ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

05 червня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/9523/23

Головуючий у першій інстанції Логвіна Т. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/727/24

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Висоцької Н.В., Онищенко О.І.,

учасники справи:

позивач: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 лютого 2024 року (повний текст складено 04.03.2024) у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, -

У С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (далі по тексту ПАТ «НАСК «Оранта») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому, керуючись ст. 1166, 1187, 1191 ЦК України, просило стягнути з відповідача на його користь страхове відшкодування в порядку регресу в розмірі 99 000 грн, витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача.

Позов обґрунтовувало тим, що 29.12.2018 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ГАЗ 330232-414» д.р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Mercedes-Benz E-класс» д.р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . Цивільно-правова відповідальності власника автомобіля «ГАЗ 330232-414» д.р.н. НОМЕР_3 на момент ДТП була застрахована за договором №АМ/7088764, укладеним 25.05.2018 між ОСОБА_3 та ПАТ «НАСК «Оранта».

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова підтверджено, що ДТП сталося внаслідок вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, ОСОБА_1

Указувало, що 07.02.2019 ПАТ «НАСК «Оранта» на підставі страхових актів № ОЦВ-19-32-42/1 від 24.01.2019 та № ОЦВ-19-32-42/2 від 31.01.2019 сплатило власнику пошкодженого в ДТП автомобіля 99 000 грн.

Зазначало, що 23.07.2021 та 29.09.2021 відповідачу направлялось досудове попередження № 08-03-14/1-04/6696, однак відповіді не надійшло.

07.08.2023 відповідач звернувся до суду із заявою про застосування строків позовної давності, просив застосувати наслідки спливу позовної давності, передбачені ст. 267 ЦК України.

Зазначав, що до позивача перейшло право регресу за договором майнового страхування з дати фактичної оплати, а саме з 07.02.2019, строк позовної давності закінчився 07.02.2022, позов до суду подано 21.06.2023, тобто зі спливом позовної давності, на підставі чого відповідач звільнений цивільним законодавством за виконання свого обов`язку перед позивачем.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 29.02.2024 у задоволенні позову ПАТ «НАСК «Оранта» до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «НАСК «Оранта» просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на його невідповідність нормам процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що в лютому 2022 року ПАТ «НАСК «Оранта» подано позовну заяву до Деснянського районного суду м. Чернігова про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу з ОСОБА_4 , яка ухвалою суду від 31.03.2023 залишена без розгляду.

У червні 2023 року ПАТ «НАСК «Оранта» повторно подано позовну заяву, натомість судом першої інстанції не взято до уваги повторність подання позову, що вказує на відсутність бездіяльності позивача протягом вказаного строку.

Також заявник посилається на введення в Україні карантину та воєнного стану, на час якого перебіг позовної давності, визначений ЦК України, зупиняється.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «НАСК «Оранта» суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача про стягнення з відповідача відшкодування шкоди в порядку регресу є правомірними, проте страхове відшкодування потерпілій у ДТП особі виплачено позивачем 07.02.2019, а з позовом до суду ПАТ «НАСК «Оранта» звернулося 21.06.2023, після закінчення строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Однак колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо спливу строку позовної давності через його невідповідність обставинам справи, і, як наслідок, неправильним застосуванням норм матеріального права, виходячи з наступного.

Судом у справі встановлено, що 29.12.2018 о 09.08 у м. Чернігові сталася ДТП за участю автомобіля «ГАЗ 330232-414» д.р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Mercedes-Benz E-класс» д.р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 31.01.2019 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП за фактом порушення ПДР у вказаній ДТП.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «ГАЗ 330232-414» д.р.н. НОМЕР_3 на момент вчинення ДТП була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта», що підтверджується копією полісу № АМ/7088764 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 25.05.2018 (а.с. 8).

02.01.2019 ОСОБА_5 звернувся до ПАТ «НАСК «Оранта» із заявою про страхове відшкодування відповідно до договору № АМ 7088764, у зв`язку зі страховою подією, що сталася 29.12.2018 за його участі та участі ОСОБА_1 (а.с. 21).

Із розрахунку страхового відшкодування ПАТ «НАСК «Оранта» від 22.01.2019 вбачається, що сума страхового відшкодування за договором страхування № АМ7088764 від 25.05.2018 за страховим випадком від 29.12.2018 становить 72 144,06 грн (а.с. 10 зворот).

Відповідно до страхового акту № ОЦВ-19-32-42/1 від 24.01.2019 погоджено виплату страхового відшкодування по договору № АМ-7088764 від 25.05.2018 ОСОБА_6 у сумі 72 144,06 грн (а.с. 10).

02.01.2019 ОСОБА_2 звернувся до ПАТ «НАСК «Оранта» із заявою, в якій просив призначити додатковий огляд автомобіля Mercedes-Benz GL 350 CDI д.р.н. НОМЕР_2 , по факту ДТП від 29.12.2018 у зв`язку із виявленням прихованих пошкоджень (а.с. 15).

Із розрахунку страхового відшкодування ПАТ «НАСК «Оранта» від 30.01.2019 вбачається, що додаткова сума страхового відшкодування за договором страхування № АМ7088764 від 25.05.2018 за страховим випадком від 29.12.2018 становить 26 855,94 грн (а.с. 16 зворот).

Відповідно до страхового акту № ОЦВ-19-32-42/2 від 31.01.2019 погоджено виплату страхового відшкодування по договору № АМ-7088764 від 25.05.2018 ОСОБА_6 у сумі 26 855,94 грн (а.с. 16).

На підтвердження суми шкоди в матеріалах справи наявні ремонтні калькуляції від 04.01.2019 (а.с. 11-13) та від 28.01.2019 (а.с. 17-19), складені за допомогою програмного забезпечення Audatex на підставі переліку пошкоджень зафіксованих в протоколах огляду від 02.01.2019 (а.с. 14) та 24.01.2019 (а.с. 20).

Відповідно до Реєстру безготівкових термінових переказів від суб`єктів господарювання № 24 від 07.02.2019 ПАТ «НАСК «Оранта» виплатило ОСОБА_5 страхове відшкодування у сумі 72 144,06 грн та 26 855,94 грн, всього - 99 000 грн (а.с. 7).

Перерахунок коштів підтверджується платіжним дорученням № 7562 від 07.02.2019 за яким ПАТ «НАСК «Оранта» перерахувало 529 285,29 грн згідно реєстру від 07.02.2019 № 24, за договором від 27.12.2018 № 11/5-2/63 для виплати через СТП (а.с. 6).

У лютому 2022 року ПАТ «НАСК «Оранта» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , про відшкодування шкоди в порядку регресу (справа №750/50/22).

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 31.03.2024 по справі № 750/50/22 позовну заяву ПАТ «НАСК «Оранта» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди залишено без розгляду (а.с. 117).

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів") (пункт 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі N 755/18006/15-ц (провадження N 14-176цс18), пункт 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі N 752/16797/14-ц (провадження N 14-80цс19)).

Спірні правовідносини регулюються Законом України від 01 липня 2004 року N 1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та главою 82 підрозділу 2 розділу III ЦК України.

Вище вказаний Закон України є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).

За нормами статті 3 даного Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування (правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 28 вересня 2022 року в справі N 727/182/21, провадження N 61-11749св21, від 17 серпня 2022 року в справі N 761/15232/18 провадження N 61-19661св20 та інших).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі N 755/18006/15-ц (провадження N 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі N 760/15471/15-ц (провадження N 14-316цс18).

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу, що стаття 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачає, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду:

а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії;

в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником);

г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху;

ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону;

д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування);

а також до підприємства, установи, організації, що відповідає за стан дороги, якщо заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди шкода виникла з їх вини та до особи, яка заподіяла шкоду навмисно.

Регресом (з лат. "regressus" - зворотній рух) є право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду.

При регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи.

Це виходить із змісту статей 559 та 1191 ЦК України, згідно яких зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою.

У постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 910/18279/19 зроблено висновок про те, що під час регресу право вимоги (регресу) виникає у третьої особи після виконання такою особою обов`язку боржника та, відповідно, припинення основного (деліктного) зобов`язання та виникнення нового (регресного) зобов`язання.

У справі, що переглядається, факт вчинення ДТП та наявність вини саме відповідача сторонами не оспорюється.

У постанові Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 січня 2019 року встановлено, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.3. а) ПДР України, згідно якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний перед виїздом перевірити та забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу, тобто наявні передбачені п. г) ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" підстави для звернення з регресним позовом до відповідача, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Щодо суми відшкодування, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції та Фонду державного майна від 24.11.2003 №142/5/2092 (далі Методика) вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазначає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазначає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ.

Відповідно до п. 7.38 Методики значення Ез приймається таким, що дорівнює нулю для:

3 нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує:

5 років для легкових КТЗ виробництва країн СНД.

7 років для інших легкових КТЗ,

3 роки для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД;

4 роки для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів;

5 років для мототехніки.

Відповідно до 7.39 вищевказаної методики винятками стосовно використання зазначених вимог є:

а) КТЗ експлуатується в інтенсивному режимі (фактичний середньорічний пробіг щонайменше вдвічі більший за середньорічний нормативний);

б) складові частини кузова та оперення кузова, кабіни, рами КТЗ відновлювали ремонтом (крім випадків, що однозначно свідчать про усунення експлуатаційних пошкоджень (наприклад, усунення сколів ЛФП на лицьових поверхнях кузова, усунення деформації методом видалення вм`ятин без пофарбування складової частини));

в) складові частини каркасу кузова, оперення кузова, кабіни та рами мають наскрізну корозію, що призвело до зниження витривалості і міцності матеріалу виготовлення цієї складової частини (складових частин) КТЗ;

г) складові частини кузова, кабіни, рами КТЗ мають пошкодження у вигляді деформації, за винятком таких, що підпадають під визначення експлуатаційних пошкоджень відповідно до пункту 1.6 розділу 1 цієї Методики;

Відповідно до пп. 14.1.163 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України перша реєстрація транспортного засобу це реєстрація, яка здійснюється уповноваженими державними органами України щодо цього транспортного засобу в Україні вперше. Новий транспортний засіб це транспортний засіб, що не має актів державної реєстрації уповноважених органів, у тому числі іноземних, які дають право на його експлуатацію (пп. 14.1.124 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу). Транспортні засоби, що використовувалися - це транспортні засоби, на які уповноваженими державними органами, в тому числі іноземними, видано реєстраційні документи, що дають право експлуатувати такі транспортні засоби (пп. 14.1.251 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу).

Як вбачається з матеріалів справи, згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу «Mercedes-Benz» д.р.н. НОМЕР_2 датою першої реєстрації автомобіля 2013 року випуску є 01.10.2013 (а.с. 27).

Таким чином, як правильно зазначив суд першої інстанції, станом на дату настання ДТП - 29.12.2018, згідно технічних характеристик пошкодженого автомобіля, підстави для нарахування коефіцієнту фізичного зносу були відсутні.

На підтвердження завданих збитків на загальну суму 99 000 грн позивачем надано та судом першої інстанції враховано:

- ремонтну калькуляцію від 04.01.2019, складену за допомогою програмного забезпечення Audatex на підставі переліку пошкоджень зафіксованих в протоколах огляду від 02.01.2019;

- ремонтну калькуляцію від 28.01.2019, складену за допомогою програмного забезпечення Audatex на підставі переліку пошкоджень зафіксованих в протоколах огляду від 24.01.2019.

Комп`ютерні програми для складання кошторису відновлювального ремонту КТЗ іноземного виробництва "Audatex М21", "Audatex М95", "AudaShare" Німеччина, містяться у переліку рекомендованих нормативно-правових актів, методичної, довідкової літератури та комп`ютерних баз даних з програмним забезпеченням для складання кошторису відновлювального КТЗ іноземного виробництва Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

Таким чином, ремонтна калькуляція, складена за допомогою програмного забезпечення Audatex є належним та допустимим доказом для підтвердження розміру шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд уважає доведеним фактичний розмір шкоди, заподіяної позивачу внаслідок ДТП, який підтверджується вищевказаними доказами.

На підтвердження перерахування коштів на рахунок ОСОБА_5 позивачем надано Реєстр безготівкових термінових переказів від суб`єктів господарювання № 24 від 07.02.2019, відповідно до якого ПАТ «НАСК «Оранта» виплатило ОСОБА_5 виплату страхового відшкодування у сумі 72144,06 грн та 26855,94 грн, тобто на загальну суму 99 000 грн.

Установивши, що ПАТ «НАСК «Оранта» виплатило суму страхового відшкодування ОСОБА_5 , суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що до позивача у порядку регресу перейшло право регресної вимоги на отримання від ОСОБА_1 виплаченого страхового відшкодування внаслідок ДТП, яка сталась 29.12.2018, у сумі 99 000 грн.

Щодо застосування судом першої інстанції строку позовної давності, апеляційний суд зважає на наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

При цьому відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Разом з тим згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

При вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». У випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК України), а також статтею 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі страхування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, то з урахуванням положення статті 515 ЦК України суброгація застосовується лише до майнового страхування.

Таким чином, при регресі строк позовної давності обчислюється з моменту здійснення відповідної виплати страхового відшкодування.

Проте, під час розгляду справи судом першої інстанції помилково не враховано положення пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Законом України від 30.03.2020 №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30.03.2020 № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню у тому випадку, коли строк позовної давності не сплив на момент встановлення карантину на території України (12.03.2020).

Закон № 540-ІХ передбачив, що моментом, з якого продовжується позовна давність (у тому числі передбачена статтями 257, 258 ЦК України), є запровадження карантину відповідно до Постанови № 211, тобто 12.03.2020. А тому у разі, якщо сплив позовної давності мав би настати з 12.03.2020, а позивач звернувся до суду після цього моменту, але до закінчення карантину, позовна давність не може вважатись пропущеною, а суд не має підстав для застосування статті 267 ЦК України (наслідки спливу позовної давності). Така позиція наведена в постанові Верховного Суду від 30.11.2023 у справі №27/55(914/4078/21).

Закон № 540-ІХ містить пряму вказівку на продовження позовної давності на строк дії карантину, який відповідно до Постанови № 211 починається саме з 12.03.2020.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Право на позов у ПАТ «НАСК «Оранта» виникло 07.02.2019, тобто до введення карантину 12.03.2020, сплив позовної давності настав з 07.02.2022, тобто до закінчення дії карантину, з позовом ПАТ «НАСК «Оранта» звернулося 21.06.2023, тобто до закінчення дії карантину (30.06.2023).

З урахуванням вищевикладеного з огляду на те, що строк позовної давності для звернення до суду у ПАТ «НАСК «Оранта» сплив у період запровадження в Україні карантину і останнє звернулось до суду до закінчення дії карантину, колегія суддів уважає, що відповідно до пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України позовна давність не може вважатись пропущеною, а суд не мав підстав для застосування статті 267 ЦК України.

З огляду на зазначене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються учасники справи, як на підставу своїх вимог та заперечень, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ПАТ «НАСК «Оранта» підлягає задоволенню, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 29.02.2024 скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягають стягненню понесені ним судові витрати у вигляді судового збору у сумі 6 710 грн (2 684 грн за розгляд справи судом першої інстанції + 4 026 грн за розгляд справи судом апеляційної інстанції), оплата яких підтверджена квитанціями (а.с. 1, 105).

Керуючись ст. 141, 367, 374, 376 ч. 1 п. 4, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 лютого 2024 року скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (місцезнаходження: вул. Здолбунівська, б. 7-Д, м. Київ, ) страхове відшкодування в порядку регресу у розмірі 99 000 (дев`яносто дев`ять тисяч) грн. та 6 710 (шість тисяч сімсот десять) грн судового збору за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча О.Є. Мамонова

Судді: Н.В. Висоцька

О.І. Онищенко