Дата документу 24.10.2024
Справа № 334/7288/24
Провадження № 2-о/334/322/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2024 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Фетісова М.В., за участю секретаря судового засідання Засько О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Запорізька міська рада, про встановлення факту, що має юридичне значення,

за участю заявниці ОСОБА_1 ,

встановив:

представник заявниці адвокат Нінчук-Худякова О.М. звернулась до суду з заявою, в якій просить встановити факт постійного проживання заявниці зі спадкодавцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік заявниці ОСОБА_2 після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 . Спадкоємці за заповітом відсутні. Спадкоємцями за законом першої черги є дружина ОСОБА_1 та донька ОСОБА_3 . У шестимісячний строк, який сплив 02.04.2022, до нотаріальної контори із заявами про відкриття спадщини спадкоємці не зверталися, однак заявниця прийняла спадщину відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України. На початку березня 2022 року заявниця зверталася до нотаріусів міста Запоріжжя, якими повідомлено про зміни у законодавстві, зокрема щодо припинення строків на прийняття спадщини під час воєнного стану згідно з Постановою КМУ № 719 від 24.06.2022, у зв`язку із чим вважала, що строк прийняття спадщини зупинено під час воєнного стану та виїхала до Німеччини. У травні 2024 року заявниця повернулася до міста Запоріжжя та звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Новікова А.В., яким роз`яснено, що пункт, який зупиняв прийняття спадщини на час воєнного стану виключено на підставі Постанови КМУ № 469 від 09.05.2023, однак вона прийняла спадщину, оскільки фактично проживала разом зі спадкодавцем на день його смерті за однією адресою та порекомендував звернутися до суду. Постановою приватного нотаріуса заявниці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю у паспорті відмітки про реєстрацію її місця проживання разом зі спадкодавцем. Факт проживання заявниці разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини підтверджується довідкою про фактичне місце проживання особи без реєстрації від 02.09.2024. Заявниця є співвласником 1/2 частки спадкової квартири.

Ухвалою про відкриття провадження у справі від 12.09.2024 відкрите провадження у справі.

Заявниця ОСОБА_1 просила задовольнити її заяву з урахуванням обставин, викладених у ній.

Представник заявниці адвокат Нінчук-Худякова О.М. в судове засідання не з`явилася. Про причини неявки не повідомила. З заявою про розгляд справи без її участі не зверталася.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася. Подала заяву про розгляд справи без її участі. Зазначила, що Запорізька міська територіальна громада в особі Запорізької міської ради не є суб`єктом, який не визнає чи порушує законні права та інтереси позивачів.

Заслухавши пояснення заявниці, допитавши свідків, дослідивши заяву, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Свідок ОСОБА_3 пояснила, що є донькою заявниці. Вона та ОСОБА_1 пропустили строк для прийняття спадщини після смерті батька, оскільки нотаріус повідомила. Мати ОСОБА_1 проживала у спірній квартирі з 1976 року разом із татом ОСОБА_2 на час його смерті. 05.03.2022 вони разом із матір`ю виїхали до країни Німеччина після початку війни. Мати повернулася до міста Запоріжжя у травні-червні 2024 року.

Свідок ОСОБА_5 пояснила, що з заявницею знайома з 1976 року, є сусідами. У 1976 році заселилася до квартири АДРЕСА_3 . В той же час заселилися до квартири АДРЕСА_4 вказаного будинку заявниця разом із чоловіком ОСОБА_2 та донькою ОСОБА_6 . В квартирі заявниця проживала разом із чоловіком до дня його смерті, яка настала до дня введення воєнного стану. В теперішній час заявниця продовжує проживати у спірній квартирі. Заявниця проводила поховання чоловіка.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що з заявницею знайома з 1976 року, є сусідами. З 1976 року заявниця проживала разом із чоловіком ОСОБА_2 в квартири АДРЕСА_2 до дня його смерті останнього, яка настала у 2021 році. Поховання чоловіка здійснювала заявниця. Спочатку з заявницею та її чоловіком проживала їх донька ОСОБА_6 . У 1980-х роках після укладення шлюбу донька виїхала на інше місце проживання.

У пункті 5 частини другої статті 293 ЦПК зазначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

20.04.1974 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 20.04.1974.

ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 22.04.1975. Батьками якої є: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 05.10.2021.

До спадкової маси після смерті ОСОБА_2 увійшла 1/2 частка квартири АДРЕСА_2 . Право власності спадкодавця на 1/2 частку вказаної квартири підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № НОМЕР_4 від 11.01.2006, посвідченого Ленінською районною адміністрацією Запорізької міської ради, та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10.02.2006 № 9807148.

12.07.2024 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Новіковим А.В. заведена Спадкова справа № 64/2024 після смерті ОСОБА_2 на підставі заяви ОСОБА_1 від 12.07.2024, що підтверджується копією Спадкової справи.

23.07.2024 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Новіковим А.В. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 269/02-31. Приватним нотаріусом відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що нею пропущено строк для прийняття спадщини.

Відповідно до довідки про фактичне місце проживання особи без реєстрації від 02.09.2024 ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 з 03 листопада 2007 року до 22 жовтня 2021 року, однак в цей період часу і по теперішній день фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою був зареєстрований та проживав до дня своєї смерті чоловік ОСОБА_1 ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до смерті останнього проживали єдиною родиною, мали єдиний бюджет та вели сумісне господарство.

Відповідно до підпункту 16 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» - «якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини».

Відповідно до статті 2 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі Закон № 1382-IV) громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом.

Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання (частини перша та шоста статті 29 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Відповідно до положень статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частинами першою, третьою та п`ятою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (частина перша статті 1269 ЦК України).

При цьому слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

У постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 404/2163/16-ц колегія суддів дійшла до висновку про те, що відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо передбачені частиною третьою статті 1268 ЦК України обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами.

Відповідно до підпункту 4.10 пункту 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі Порядок № 296/5), видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

Зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (пункт 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року) Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Як випливає з пункту 3.22 Порядку № 296/5, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Судом встановлено, що факт постійного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини у квартирі АДРЕСА_2 знайшов своє підтвердження на підставі досліджених судом доказів: довідки про фактичне місце проживання особи без реєстрації від 02.09.2024 та показань свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 .

Метою встановлення факту спільного проживання заявниці зі спадкодавцем є необхідність реалізації її права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про можливість задоволення заяви, оскільки встановлення цього факту породжує для заявниці юридичні наслідки, від яких залежать її майнові права на спадщину.

Суд не бере до уваги витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання від 05.10.2021 № 1 та свідоцтво про поховання № НОМЕР_5 від 07.10.2021, оскільки вони не стосуються предмета доказування в цій справі.

Відповідно до частини сьомої статті 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справі окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Керуючись статтями 10, 13, 81, 89, 263 - 265, 268, 315, 319 ЦПК України, суд

ухвалив:

заяву задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Запоріжжя або безпосередньо до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Повне рішення складене 29 жовтня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

заявниця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ,

заінтересована особа Запорізька міська рада, місцезнаходження: м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 206, .

Суддя М.В. Фетісов