Окрема думка суддів К. Пількова, О. Банаська, І. Ткача до ухвали Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2024 у справі № 333/395/22
Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 15.05.2024 повернула справу № 333/395/22колегії Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду для розгляду.
Цю справу колегія КЦС ВС передала на розгляд Великої Палати, оскільки вважала за необхідне відступити від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, сформульованого у постанові від 27.03.2020 у справі № 817/928/17, щодо можливості зняття арешту з майна боржника у випадку повернення виконавчого документа стягувачу. Такий відступ мав полягати у висновку, що якщо виконавець повернув виконавчий документ стягувачу, а не органу, який його видав, то виконавче провадження є незавершеним і відсутні підстави для зняття арешту з майна боржника. Якщо боржник вважає, що для продовження виконання виконавчого документа немає підстав, то може ініціювати вирішення питання про визнання цього документа таким, що не підлягає виконанню (частина друга статті 432 ЦПК України), і зняття арешту з майна з цієї підстави.
Велика Палата дійшла висновку, що в адміністративній справі № 817/928/17, від висновків у якій пропонується відступити, на відміну від цивільної справи № 333/395/22, яка передана на розгляд Великої Палати, встановлено, що у божника у виконавчому проваджені відсутня заборгованість за виконавчим документом, тобто висновок сформовано за неподібних правовідносин.
З цим висновком та рішенням про повернення справи колегії КЦС ВС не погоджуємось і нижче викладаємо мотиви незгоди.
В адміністративній справі № 817/928/17 у постанові від 27.03.2020 КАС ВС хоча й навів серед встановлених обставин те, що у боржника відсутня заборгованість зі сплати податків і зборів, однак у своєму висновку про застосування статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» (від якого просила відступити колегія КЦС ВС) на цю обставину не посилався як на релевантну. Висновок КАС ВС сформульований таким чином, що не має значення, наявний чи відсутній борг у боржника:
«Отже, відповідно до зазначеної статті [50 Закону України «Про виконавче провадження»] й Інструкції №512/5 Відділ державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції, завершуючи виконавче провадження №31607652 (в рамках якого було накладено арешт на все майно позивача) і направляючи виконавчий лист за належністю до відповідача, не міг зняти накладений арешт на все майно позивача. Разом з тим, арешт з майна позивача (боржника) підлягав зняттю Рівненським РВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області при поверненні виконавчого документа стягувачу, проте відповідачем у виконавчих провадженнях №34472804 і №37212469 цього зроблено не було.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно того, що незняття відповідачем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачеві є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна позивача».
Як видно з наведеного висновку КАС ВС, протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби є незняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачеві. Про те, що якимось чином слід розмежовувати ситуації, коли у боржника є борг і коли боргу немає, у цьому висновку не йдеться.
Отже, встановлена в адміністративній справі обставина відсутності боргу не вплинула на сформований КАС ВС висновок.
Якщо Велика Палата вважала цю обставину істотною і такою, що мала б бути врахованою у формулюванні висновку, то вона сама мала з цього приводу виснувати, прийнявши справу до розгляду і розглянувши її по суті.
З огляду на викладене вище вважаємо, що Велика Палата помилково послалась на неподібність правовідносин в адміністративній справі № 817/928/17 та у цивільній справі № 333/395/22, яка була передана на розгляд Великої Палати. Ця справа підлягала прийняттю до розгляду Великою Палатою.
Судді К. Пільков