РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2024 року

м. Рівне

Справа № 571/2067/23

Провадження № 22-ц/4815/962/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 28 травня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: про встановлення факту батьківства.

В обґрунтування заяви зазначила, що з 2008 року вона і ОСОБА_3 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_4 . При вагітності та після ОСОБА_5 сина ОСОБА_3 визнавав батьківство. Однак, оскільки в момент народження ОСОБА_4 він перебував на заробітках, відомості про батька при реєстрації народження сина бути записані відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України.

До початку широкомасштабної військової агресії російської федерації проти України вона та ОСОБА_3 проживали в АДРЕСА_1 та разом виховували сина ОСОБА_4 . В зв`язку з введенням воєнного стану ОСОБА_3 був мобілізований до лав Збройних Сил України. 23 серпня 2022 року вона з ОСОБА_3 зареєстрували шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер.

Для захисту прав сина: офіційного підтвердження походження (батьківства) дитини, можливості оформлення одноразової грошової допомоги, пенсії у зв`язку з втратою годувальника у неї виникла необхідність у встановленні юридичного факту - факту батьківства ОСОБА_3 стосовно сина ОСОБА_4 .

Обставинами, які підтверджують такий факт є: постійне проживання однією сім`єю, ведення спільного господарства, спільний побут та бюджет, визнання ОСОБА_3 за життя свого батьківства щодо ОСОБА_4 , спільна турбота про дитину.

Покликаючись на вищевикладене та норми Сімейного та Цивільного процесуального кодексів України , просила встановити факт батьківства, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець села Орв`яниця Дубровицького району Рівненської області, громадянин України, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , є батьком ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відповідно до уточненої заяви також просила внести зміни в актовий запис №23, складений виконавчим комітетом Томашгородської сільської ради Рокитнівського району Рівненської області 28 травня 2012 року про народження ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Томашгород Рокитнівського району Рівненської області, зазначивши у відомостях про батька: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянин України.

Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 28 травня 2024 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заяви.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що заявник надала достатньо доказів для підтвердження факту того, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , є біологічним батьком ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 . Крім того заявник вказав, що згідно ч. 2 ст. 294 ЦПК України суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази, а відсутність генетичних досліджень не може бути підставою для відмови у встановленні батьківства.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заявник та її представник подали заяви, якими просили розгляд справи проводити без їхньої участі за наявними в матеріалах справи доказами. Апеляційну скаргу підтримують.

Заслухавши суддю-доповідача, представника заявника, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підстав повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Встановлено, що ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Томашгород, Рокитнівського району Рівненської області. Батьками дитини зазначені ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_1 (а.с.7).

Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, який сформовано 13 вересня 2017 року вбачається, що в актовому записі про народження ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 , відомості про батька записні відповідно до ч.1 ст.135 СК України (а.с.8).

23 серпня 2022 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб у Рокитнівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Сарненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). Після реєстрації шлюбу подружжя не змінювало своїх прізвищ, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.10).

Зі свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Катеринівка, Покровського району Донецької області (а.с.9).

Відповідно до статті 121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Частиною першою статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки чи чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Частиною першою статті 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Відповідно до частини першої статті 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства, відповідно до частини першої статті 130 СК України, є смерть того, батьківство кого встановлюється, або оголошення його померлим.

Та обставина, що питання визнання батьківства за рішенням суду відповідно до статей 128, 129 СК України не вирішувалось за життя такої особи, не є перешкодою для застосування статті 130 СК України.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі №373/2257/18 (провадження № 61-15136св20), від 15 квітня 2021 року у справі №361/2653/15 (провадження № 61-2239св21).

Згідно з п. 7 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК України. Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи. Усі вони беруть участь у справі як заявники, а органи опіки та піклування й інші особи (залежно від обставин справи) - як заінтересовані особи. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

При розгляді спору щодо визнання батьківства суд має виходити зі змісту ч. 2 ст. 128 СК України, відповідно до якої підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ст. 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Відповідно до ст. 134 СК України, на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження.

Фактичні обставини,встановлені судом,з посиланням на докази,на підставі яких встановлені відповідні обставини. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина першастатті 80 ЦПК України).

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Надаючи оцінку зібраним у справі доказами місцевий суд прийшов до правильного висновку щодо недоведеності вимог заявника.

Заявником не надано доказів, які б вказували на неможливість проведення молекулярно-генетичного дослідження спорідненості неповнолітнього ОСОБА_6 та сестри померлого ОСОБА_3 .

Більш того не надано свідоцтв про народження ОСОБА_3 та заінтересованої особи ОСОБА_2 , тобто не підтверджена спорідненість між померлим та самою заінтересованою особою.

Відтак місцевий суд закономірно не взяв до уваги твердження заінтересованої особи ОСОБА_2 , що ОСОБА_3 є батьком дитини.

Крім відповіді військової частини НОМЕР_3 про відсутність зразків біологічного матеріалу, який містить геномну інформацію ОСОБА_3 та можливість проведення безкоштовного аналізу ДНК-експертизи, заявник не вказувала на те, чи з`ясовували наявність необхідного біологічного матеріалу, який міг відбиратись при встановленні причин загибелі військовослужбовця у разі проведення судово-медичної експертизи.

Акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 01.05.2024 року, показання свідків та характеристика учня ОСОБА_6 . Томашгородського ліцею №2 Рокитнівської селищної ради також не є достатніми для твердження про спорідненість сина заявниці з ОСОБА_3 , оскільки не містять достовірних відомостей з якого часу ОСОБА_3 проживав у с. Томашгород та чи був зареєстрований і проживав із заявницею станом на час народження дитини.

Щодо доводів апеляційної скарги про можливість суду витребовувати докази за власною ініціативою у справах окремого провадження, то норма ч. 2 ст. 294 ЦПК України не встановлює обов`язку обґрунтування та доказування поданої заяви і обставин виключно на суд, крім того за умови наявності у сторони представника - адвоката такий підхід фактично перекладає його ж обов`язки щодо надання кваліфікованої правничої допомоги на суд.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (Seryavinand Others v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 28 травня 2024 року немає, оскільки воно відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статями 367,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 28 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: Боймиструк С.В.

Гордійчук С.О.

Ковальчук Н.М.