Номер провадження: 22-ц/813/3746/24
Справа № 522/8488/22
Головуючий у першій інстанції Федчишена Т. Ю.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою адвоката Байла Євгена Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2023 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, встановленого за домовленістю сторін,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Приморського районного суду м. Одеса від 24 жовтня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів було вирішено задовольнити частково. Зменшити розмір аліментів, встановлений договором про сплату аліментів на дитину від 20 грудня 2017 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Різой Н.В., зареєстрованим в реєстрі за №900, та стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на ОСОБА_4 , в твердій грошовій сумі у розмірі 10 000 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. У решті позовних вимог відмовити (а.с. 139-145).

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, адвокат Байло Євген Сергійович в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права під час дослідження обставин для зменшення розміру аліментів. Так, представник апелянта зазначає, що судом першої інстанції було змінено процесуальний обов`язок ОСОБА_2 щодо доказування погіршення матеріального стану на обов`язок апелянтки підтвердити наявність заробітку. До того ж, як зауважує представник апелянта, сторона позивача не підтвердила належним чином наявність обставин значного погіршення матеріального стану, зазначаючи лише загальні доводи, без конкретних та змістовних доказів. Тому, представник апелянта вважає, що ОСОБА_2 не надав відомості щодо неможливості працевлаштування, враховуючи наявність в останнього фаху моряка, не долучив до матеріалів справи копії закордонного паспорту чи послужної книжки моряка, задля дослідження трудової діяльності (а.с. 150-152).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22 березня 2024 року за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи на підставі ч. 1 ст. 369 ЦПК України (а.с. 172-175).

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

З урахуванням позиції, викладеної в постановах Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі № 495/4896/23 та від 24 січня 2024 року у справі № 752/1058/23, ухвалою Одеського апеляційного суду від 05 серпня 2024 року справу призначено до розгляду та викликано сторін до судового засідання (а.с. 179-180).

В судовому засіданні адвокат Подберезська Н.В. проти задоволення апеляційної скарги заперечувала. Адвокат Байло Є.С. подав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, адвоката Подберезську Н.В., дослідивши матеріали цивільної справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга частково підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Приймаючи рішення по справі, суд першої інстанції вказав, що обґрунтовуючи позовні вимоги щодо зменшення розміру аліментів, позивач посилається на суттєве погіршення свого матеріального стану та зміну його сімейного стану після укладення договору про сплату аліментів на дитину від 20.12.2017 та неможливість у подальшому сплачувати аліменти у розмірі, визначеному сторонами у договорі. Крім того, суд першої інстанції посилався на те, що під час судового розгляду позивач погодився на зменшення розміру аліментів, що стягуються з нього до 7 000 8 000 грн щомісячно. Суд першої інстанції, встановивши, що позивача у справі 24.02.2022 записано батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19.10.2022 з позивача на користь ОСОБА_6 стягуються аліменти на ОСОБА_5 , 2004 року народження, яка продовжує навчання, в розмірі 2 000 грн щомісячно, з врахуванням того, що у матеріалах справи відсутні відомості про працевлаштування позивача, наявність у нього на праві власності рухомого чи нерухомого майна, зробив висновок про наявність підстав для зменшення розміру аліментів, встановлених договором про сплату аліментів на дитину, укладеним між сторонами 20.12.2017, та вважав обґрунтованим в подальшому стягувати з відповідача аліменти на користь позивача на сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі у розмірі 10000 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Інших висновків по суті спору рішення суду першої інстанції не містить (а.с. 144-145).

Разом з тим, погодитись з таким висновком суду першої інстанції неможливо, виходячи з наступного.

Звертаючись до суду першої інстанції, позивач ОСОБА_2 в обґрунтування позовних вимог про зменшення розміну аліментів зазначив, що з 27.11.2007 він перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31.10.2018. У шлюбі у них народився син ОСОБА_4 . 20.12.2017 року сторони уклали між собою договір про сплату аліментів на дитину, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Різой Н.В., зареєстрований в реєстрі за №900, за яким позивач зобов`язався сплачувати відповідачу аліменти на дитину у розмірі 13 942 грн, що за домовленістю сторін, сторони вважають, як еквівалент за курсом НБУ на дату підписання цього договору 500 дол. США. Зазначає, що на момент укладення цього договору він розраховував, що зможе сплачувати аліменти у зазначеному розмірі, проте з дня укладення договору минуло більше ніж чотири роки та за цей час суттєво змінилися обставини його життя. Його матеріальний стан погіршився, змінився також і сімейний стан. За цих обставин він не в змозі надалі сплачувати аліменти у визначеному договором розмірі. На даний час він не працює та не має доходу. З початку повномасштабного воєнного вторгнення росії в Україну та введення воєнного стану він втратив можливість отримувати дохід, не має коштів на банківському рахунку та не має у власності нерухомого чи рухомого майна. Крім того, на його утриманні також перебувають його непрацездатні батьки, які є пенсіонерами та розмір їх пенсійного забезпечення є мінімальним, що, в свою чергу, не забезпечує достатній рівень їхнього життя, у зв`язку з чим він вживає заходів щодо надання їм фінансової допомоги та є єдиним, хто може надавати їм матеріальне забезпечення, оскільки його сестра не може брати фінансової участі в утриманні батьків, так як є багатодітною та одинокою матір`ю. Також, 28.07.2020 року між ним та ОСОБА_6 зареєстровано шлюб та 24.02.2022 року його записано батьком ОСОБА_5 в актовому записі про її народження за спільною заявою про визнання батьківства. Наразі донька є повнолітньою та продовжує навчання, у зв`язку з чим ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до нього про стягнення аліментів на доньку, шо продовжує навчання. Рішенням Малиновського районного суду від 19 жовтня 2022 року з позивача на користь ОСОБА_6 стягуються аліменти у розмірі 2000,0 грн щомісячно (а.с. 1-32).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 27.11.2007 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31.10.2018 (а.с. 10).

Сторони у справі є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9).

20.12.2017 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір про сплату аліментів на дитину, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Різой Н.В., зареєстрований в реєстрі за №900, за яким, зокрема, позивач зобов`язався сплачувати відповідачу аліменти на їхнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.11-13).

За змістом п. 2 Договору дитина на підставі укладеного сторонами договору постійно проживає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , у відповідності до ст.ст. 180, 181, 182 Сімейного кодексу України ОСОБА_2 надає ОСОБА_3 утримання (аліменти) для дитини, у розмірі, формі та порядку, що встановлені цим договором (а.с. 11).

Згідно з п. 3 Договору аліменти сплачуються платником щомісяця у вигляді грошової суми, розмір якої за домовленістю сторін дорівнює 13942 грн, що за домовленістю сторін, сторони вважають, як еквівалент за курсом НБУ на дату підписання цього договору 500 доларів США (а.с. 11).

Пунктом 4 Договору передбачено, що виплата аліментів здійснюється ОСОБА_2 щомісячно, не пізніше 10 числа поточного місяця за поточний місяць (а.с. 11).

Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Отже, статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно звертаючись до суду позивача повинен був довести сукупність обставин, встановлених ст. 192 СК України, для зменшення розміру аліментів.

Разом з тим, такі докази суду не були надані. Зокрема, надаючи оцінку підставам заявлених позовних вимог в контексті доводів апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з наступного. Зокрема, позивач посилається на те, що він не працює та не має доходу, проте довідка про знаходження його на обліку в Одеському МЦЗ відсутня.

З наданих суду доказів вбачається, що 28 липня 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим Приморським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 28 липня 2020 року (а.с. 14).

З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №8 від 27 травня 2022 року вбачається, що 07 квітня 2004 року Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції складено актовий запис №464 про народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якої указано ОСОБА_8 та ОСОБА_6 . Державна реєстрація народження проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, підставою запису відомостей про батька була заява матері від 07.04.2004.

24.02.2022 Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) внесено зміни до актового запису про народження ОСОБА_7 на підставі спільної заяви батьків про визнання батьківства №54/24,30-35 від 18 лютого 2022 року та внесено зміни: відомості про дитину - по батькові ОСОБА_9 змінено на ОСОБА_10 , відомості про батька ОСОБА_8 змінено на ОСОБА_2 (а.с. 16-16 зворот).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого повторно Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 24 лютого 2022 року батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (а.с. 15).

У постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19 зазначається, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження іншої дитини, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Адже позивач повинен належними та допустимими доказами підтвердити погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20.

Виходячи з наведеного сам факт визнання батьківства іншої дитини, який фактично мав місце, не може бути підставою для зменшення розміру аліментів, а позивач повинен доводити погіршення майнового стану у порівнянні з моментом укладеного договору. Аналогічним чином, ВС вказував в постанові від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61- 1031св21), що факт народження у платника аліментів дитини у іншому шлюбі, без належних та допустимих доказів погіршення його матеріального стану, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

При цьому, позивач посилався на факт стягнення з нього аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання ОСОБА_5 в розмірі 2000 грн. Разом з тим, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей). Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2022 року по справі №521/7604/22 (номер провадження №2/521/3069/22) позивачем в апеляційному порядку не оскаржувалось, при цьому судом першої інстанції було вказано, що позивачем не надано обґрунтованих доказів матеріальної спроможності відповідача, сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі, тобто матеріальний стан позивача в частині джерела його доходів знов залишився невстановленим, а ОСОБА_2 про джерело забезпечення свого існування протягом цих років суду не повідомляв. В контексті відсутності оскарження в апеляційному порядку вказаного рішення суду першої інстанції, виходячи з наведеного, слід зробити висновок, що у позивача була можливість додатково сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, при цьому, враховувався наявний аліментний обов`язок щодо іншої дитини, оскільки аліменти на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, мають факультативний характер та такий обов`язок виникає лише за наявності всіх обставин встановлених в СК України. В такому контексті апелянт також правильно посилався на те, що позивач був батьком від народження доньки, йому це було відомо як до укладення договору 20.12.2017, так і під час його укладення, проте юридично оформив він своє батьківство лише після укладання шлюбу з матір`ю дитини в 2022 році.

Щодо посилань на ту обставину, що з початку повномасштабного воєнного вторгнення росії в Україну та введення воєнного стану він втратив можливість отримувати дохід, то позивачем не конкретизовано, про який саме дохід йдеться, яким чином він його отримував та в зв`язку з чим саме він його втратив.

Щодо відсутності коштів на банківському рахунку, то їх відсутність на одному рахунку в одному банку не свідчить про їх відсутність взагалі.

Позивач не має у власності нерухомого чи рухомого майна (а.с. 19), проте при цьому залишається питання де мешкає позивач всі ці роки за рахунок яких коштів існує, та чому погодився на сплату факультативних аліментів.

Щодо посилання на те, що на його утриманні також перебувають його непрацездатні батьки, які є пенсіонерами (а.с. 21 - копії пенсійного посвідчення) та те що розмір їх пенсійного забезпечення є мінімальним (а.с. 22-23), що в свою чергу не забезпечує достатній рівень їхнього життя, у зв`язку з чим він вживає заходів щодо надання їм фінансової допомоги, то докази надання такої допомоги відсутні, так само як потенційне джерело їх утримання з боку позивача. При цьому, мати позивача ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стала пенсіонеркою у 2016 році. Таким чином, добровільно укладаючи договір про сплату аліментів від 20.12.2017, позивачу було відомо про те, що мати є пенсіонеркою , і у нього вже існує обов`язок підтримання непрацездатних батьків, при цьому довідки з ДПС України щодо обсягу доходів батьків в матеріалах справи відсутні.

Апеляційний суд також відхиляє посилання позивача, що він є єдиним, хто може надавати їм матеріальне забезпечення, оскільки його сестра не може брати фінансової участі в утриманні батьків, так як є багатодітною та одинокою матір`ю (а.с. 25-30), оскільки він сам не довів свою спроможність виконувати додаткові обов`язки, хоч і постійно посилається на факт їх прийняття на себе.

Відповідно жодна з обставин, на які посилався позивач, як на підставу для зменшення аліментів, не є такою, що могла бути в судовому порядку підставою для їх зменшення, а доводи апеляційної скарги, в більшості випадків, знайшли своє підтвердження, на що вказувалось вище.

Крім того, позивач до суду звернувся 11.07.2022 року, проте, посилався на обставини, які виникли до цієї дати. В такому контексті звертають на себе увагу обставини, які також були в полі зору суду апеляційної інстанції, в межах справи №522/10137/19 про зміну договору між батьками про сплату аліментів на утримання дитини. Незважаючи на те, що предметом позову були інші позовні вимоги частина фактичних підстав, на відміну від юридичних, співпадають. Зокрема, як вбачається, з постанови Одеського апеляційного суду від 31.08.2021 в частині встановлених фактичних обставин (а.с. 49-51), згідно з довідкою Одеського міського центру зайнятості (далі - Одеський МЦЗ) від 11 січня 2020 року №69/17/03 ОСОБА_2 перебуває на обліку як шукаючий роботу в Одеському МЦЗ з 27 травня 2019 року по теперішній час. Заяви про надання статусу безробітного до центру зайнятості не подавав. Зазначене також підтверджується листом Одеського МЦЗ від 16 червня 2020 року, згідно з якою також зазначено, що 28 травня 2019 року з ОСОБА_2 було проведено консультацію та видано направлення на працевлаштування до «Науково-виробничого підприємства «Екоресурс» на посаду «менеджер (управитель)». Направлення не було відпрацьовано. Відповідно до довідки форми ОК-5, форми ОК-7, та додатку №9 Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про ОСОБА_2 , як найманого працівника за період із 28 травня 2019 року по 29 лютого 2020 року. Із довідки Головного управління Державної податкової служби в Одеській області (далі ГУ ДПС в Одеській області) від 19 червня 2020 року вбачається, що ОСОБА_2 перебуває на обліку як ФОП з 31 липня 2017 року; стан платника припинено, але не знято з обліку. Дата проведення державної реєстрації припинення 06 вересня 2018 року. Згідно з довідкою ГУ ДПС в Одеській області від 08 квітня 2020 року за період із 29 травня 2019 року по 28 січня 2020 року ОСОБА_2 не знаходився на обліку як фізична особа-підприємець, податок на доходи з фізичних осіб та військовий збір не сплачував. Відповідно до листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної Прикордонної Служби України від 20 травня 2020 року позивач в період з 01 січня 2019 по 19 травня 2020 року двічі в`їжджав в Україну (15 квітня та 10 грудня 2019 року) та двічі виїжджав за кордон України (03 серпня 2019 року та 05 лютого 2020 року). Із матеріалів справи також вбачається, що батьки позивача є пенсіонерами за віком. Позивачем не надано жодних доказів про свої доходи, як до, так і після укладення договору про сплату аліментів від 20 грудня 2017 року. Апеляційний суд також звертав увагу на те, що посилаючись на те, що його матеріальний стан значно погіршився, ОСОБА_2 не надав суду докази щодо розміру своїх доходів та його матеріального стану як до, так і після укладення договору про сплату аліментів. При цьому, апеляційний суд вказав, що надана представником позивача довідка Одеського МЦЗ від 11 січня 2020 року про те, що ОСОБА_2 перебуває на обліку як шукаючий роботу з 27 травня 2019 року по теперішній час, що він заяви про надання статусу безробітного до центру зайнятості не подавав, а також витребувані судом дані про відсутність доходів у позивача в Україні самі по собі не можуть свідчити про суттєве погіршення матеріального становища позивача. Так, згідно з доводами відповідачки ОСОБА_2 до та після укладення договору про сплату аліментів продовжує працювати моряком, ходити у закордонні рейси, та має змогу сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини у визначеному договором розмірі. Вказане об`єктивно підтверджується листом Головного центру обробки спеціальної інформації Державної Прикордонної Служби України від 20 травня 2020 року, згідно з яким позивач в період з 01 січня 2019 по 19 травня 2020 року двічі в`їжджав в Україну (15 квітня та 10 грудня 2019 року) та двічі виїжджав за кордон України (03 серпня 2019 року та 05 лютого 2020 року). Тобто, на дату видачі даного листа (20 травня 2020 року), ОСОБА_2 також перебував за кордоном. Таким чином, лише протягом 1 року та 5 місяців ОСОБА_2 перебував за межами України більше 7 місяців. Крім того, апеляційний суд взяв до уваги, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05 березня 2020 року про витребування доказів, крім іншого, зобов`язано ОСОБА_2 надати для огляду в судовому засіданні оригінал паспорту моряка. У порушення вимог ст. 84 ЦПК України позивач ОСОБА_2 ухилився від надання суду вказаного документа. Вказаний документ відсутній і в матеріалах цієї справи. Окремої уваги заслуговує висновок апеляційного суду, що у зв`язку з неможливістю порівняти матеріальний стан платника аліментів, як до, так і після укладення договору про сплату аліментів, за відсутності відповідних відомостей у матеріалах справи та ненаданням позивачем доказів на підтвердження вказаного, висновок суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог є правильним. Аналогічна ситуація спостерігається і в рамках цієї справи, проте в цій справі суд першої інстанції зробив помилковий висновок про доведеність частини позовних вимог.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, а суд першої інстанції зробив висновки, які не відповідають обставинам справи та невірно застосував норми матеріального та процесуального права, то апеляційний суд на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Байла Євгена Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2023 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, встановленого за домовленістю сторін відмовити.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

Повний текст постанови складений 30 вересня 2024 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк