полісся-10» є власником майна, переданого йому учасниками у власність; продукції, виробленої товариством в результаті господарської діяльності; одержаних прибутків, у тому числі грошових коштів; іншого майна, набутого на підставах не заборонених законом.

Відповідно до п.5.1., 5.2., 5.2.1., 5.2.2. засновниками і учасниками Товариства є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , кожній з яких належить по 50% частки від статутного капіталу ТОВ «Форест Полісся-10».

Оганами управління Товариства є загальні збори учасників; дирекція; ревізійна комісія (п. 6.1. Статуту).

Пунктами 6.9 Статуту передбачено, що виконавчим органом Товариства, який здійснює керівництво його поточною діяльністю є Дирекція. Дирекція вирішує всі питання діяльності Товариства, крім тих, які входять до компетенції загальних зборів учасників. Роботою Дирекції керує Генеральний директор, який призначається або обирається загальними зборами Учасників.

На загальних зборах учасників TOB «Форест Полісся-10» генеральним директором товариства було обрано ОСОБА_5 , рішення було прийнято за участі учасників ОСОБА_4 та ОСОБА_3 100% голосів.

Наказом від 31.08.2022 № 11 ОСОБА_5 призначена на посаду генерального директора ТОВ «Форест Полісся-10».

Згідно Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 31.08.2022 ОСОБА_5 є керівником ТОВ «Форест Полісся-10» (т.1 а.с.17).

Попереднім керівником TOB «Форест Полісся-10» був ОСОБА_1 .

Судом також встановлено і не заперечувалось сторонами, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3 , яка в свою чергу є однією із засновниць TOB «Форест Полісся-10», частка якої становить 50%.

Нормами п. 6.14.7 Статуту передбачено, що генеральний директор розпоряджається майном та оборотними засобами Товариства.

Судом також встановлено, що у власності ТОВ «Форест Полісся-10» перебували транспортні засоби: напівпричіп марки «SCHMITZ SKI 24», VIN: НОМЕР_3 , вартість якого становила 124800,00 грн, на підставі договору купівлі-продажу № 105/13 від 09.04.2013 та вантажний автомобіль марки «DAF XF 95.430», VIN НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , вартістю 92 850, 00 грн, на підставі договору купівлі-продажу від 04.07.2013 (т. 1 а.с. 47, 19).

08.09.2022 між ТОВ «Автокапітал+» - Комісіонер, та ТОВ «Форест Полісся-10» -Комітент, в особі ОСОБА_3 , яка діяла від імені Товариства на підставі документа, найменування якого в договорі відсутнє, від 18.08.2022 р., виданого директором ТОВ «Форест Полісся-10», укладені договори комісії №7990/22/8/009522 та №7990/22/8/009511, умови яких є ідентичними, згідно яких комісіонер зобов?язується за дорученням комітента за комісійну плату вчинити за рахунок комітента від свого імені один або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу марки «DAF XF 95.430», VIN НОМЕР_1 , та щодо продажу напівпричепу марки «SCHMITZ SKI 24», VIN: НОМЕР_3 , відповідно (т. 1 а.с.39-40, 84).

Згідно з пунктами 2.1.4 кожного з договорів, які є ідентичними, комісіонер не пізніше трьох робочих днів з моменту одержання від покупця відповідних коштів, як оплати за відчуження Т3, повинен виплатити комітенту належну йому частину цих коштів на виконання цього договору, окрім комісійної плати.

10.09.2022 між ТОВ «Автокапітал+» та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу №7990/22/8/004789, за умовами якого ОСОБА_1 придбав вантажний автомобіль марки «DAF XF 95.430», VIN НОМЕР_1 , за ціною 77375,00 грн (том 1 а.с. 43-44).

10.09.2022 між ТОВ «Автокапітал+» та ОСОБА_1 укладено ще один договір купівлі-продажу №7990/22/8/004790, згідно якого ОСОБА_1 придбав напівпричіп марки «SCHMITZ SKI 24», VIN: НОМЕР_3 (том 1 a.c.192 ).

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 зазначених вище договорів купівлі-продажу, які є аналогічними за змістом, передача транспортних засобів продавцем і прийняття його покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна в момент підписання цих договорів; покупець набуває право власності на транспортні засоби з моменту підписання сторонами даних договорів купівлі-продажу, сторони не мають майнових претензій одна до одної з моменту підписання договорів.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 власником напівпричепу марки «SCHMITZ SKI 24», VIN: НОМЕР_3 , є ОСОБА_1 , дата реєстрації 10.09.2022 (том 1 а.с.20-21).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_8 власником вантажного автомобіля марки «DAF XF 95.430», VIN НОМЕР_1 , є ОСОБА_1 , дата реєстрації 10.09.2022 (том 1 а.с. 22-23).

Судом також встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 23.08.2022 ТОВ «Форест Полісся » в особі директора ОСОБА_1 видано доручення на ім`я ОСОБА_3 , яка уповноважена представляти інтереси ТОВ «Форест Полісся » перед усіма установами та організаціями, включаючи територіальні сервісні центри МВС, з питань, що стосуються зняття з обліку напівпричіпу марки «SCHMITZ SKI 24», напівпричіп-самоскид-Е, 2006 року випуску, № шасі НОМЕР_3 , для чого уповноваженій надається право зняти з обліку вказаний напівпричіп, подавати та отримувати документи, підписувати заяви, звернення, акт прийому-передачі транспортного засобу, виконувати інші дії, які пов`язані з виконанням цієї довіреності. Довіреність видана строком на 1 рік без права передоручення (том 1 а.с. 83).

26.08.2022 ТОВ «Форест Полісся » в особі директора ОСОБА_1 видано доручення на ім`я ОСОБА_3 , яка уповноважена представляти інтереси ТОВ «Форест Полісся » перед усіма установами та організаціями, включаючи територіальні сервісні центри МВС, з питань, що стосуються зняття з обліку автомобіля марки «DAF XF 95.430», сідловий тягач-Е, 2006 року випуску, № шасі НОМЕР_1 для чого уповноваженій надається право зняти з обліку вказаний напівпричіп, подавати та отримувати документи, підписувати заяви, звернення, акт прийому-передачі транспортного засобу, виконувати інші дії, які пов`язані з виконанням цієї довіреності. Довіреність видана строком на 1 рік без права передоручення (том 1 а.с. 85).

Наказом генерального директора ТОВ «Форест Полісся-10» від 31.08.2022 ОСОБА_5 анульовано всі доручення, видані генеральним директором ТОВ «Форест Полісся-10» ОСОБА_1 (том 1 а.с.86).

31.08.2022 року генеральним директором ТОВ «Форест Полісся-10» ОСОБА_5. складені акт № 1, згідно якого ОСОБА_1 не виконав п. 5 протоколу та не передав документацію, печатку товариства новому директорові, та акт № 2, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_1 відмовився підписати наказ № 12 про анулювання доручень, виданих попереднім директором ОСОБА_1 (том 1 а.с. 87-88).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оспорюючи договори комісії, позивач посилався на те, що вони укладені з порушенням вимог ст.ст. 203, 215 ЦК України, оскільки товариство не мало волі на відчуження транспортних засобів. При цьому товариство є стороною даного правочину, яким порушені його права. В той же час, вимога про витребування майна у незаконного володільця обгрунтована ст. 387 ЦК України, згідно з якою власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Одночасно задоволення вимоги про визнання недійсними договорів комісії не є підставою для витребування майна у відповідача ОСОБА_1 . Підставою для задоволення такої вимоги стало встановлення судом, що транспортний засіб вибув з володіння власника поза його волею недобросовісним набувачем - ОСОБА_1 , а за таких обставин визнання недійсними правочинів, на підставі яких майно вибуло з законного володіння товариства не є підставою для задоволення вимог. Суд вважав, що в межах цього позову, обставини, з яких підлягали визнанню недійсними договори комісії, і є підставами для витребування майна з чужого незаконного володіння. Таким чином, заявлені вимоги хоч і є взаємопов?язаними між собою, в той же час, підставою для витребування майна у ОСОБА_1 безпосередньо не є визнання недійсними договорів комісії. Суд вважав доведеним на підставі належних і допустимих доказів недобросовність дій ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , за яким зареєстровано право власності на транспортні засоби, оскільки їм достовірно було відомо про відсутність волевиявлення на відчуження транспортних засобів і передачу їх у власність іншим особам. Судом встановлено, що майно вибуло з володіння власника майна, право на розпорядження яким на момент виникнення спірних правовідносин мала генеральний директор ТОВ «Форест Полісся-10» ОСОБА_5 , поза його волею внаслідок неправомірних та недобросовісних дій іншого учасника товариства та попереднього керівника. Встановивши, що транспортні засоби вибули з володіння ТОВ «Форест Полісся-10» внаслідок недобросовісних дій набувача та ОСОБА_7 , суд дійшов висновку про наявність правових підстав про витребування автомобілів з чужого незаконного володіння на підставі ст. 387 ЦК України. У цій справі правочином, на підставі якого відбулось відчуження автомобілів, є договори купівлі-продажу, при цьому посилаючись на законодавчі норми і судову практику позивач не заявляв вимогу про визнання їх недійсними, що суд визнав правильним.

Щодо юрисдикції, то суд першої інстанції зазначив, що судом не встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку із здійсненням господарської діяльності TOB "Форест Полісся-10". Виходячи з характеру спірних правовідносин, враховуючи суть спору, те, що позивач звернувся за захистом права власності на майно, незаконним набувачем якого є фізична особа, не дивлячись на те, що вимоги про визнання недійсними договорів комісії заявлені до юридичної особи, проте, окремий розгляд заявлених вимог є процесуально недоцільним, а тому суд дійшов до переконання, що вказаний спір підлягає вирішенню і розгляду саме за правилами цивільного судочинства.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції.

Звертаючись із позовом, ТОВ «Форест Полісся-10» зазначало, що не уповноважувало гр. ОСОБА_3 на вчинення оспорюваних договорів комісії, а тому такі договори є недійсними, а майно (транспортні засоби) вибули з його власності поза його волею.

За договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента (стаття 1011 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1012 ЦК України істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов`язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Водночас у силу положень статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується, а тому заявляючи позов про визнання недійсним договору (його частини), позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Таким чином під час вирішення спору суд виходить з того, що договори можуть бути визнані недійсними лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. У спорі про визнання договорів недійсними суд обов`язково повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання їх недійсними і настання певних юридичних наслідків.

Суд зазначає про те, що юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (статті 2, 80, 91, 92 ЦК України). При цьому особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (частина перша статті 92 ЦК України).

Правочини юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи статті 237 ЦК України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами.

Правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину (стаття 241 ЦК).

На захист прав третіх осіб, які вступають у правовідносини з юридичними особами, в тому числі укладають з юридичними особами договори різних видів, частиною третьою статті 92 ЦК України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Таке обмеження повноважень набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність в органу юридичної особи чи її представника необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це.

У постанові від 27.06.2018 зі справи №668/13907/13-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що важливою умовою при оцінці обставин, що свідчать про схвалення правочину особою, яку представляла інша особа, необхідно брати до уваги, що незалежно від форми схвалення воно повинно виходити від органу або особи, уповноваженої відповідно до закону, установчих документів або договору вчиняти такі правочини або здійснювати дії, які можуть розглядатися як схвалення.

Судом встановлено, що 08.09.2022 між ТОВ «Автокапітал+» - Комісіонер, та ТОВ «Форест Полісся-10» -Комітент, в особі ОСОБА_3 , яка діяла від імені Товариства на підставі документа, найменування якого в договорі відсутнє, від 18.08.2022, виданого директором ТОВ «Форест Полісся-10», укладені договори комісії №7990/22/8/009522 та №7990/22/8/009511

Судом встановлено, що укладаючи оспорювані договори комісії, ОСОБА_3 діяла від імені TOB "Форест Полісся - 10".

Із аналізу змісту договорів комісії вбачається, що у тексті договорів не вказано документ, на підставі якого ОСОБА_3 мала право вчиняти продаж автомобілів, проте зазначена дата неназваного документа - 18.08.2022 (том 1, а.с. 39-40, 84).

Водночас, заперечуючи щодо позовних вимог, сторона відповідача вказала, що при укладенні оспорюваних договорів комісії, ОСОБА_3 була наділена відповідними повноваженнями згідно довіреностей від 23.08.2022 та від 26.08.2022.

Аналізуючи зміст вказаних довіреностей, копії яких були долучені до матеріалів справи, судом встановлено, що вказані довіреності були підписані від імені ТОВ «Форест Полісся-10 в особі директора ОСОБА_1 та уповноваженій ОСОБА_3 надається право зняти з обліку транспортні засоби, подавати та отримувати документи, підписувати заяви, звернення, акт прийому-передачі транспортного засобу, виконувати інші дії, які пов`язані з виконанням цієї довіреності. При цьому, у змісті довіреності відсутні вказівки щодо надання повноважень ОСОБА_3 здійснювати відчуження автомобілів чи укладати будь-які договори, спрямовані на відчуження транспортних засобів третіми особами від імені ТОВ «Форест Полісся-10».

Судом встановлено, що 31.08.2022 генеральним директором ТОВ «Форест Полісся-10 » призначено ОСОБА_5 , яка того ж дня наказом анулювала всі доручення, видані генеральним директором ТОВ «Форест Полісся-10» ОСОБА_1 (том 1 а.с.86).

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що ОСОБА_3 станом на 08.09.2022 (підписант з боку ТОВ «Форест Полісся-10») не мала повноважень на підписання договорів комісії №7990/22/8/009522 від 08 вересня 2022 року, укладений між власником транспортного засобу ТОВ «ФОРЕСТ Полісся-10» в особі ОСОБА_3 і суб?єктом господарювання ТОВ «Автокапітал+» щодо транспортного засобу DAF XF 95.430, VIN: НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 ; та №7990/22/8/009511 від 08 вересня 2022 року, укладений між власником транспортного засобу ТОВ «ФОРЕСТ Полісся-10» в особі ОСОБА_3 і суб?єктом господарювання ТОВ «Автокапітал+» щодо напівпричепу SCHMITZ SKI 24, VIN: НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 .

Доводи сторони відповідача, що ОСОБА_1 не є належним відповідачем, оскільки не був стороною договору комісії, не заслуговують на увагу, оскільки, як обгрунтовано встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , хоча особисто і не був стороною оспорюваних договорів комісії, але саме він був керівником TOB «Форест Полісся-10» станом на 18.08.2022 року, отже саме він повинен був видати документ на підтвердження повноважень ОСОБА_3 , яка є його донькою, для укладення оспорюваних договорів, про що йому достовірно повинно було бути відомо.

Доводи в апеляційній скарзі, що судом не взято до уваги і не спростовано у судовому рішенні те, що відповідно до наказу №44 від 12.11.2012 ОСОБА_3 була уповноважена представляти інтереси TOB «Форест Полісся-10», у тому числі підписувати всі документи, що стосуються господарської діяльності товариства, є безпідставними, оскільки такий наказ до суду першої інстанції не подавався, а доданий до апеляційної скарги (т.2 а.с.15), питання про долучення цього наказу до матеріалів справи не ставилось. Окрім того зміст цього наказу свідчить про право представника ОСОБА_3 отримувати та подавати документи, оплачувати платежі, отримувати грошові кошти, документи, витяги, виписки, довідки, рішення і т.і. , проте підписувати всі документи, що стосуються господарської діяльності товариства цим наказом ОСОБА_3 не уповноважена.

Водночас судом першої інстанції встановлено, що представник відповідача не надала документи, які були видані її довірителем, на підтвердження правомірності його дій, будучи на посаді керівника TOB «Форест Полісся-10», не названо ні найменування такого документа, ні рішення, на підставі якого було вирішено здійснити одночасне відчуження фактично всього рухомого майна товариства.

Крім того, суд звернув увагу, що фактично транспортні засоби вибули з володіння товариства і були відчужені на користь його попереднього керівника ОСОБА_1 , договори комісії були укладені його донькою ОСОБА_3 , що сторонами не заперечувалось, що, свідчить про недобросовісність таких дій.

Суд обгрунтовано зауважив, з урахуванням обставин встановлених в ході розгляду справи, що одночасне відчуження одразу п`яти транспортних засобів, які вибули з володіння працюючого підприємства, свідчить, що такі дії безумовно призвели до негативних наслідків - зменшення майнових активів підприємства.

Дії TOB "Автокапітал+" також не можуть вважатись добросовісними, оскільки відсутні докази, на підставі яких документів TOB "Автокапітал+" пересвідчилось в тому, що представник TOB «Форест Полісся-10» діє відповідно до наданих йому повноважень саме на відчуження транспортних засобів.

Не можна вважати правочин схваленим особою, від імені якої його укладено, якщо дії, що свідчать про прийняття його до виконання, вчинено особою, яка і підписала спірну угоду за відсутності належних повноважень. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 13.09.2017 у справі № 910/28080/14 та Верховного Суду від 16.10.2018 у справі №910/20790/17.

Суд першої інстанції правильно зауважив, що представник TOB "Автокапітал+", проявивши розумну обачливість і добросовісність, належним чином ознайомившись зі змістом наданих документів, міг переконатись, що вони не містять достатніх повноважень на розпорядження майном товариства, оскільки повноваження на зняття автомобілів з обліку та повноваження щодо можливості розпоряджатись транспортними засобами не є тотожними, що свідчить про недобросовісність його дій.

Крім того, відомості про керівника товариства наявні у відкритому доступі у відповідних реєстрах, а відтак проявивши обачливість і добросовісність представник TOB "Автокапітал+" міг пересвідчитись, хто є керівником TOB «Форест Полісся-10» на момент укладення оспорюваних правочинів.

Встановлено, що за умовами укладених договорів комісії, а в подальшому договорів купівлі- продажу, кошти від продажу транспортних засобів не надійшли до TOB «Форест Полісся-10», що додатково свідчить про недобросовісність дій як TOB "Автокапітал+", так і ОСОБА_3 та ОСОБА_1

Встановивши, що волевиявлення власника автомобілів TOB «Форест Полісся-10» не було спрямоване на укладення з TOB "Автокапітал+" договорів комісії для подальшого відчуження транспортних засобів, у представника ОСОБА_3 був відсутній необхідний обсяг дієздатності на їх укладення, договори комісії не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, які обумовлені ними, що виразилось в тому, що TOB «Форест Полісся-10» не отримало жодних грошових коштів від продажу транспортних засобів, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсними договорів комісії з підстав, передбачених в ст.ст. 203, 215, 241 ЦК України.

Посилаючись на встановлення недобросовісності дій третіх осіб та відсутності волі ТОВ «Форест Полісся - 10» на відчуження свого майна, позивачем заявлено вимогу про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Згідно зі статтею 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Позивач звернувся до суду із позовом про витребування майна з незаконного володіння у порядку статті 387 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Застосовуючи положення статті 387 ЦК України, необхідно виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

Правовий аналіз положень статті 387 цього Кодексу дає підстави для висновку, що у наведеній нормі йдеться про право власника на віндикаційний позов, тобто позов власника, який не володіє, до невласника, який незаконно володіє майном, про вилучення цього майна в натурі.

Віндикаційний позов належить до речово-правових способів захисту; захищає право власності в цілому, оскільки він пред`являється у тих випадках, коли порушено права володіння, користування та розпорядження одночасно.

Сторонами у віндикаційному позові є власник речі, який не лише позбавлений можливості користуватися і розпоряджатися річчю, але вже й фактично нею не володіє, та незаконний фактичний володілець речі (як добросовісний, так і недобросовісний).

У постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 752/4033/16-ц (провадження № 61-13656св20), вказано, що «аналіз статті 387 ЦК України свідчить, що віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом. Належним відповідачем у віндикаційному позові є володіючий невласник».

Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 12 січня 2022 року у справі № 703/1191/20.

З урахуванням специфіки речей в обороті, володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку.

Із матеріалів справи вбачається, що 10.09.2022 між ТОВ «Автокапітал+» та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу №7990/22/8/004789, за умовами якого ОСОБА_1 придбав вантажний автомобіль марки «DAF XF 95.430», VIN НОМЕР_1 , за ціною 77375,00 грн (том 1 а.с. 43-44).

10.09.2022 між ТОВ «Автокапітал+» та ОСОБА_1 укладено ще один договір купівлі-продажу №7990/22/8/004790, згідно якого ОСОБА_1 придбав напівпричіп марки «SCHMITZ SKI 24», VIN: НОМЕР_3 , ціна на ксерокопії не читається (т.1 a.c.192 ).

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 зазначених вище договорів купівлі-продажу, які є аналогічними за змістом, передача транспортних засобів продавцем і прийняття його покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна в момент підписання цих договорів; покупець набуває право власності на транспортні засоби з моменту підписання сторонами даних договорів купівлі-продажу, сторони не мають майнових претензій одна до одної з моменту підписання договорів.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 власником напівпричепу марки «SCHMITZ SKI 24», VIN: НОМЕР_3 , є ОСОБА_1 , дата реєстрації 10.09.2022 (том 1 а.с.20-21).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_8 власником вантажного автомобіля марки «DAF XF 95.430», VIN НОМЕР_1 , є ОСОБА_1 , дата реєстрації 10.09.2022 (том 1 а.с. 22-23).

Отже, встановлено, що спірні автомобілі, всупереч волі його власника - ТОВ «Форест Полісся-10», перебувають у користуванні ОСОБА_1 , який заперечує проти їх повернення власнику.

Судом встановлено, що керівник TOB «Форест Полісся-10», діючи на підставі повноважень, наданих статутом щодо можливості розпоряджатись майном, яке належить товариству, не приймав рішення про відчуження транспортних засобів, та не доведено, що для вчинення таких дій (відчуження автомобілів) керівником товариства була уповноважена ОСОБА_3 , як і не встановлено, що в подальшому такі дії були схвалені TOB «Форест Полісся-10».

Як уже зазначено недобросовісність дій щодо відчуження транспортних засобів як TOB "Автокапітал+", так і ОСОБА_3 та ОСОБА_1 підтверджується тим, що за умовами укладених договорів комісії, а в подальшому договорів купівлі- продажу, кошти від продажу транспортних засобів не надійшли до TOB «Форест Полісся-10», про що свідчать виписки по рахунках TOB «Форест Полісся-10» з AT Ощадбанк" та AT "Райффайзен Банк" за період з 31.08.2022 по 30.09.2022, зі змісту яких не встановлено, що TOB «Форест Полісся-10» отримало кошти від TOB "Автокапітал +" за умовами укладених договорів від продажу транспортних засобів (т.1 а.с. 91-96).

ОСОБА_1 також не надав доказів, що є його обов`язком в силу вимог ст.ст. 12, 81, 83 ЦПК України, про те, що він сплатив кошти за умовами укладених договорів купівлі-продажу.

Отже, позивач ТОВ «Форест Полісся-10» не мав волі на укладення правочину з відчуження належних йому автомобілів та не бажав настання наслідків у вигляді переходу права власності на транспортні засоби до третіх осіб.

Виходячи із наведеного, суд першої інстанції встановивши, що відповідачам достовірно було відомо про відсутність волевиявлення позивача на відчуження транспортних засобів і передачу їх у власність іншим особам, та дійшовши висновку про недобросовісність дій набувача ОСОБА_1 , який є колишнім керівником ТОВ «Форест Полісся-10» та ОСОБА_7 , які до того ж перебувають у родинних відносинах, що не заперечується останніми, дійшов обгрунтованого висновку про наявність правових підстав про витребування автомобілів з чужого незаконного володіння на підставі ст. 387 ЦК України.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що майно вибуло з володіння власника майна, право на розпорядження яким на момент виникнення спірних правовідносин мала генеральний директор ТОВ «Форест Полісся-10» ОСОБА_5 , поза його волею внаслідок неправомірних та недобросовісних дій іншого учасника товариства та попереднього керівника.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що договір комісії є правочином щодо надання нематеріальних посередницьких послуг, а не договором відчуження майна, тобто предметом договору комісії виступає діяльність комісіонера, а саме послуга, яка ним надається, а не сам правочин як результат діяльності комісіонера.

Водночас встановлено, що за договором комісії ТОВ «Форест Полісся-10» не виявляло (не демонструвало) свою волю на продаж іншій особі належних йому на праві власності автомобілів.

Предметом доказування у справі, що переглядається, є ті обставини, що позивач ТОВ «Форест Полісся-10» не уповноважувало свого представника на укладення договорів комісії від 8 вересня 2022 року, оспорювані договори комісії вчинені без волі позивача, отже обгрунтованим є висновок суду першої інстанції, що спірні транспортні засоби вибули з володіння власника поза його волею.

ТОВ «Форест Полісся-10» та набувач спірних автомобілів ОСОБА_1 не перебували у договірних відносинах, між ними не було укладено будь-яких цивільно-правових договорів з приводу спірного майна, транспортні засоби вибули з володіння позивача поза його волею, оскільки договір купівлі-продажу від його імені вчинила інша особа без достатніх правових підстав, а саме на підставі договору комісії, який власник спірного майна не вчиняв, а тому правові відносини між ними підлягають врегулюванню на підставі правил статті 387 ЦК України.

Колегія суддів ще раз зазначає, що витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Колегія суддів зазначає, що позивач, звертаючись з вимогою про витребування майна посилався на ст. 387 ЦК України, просив витребувати майно у недобросовісного набувача, яким є ОСОБА_1 , отже він є належним відповідачем, а тому доводи апеляційної скарги у цій частині не можуть бути враховані, про що уже зазначено вище.

Доводи в апеляційній скарзі про те, що відсутні докази повідомлення про припинення довіреності в сервісні центри МВС, хоча довіреність видавалась на представлення інтересів саме в сервісних центрах МВС, не заслуговують на увагу, оскільки судом беззаперечно встановлено, що позивач не уповноважував ОСОБА_3 на укладення будь-яких правочинів від імені Товариства щодо можливості розпоряджатись майном ТОВ «Форест Полісся-10».

Встановлено, що наказом генерального директора ТОВ «Форест Полісся-10» від 31.08.2022 ОСОБА_5 анульовано всі доручення, видані генеральним директором ТОВ «Форест Полісся-10» ОСОБА_1 .

Доводи про те, що з Генеральним директором Товариства ОСОБА_5 контракт (угода) не укладались, повноваження її не визначені, у тому числі у неї відсутнє право на звернення до суду від імені Товариства є безпідставними, оскільки відсутні позови та рішення судів щодо правомірності призначення ОСОБА_5 . Генеральним директором ТОВ «Форест Полісся-10».

До того ж в судовому засіданні суду першої інстанції був оглянутий протокол № 40 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Форест Полісся - 10" від 29.08.2022 року, згідно якого ОСОБА_1 звільнений з посади генерального директора товариства з 29.08.2022 року, на посаду генерального директора призначена ОСОБА_5 з 30.08.2022 року, на зборах були присутні учасники ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які мають 100 % голосів та які підписали протокол без будь-яких застережень. ОСОБА_5 є керівником TOB «Форест Полісся-10», а відповідно до п. 6. 14.2 Статуту генеральний директор представляє товариство у відносинах з будь-якими українськими та іноземними юридичними особами. На підставі Статуту не встановлено обмежень генерального директора на звернення до суду з позовом для захисту інтересів товариства, а тому повноваження ОСОБА_5 на підписання позову підтверджені належним чином, про що також зазначив суд першої інстанції у своєму рішенні.

Колегія суддів погоджується також з висновками суду першої інстанції щодо розгляду спору судом загальної юрисдикції.

Спірні правовідносини між сторонами виникли не у зв`язку із здійсненням господарської діяльності TOB "Форест Полісся-10", а з вимогами позивача, пов`язаними із захистом свого права власності на рухоме майно шляхом витребування його від незаконного володільця - фізичної особи, яка не є фізичною особою -підприємцем.

Вимоги про визнання недійсними договорів комісії заявлені до юридичної особи, проте на підставі встановлених обставин, позивач просив захистити право власності на майно, незаконним набувачем якого є фізична особа.

Вирішуючи питання щодо юрисдикції, суд першої інстанції у своєму рішенні зіслався на численні постанови Верховного Суду з цього питання.

Так, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 липня 2023 року у справі №757/31372/18 зазначено, що Велика Палата Верховного Суду вже зауважувала, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (п.58).

У пункті 62 зазначеної постанови Велика Палата вказала, що суд має встановити відповідні факти й оцінити певні дії відповідача як правомірні чи протиправні у мотивувальній частині рішення, вирішуючи питання про задоволення саме тієї позовної вимоги, яка спрямована на вирішення спору, а не на створення передумов для його вирішення у майбутньому. Згідно з принципом процесуальної економії штучне подвоєння судового процесу (тобто вирішення одного спору у декількох судових справах в одній чи декількох судових юрисдикціях) є неприпустимим. Вирішення справи у суді в одному судовому процесі має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

Отже, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що виходячи з характеру спірних правовідносин, враховуючи суть спору, те, що не дивлячись на те, що вимоги про визнання недійсними договорів комісії заявлені до юридичної особи, проте, окремий розгляд заявлених вимог є процесуально недоцільним, а тому цей спір підлягає вирішенню і розгляду саме за правилами цивільного судочинства.

Отже, доводи представника ОСОБА_1 адвоката Якименка М.М. про те, що цей позов об`єднує декілька вимог, що не пов`язані між собою, а тому цей спір є штучним та об`єднання в позові декількох вимог є зловживанням процесуальними правами зі сторони позивача, не заслуговують на увагу з наведених підстав.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявників та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить із того, що у справі, що переглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при регулюванні спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

У задоволенні апеляційної скарг відмовлено, тому підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.

Керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Поліщук Тетяни Олександрівни залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 18 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01.10.2024.

Головуючий Судді: