ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7229/24 Справа № 235/308/24 Суддя у 1-й інстанції - Величко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.

сторони справи :

позивач ОСОБА_1

відповідач- ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14 травня 2024 року, ухваленого суддею Величко О.В., (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),

ВСТАНОВИВ

У січні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, спричиненої залиттям приміщення.

В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . 09.11.2023 внаслідок залиття вказаного приміщення, яке відбулося з вини власника квартири АДРЕСА_2 , розташованої поверхом вище, що належить відповідачу ОСОБА_2 . В приміщенні позивача намокли стіни, обвалилася стеля, зіпсовані меблі, міжкімнатні двері, замкнуло електропостачання, зіпсовано охранку систему, що зафіксовано актом обстеження від 09.11.2023. Причиною залиття приміщення став прорив труби опалення у квартирі відповідача (прогнила батарея). Оскільки відповідач добровільно відмовився відшкодувати їй матеріальні збитки, завдані затопленням квартири, вона просила стягнути з відповідача на свою користь 48093 грн. в якості відшкодування майнової шкоди, завданої залиттям квартири, та моральну шкоду в сумі 20000 грн., понесений судовий збір в сумі 1211, 20 грн.

В подальшому позивачка уточнила свої позовні вимоги, а саме просила стягнути з відповідача 52593 грн. в якості відшкодування матеріальної шкоди, моральну шкоду в сумі 20000 грн., та судові витрати в сумі 1211, 20 грн.

Заочним рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14 травня 2024 року позовні вимоги було задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 7000 грн., витрати, пов`язані з підготовкою розгляду справи в сумі 193,51 грн., судовий збір в сумі 423,92 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави недоплату судового збору за вимогу про стягнення моральної шкоди в сумі 1211, 20 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 оскаржила рішення суду в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач просила скасувати оскаржуване судове рішення в частині відмовлених у задовленні вимог, ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду, внаслідок залиття належної їй приміщення у розмірі 52593,00 грн. Та 359,39 грн. витрат за складання акту про пошкодження та судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Позивач зазначає, що суд безпідставно відмовив їй у відшкодуванні матеріальної шкоди, адже відповідач не спростував належними та допустимими доказами її вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, що є його процесуальним обов`язком. Вона зі свого боку довела розмір матеріальної шкоди доказами, які були в неї в наявності, суд не розглянув питання призначення експертизи, зауваживши, що вона не надала висновок спеціаліста.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справі, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено позивачка по справі ОСОБА_1 є власником вбудованого приміщення- магазина, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно Акту обстеження від 09.11.2023 року, складеного комісією у складі ФОП ОСОБА_3 , майстра ОСОБА_4 , представника ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_3 відбувся порив системи опалення, а саме прогнила батарея. Квартира АДРЕСА_2 однокімнатна, розташована на другому поверсі, в квартирі виявлена незаконна встановлена тепла підлога. В результаті пориву була затоплена нижче розташована квартира АДРЕСА_4 магазин промтоварів: залитий торгівельний зал магазину, намокли стіни ( гіпсокартон) , обвалилась стеля ( гіпсокартон), випала дерев`яна балка, намокли електрична і охоронна системи, розподільчі коробки, намокли двері і коробка, на підлозі стояла вода.

Отже, судом встановлено, що 09.11.2023 р. дійсно відбулося затоплення приміщення позивачки за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить останній на праві власності. Причина затоплення: порив квартири опалення у квартирі АДРЕСА_3 , в якій значиться зареєстрований відповідач по справі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди суд першої інстанції виходив з того, що з боку сторони позивача не було надано жодного доказу на підтвердження розміру матеріальних збитків.

Із даним висновком колегія суддів погодитися не може, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частинами четвертою, п`ятою статті 319 ЦК України зазначено, що власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян.

Тобто, власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 322 ЦК України).

Нормами статей 151, 156, 177 ЖК України визначено, що громадяни (власники, наймачі, члени їх сімей) зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об`єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і придомової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під`їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках і в інших місцях загального користування.

Частиною шостою статті 55 Кодексу цивільного захисту України передбачено, що обов`язок із забезпечення пожежної безпеки в жилих приміщеннях державного, комунального, громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів покладається на квартиронаймачів і власників квартир, а в жилих приміщеннях приватного житлового фонду та інших спорудах, приватних житлових будинках садибного типу, дачних і садових будинках з господарськими спорудами та будівлями - на їх власників або наймачів, якщо це обумовлено договором найму.

Матеріалами справи встановлено, що 09.11.2023 року відбулося залиття нежитлового приміщення квартири, належній позивачці №11, внаслідок прориву триби опалення з квартири, розташованої поверхом вище, що належить відповідачу ОСОБА_2 .

Внаслідок залиття нежитлового приміщення квартири позивача, були пошкоджені залитий торгівельний зал магазину, намокли стіни (гіпсокартон) , обвалилась стеля (гіпсокартон), випала дерев`яна балка, намокли електрична і охоронна системи, розподільчі коробки, намокли двері і коробка, на підлозі стояла вода.

Позивачем надано розрахунок матеріальної шкоди, який не спростовано відповідачем. Матеріали справи не містять даних, що позивач уникла від проведення призначеної судом експертизи, дану справу розглянуто в заочному порядку, відповідач не надав жодних доказів на спростування заявлених позовних вимог, зокрема щодо відшкодування матеріальної шкоди тощо.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

У пункті 2 постанови Пленум Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», яка є релевантною і до норм нового ЦК України, судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. За обставинами справи цю презумпцію мала б спростувати саме відповідачка, що нею не зроблено.

Отже, з огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить протиправність дій, наявність шкоди та її розмір й причинно-наслідковий зв`язок. Позивач зазначене довела.

Позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог суду надано Акти про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) від 09 листопада 2023 року та розрахунок складових заподіяної матеріальної шкоди.

Отже, зважаючи на те, що позивачем доведено факт залиття квартири, який мав місце у листопаді 2023 року та розмір спричиненої шкоди 53593,00 грн, та тоді як, відповідачем не надано належних доказів, які б спростовували вимоги позивача і надані нею докази про те, що пошкодження майна сталося внаслідок протиправної бездіяльності відповідача (незадовільний стан системи опалення), у суду першої інстанції були відсутні підстави для відмови у позові.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення суду першої інстанції в частині відмовлених у задоволенні позовних вимог не відповідає вимогам закону, оскільки воно ухвалене без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення по задоволення заявлених позовних вимог в цій частині.

Згідно приписів ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки рішення суду скасовано та ухвалено нове судове рішення про задоволення позову в частині відшкодування матеріальної шкоди, понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору за подачу позову до суду у розмірі 1211,20 грн. та за подачу апеляційної скарги 1816,80 грн. , що разом складає 3028,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст.367,374,376, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14 травня 2024 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди скасувати, ухвалити нове судове рішення про повне задоволення цих позовних вимог.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 матеріальну шкоду, внаслідок залиття квартири в розмірі 52593,00 (п`ятдесят дві тисячі п`ятсот дев`яносто три) грн. та 359,39 грн за складання акту, а також витрати зі сплати судового збору за розгляд справи в судах першої і апеляційної інстанцій в загальному розмірі 3028,00 (три тисячі двадцять вісім) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення виготовлено 03 жовтня 2024 року.

Головуючий:

Судді: