ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9003/24 Справа № 171/843/22 Суддя у 1-й інстанції - Томаш В. І. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 року м.Кривий Ріг

справа № 171/843/22

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.,

суддів Агєєва О.В., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Бортник В.А.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Акціонерне товариство «ДТЕК Дніпроенерго»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 30 липня 2024 року, яке ухвалено суддею Томаш В.І. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні,

УСТАНОВИВ:

В липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» про відшкодування моральної компенсації від незаконного звільнення.

Позовна заява обґрунтована тим, що позивач працював у котлотурбінному цеху ДТЕК Криворізька ТЕС на посаді помічник машиніста енергоблоку (турбіна) відповідно до наказу № 628-к від 08 вересня 2009 року.

09 березня 2021 року позивача незаконно, з грубим порушенням Конституції, КЗпП та інших нормативних актів було звільнено з роботи відповідно до наказу № 66-к від 09 березня 2021 року.

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2021 року по справі № 171/650/21 позовні вимоги позивача до АТ «ДТЕК Дніпроенерго» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ Відокремленого підрозділу «Криворізька теплова електрична станція» АТ «ДТЕК Дніпроенерго» № 66-к від 09 березня 2021 року про звільнення ОСОБА_1 за п.2 ст. 40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді помічника машиніста енергоблоку котлотурбінного цеху Відокремленого підрозділу «Криворізька теплова електрична станція» АТ «ДТЕК Дніпроенерго». Стягнуто з АТ «ДТЕК Дніпроенерго» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за дев`ять місяців у розмірі 122 016 грн з утриманням з указаної суми податків та інших обов`язкових платежів.

Позивач, вважає, що незаконними діями відповідача, які полягали у незаконному звільненні позивача, йому спричинено психологічні та душевні страждання, які спричинили знущання, психологічний та фізичний тиск, приниження з боку відповідача в період з лютого 2021 року по березень 2021 року: постійне цькування позивача у робочому колективі за належність до профспілки «Захист праці»; постійний психологічний тиск з метою звільнення позивача за власним бажанням; втрата ділової репутації; повторне звільнення після відновлення на посаді; неможливість знайти роботу за фахом. У зв`язку з наведеним вище, позивач вважає, що йому завдано моральних страждань, він утратив нормальні життєві зв`язки, виникла потреба докласти додаткових зусиль для організації свого життя.

На підставі наведеного вище позивач просив суд відшкодувати з відповідача моральну (немайнову) шкоду в розмірі 122 016 грн, тобто в розмірі середнього заробітку, який був стягнутий рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2021 року.

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 30 липня 2024 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з АТ «ДТЕК Дніпроенерго» на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду в сумі 25 000 грн та судовий збір в сумі 250 грн. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 , будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність і необґрунтованість рішення суду, просить його скасувати у повному обсязі, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що незаконне звільнення (крім того повторне) найгрубіше порушення конституційних прав працівника, крім того відповідно до статті 172 Кримінального кодексу України передбачена кримінальна відповідальність за незаконне звільнення працівника з роботи з особистих мотивів - директором АТ «ДТЕК Дніпроенерго».

Судом першої інстанції визнано незаконність звільнення позивача, тобто відповідач через фальсифікацію та маніпуляції з доказами незаконно звільнив позивача, який період тривалого часу відстоював свої законні права, та за найгрубіше порушення законодавства України, порушення конструкційних прав позивача, суд першої інстанції призначає нікчемну моральну шкоду в 25 000 грн.

Висновок суду першої інстанції щодо визначеного судом розміру моральної шкоди є неправильним, незаконним та не обґрунтованим. Суд правильно керувався засадами розумності, виваженості та справедливості, разом з тим не прийняв до уваги, що позивач інвалід 3 групи тривалий час був змушений шукати роботу, негативними наслідками, які продовжувалися після поновлення на роботі, позивача звільнено повторно, тобто відповідач зухвало цькує законодавство України порушуючи всі норми європейського права, позивачу завдано тяжкої моральної шкоди, яка полягає в тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, зусиллях, необхідних для відновлення попереднього стану. Відповідно до розміру компенсації моральної шкоди Постанова КЦС ВС від 27 січня 2021 року року у справі № 263/16183/18.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «ДТЕК Дніпроенерго» просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на переконання представника відповідача, апеляційну скаргу позивача залишити без змін.

У відповіді на відзив на апеляційну скаргу позивач просить колегію суддів відмовити в задоволенні відзиву відповідача на апеляційну скаргу, подану ним апеляційну скаргу задовольнити.

Заслухавши суддю доповідача, позивача ОСОБА_1 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника АТ «ДТЕК Дніпроенерго» - Чапігу В.Л., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити без змін рішення суду першої інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони позивача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2021 року у справі № 171/650/21, задоволено позов ОСОБА_1 , поновлено його на посаді машиніста обхідника з турбінного обладнання VI групи котлотурбінного цеху Відокремленого підрозділу «Криворізька теплова електрична станція» АТ «ДТЕК Дніпроенерго» та вирішено питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача відповідних виплат у зв`язку із поновленням його на роботі.

За результатами апеляційного перегляду, постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 квітня 2022 року апеляційну скаргу АТ «ДТЕК Дніпроенерго» на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2021 року у справі № 171/650/21 залишено задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що за результатами розгляду справи № 171/650/21 судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що звільнення ОСОБА_1 у березні 2021 року є таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції, виходячи із засад розумності та справедливості, дійшов висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди з відповідача та вважав, що грошова сума у розмірі 25 000 грн є відповідною і достатньою грошовою компенсацією за завдану незаконним звільненням моральну шкоду.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції, як і погоджується з визначеним судом до стягнення розміром відшкодування моральної шкоди та не погоджується з доводами позивача викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободичи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.

Частиною другою статті 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону (стаття 237-1 КЗпП України) містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди, згідно із статтею 237-1 КЗпП України, є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин.

Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.

Тобто, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, що полягало у звільнення позивача із займаної посади, відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2021 року по справі № 171/650/21, яке залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 квітня 2022 року, позовні вимоги позивача до АТ «ДТЕК Дніпроенерго» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ Відокремленого підрозділу «Криворізька теплова електрична станція» АТ «ДТЕК Дніпроенерго» № 66-к від 09 березня 2021 року про звільнення ОСОБА_1 за п.2 ст. 40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді помічника машиніста енергоблоку котлотурбінного цеху Відокремленого підрозділу «Криворізька теплова електрична станція» АТ «ДТЕК Дніпроенерго». Стягнуто з АТ «ДТЕК Дніпроенерго» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за дев`ять місяців у розмірі 122 016 грн з утриманням з указаної суми податків та інших обов`язкових платежів.

Наведені вище обставини підтверджують факт того, що звільнення ОСОБА_1 у березні 2021 року є таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства та враховуючи зібрані у справі докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем підтверджено факт порушення його законних прав, яке полягало у незаконному звільненні його з роботи 09 березня 2021 року, що призвело до моральних страждань, тривалості відновлення порушених трудових прав, оскільки позивач десять місяців був позбавлений заробітної плати, докладав зусиль щодо відновлення своїх порушених прав в судовому порядку, втрати ним нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом чинного законодавства підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст. ст. 3, 4, 11, 31 ЦПК України).

Враховуючи, те що КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст. 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у його житті та з урахуванням інших обставин, то вимоги позивача є законними і обґрунтованими.

Суд зауважує, що компенсація завданої моральної шкоди має самостійне юридичне значення. Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Аналізуючи наведені норми права у сукупності з доказами, дослідженими в судовому засіданні, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачу була спричинена моральна шкода через незаконне звільнення, що призвело до втрати позивачем заробітної плати, страждань та переживань через втрату засобів для існування, нормальних життєвих зв`язків, життєвих незручностей, що вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, та вимушеністю відстоювати свою позицію, направлену на відновлення його порушених прав, в судовому порядку.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд врахував конкретний характер порушення прав позивача, погіршення його матеріального стану, тяжкість, істотність і тривалість впродовж майже дев`яти місяців вимушених змін у житті позивача після незаконного звільнення після невиплати належних сум та дійшов обґрунтованого висновку про відшкодування за рахунок відповідача моральної шкоди в розмірі 25 000 грн, оскільки доводи та надані докази у справі свідчать про порушення законних прав позивача на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, що призвело до моральних страждань, втрати ним нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди позивача з висновками суду щодо визначення розміру морального відшкодування. При цьому, докази та обставини, на які посилається позивач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам.

Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою у зв`язку з чим підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін із підстав, передбачених 375 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, ч.1 ст.369, ст.374, ст.375, ст.ст.381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 30 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 05 листопада 2024 року.

Головуючий:

Судді: