Справа № 189/1552/24
У Х В А Л А

03.10.2024 року селище Покровське Дніпропетровської області

Покровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Чорної О.В.,

за участі секретаря судового засідання Тахтарової В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, -

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років.

Ухвалою суду від 26.06.2024 року відкрите провадження у справі і справа призначена до розгляду у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін.

Судове засідання призначене на 10 год 00 хв. 22 липня 2024 року.

В судове засідання учасники провадження не з`явилися, позивачка надала суду заяву про розгляд справи без її участі, докази належного повідомлення про дату і час судового засідання відповідача в матеріалах справи відсутні.

Ухвалою суду від 22.07.2024 року судове засідання відкладене.

В судове засідання, призначене на 14.08.2024 року, сторони не з`явилися.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшла письмова заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що ним не отриманий позов, а також довідка, що в теперішній час він проходить військову службу в лавах ЗСУ за мобілізацією.

Ухвалою суду від 14.08.2024 року судове засідання відкладене на 06.09.2024 року, на 10-00 годину.

06.09.2024 року від позивачки ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без її участі, позов підтримує, просить задовольнити.

05.09.2024 року від відповідача ОСОБА_2 надійшла до суду заява про зупинення провадження у даній справі у зв`язку з його перебуванням у складі Збройних Сил України.

Ухвалою суду від 06.09.2024 року у задоволенні клопотання було відмовлено.

В судове засідання, призначене на 03.10.2024 року, на 13-00 годину, сторони не з`явилися.

Позивачка надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала.

Відповідач надав повторно заяву про зупинення провадження у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося у зв`язку з неявкою всіх учасників процесу.

Дослідивши матеріали справи, доводи заяв, поданих сторонами, суд дійшов наступного.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Згідно з п.2 ч.1 ст.253 ЦПК України, провадження у справі зупиняється у випадках, зокрема, встановлених п. 2 ч.1 ст.251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Як вбачається з поданих відповідачем документів, старший солдат ОСОБА_2 перебуває на військовій службі за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 з 08.09.2022 року по теперішній час (копія довідки за підписом ТВО командира військової частини НОМЕР_1 від 08.08.2024 року).

Окрім копії цієї довідки до суду відповідачем надана копія витягу з бойового розпорядження командира 115 об ТрО №ОКП-Глушківка від 01.06.2024 року в якій зазначені пункти смуги оборони військового підрозділу (більш детальна інформація в ухвалі суду не розкривається).

Отже, відповідач на обґрунтування свого клопотання про закриття провадження у справі надав ті ж самі докази, що й при подачі першого клопотання про зупинення провадження у справі.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта ст.263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду України від 01 лютого 2017 року в справі №6-1957цс16 висловлено позицію, що «межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі».

В ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2022 року в справі №461/5209/19 вказано, що: «22 серпня 2022 року позивач звернувся до суду касаційної інстанції із клопотанням про зупинення провадження у справі №461/3554/21 у зв`язку з тим, що він перебуває на військовій службі у військовій частині, яка переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій, військовослужбовець не перебуває у зоні постійної дислокації, а знаходиться у зоні бойових дій. На підтвердження клопотання про зупинення провадження у справі позивач надав довідки із військової частини від 08 серпня 2022 року №2/762 та №2/761. Пунктом 2 частини першої ст.251 ЦПК України встановлено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Оскільки позивачем надані докази його перебування у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій, колегія суддів вважає, що заява про зупинення провадження у справі №461/5209/19 є обґрунтованою та підлягає задоволенню, тому необхідно зупинити провадження у справі, що переглядається, до припинення перебування позивача у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан».

Аналогічні правові висновки викладені й у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2022 року в справі №753/19628/17.

Отже, процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі не з наявністю воєнного стану в Україні, а із фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших, утворених відповідно до закону, військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Аналогічні за змістом висновки викладені у судових рішеннях Верховного Суду в справах від 14 грудня 2022 року №757/52540/16-ц та від 17 січня 2023 року №501/1699/17.

Таким чином, для зупинення судом провадження у справі з підстав, передбачених п.2 частини першої ст.251 ЦПК України, в матеріалах цивільної справи мають бути докази не лише перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, а й докази того, що такі підрозділи переведені на воєнний стан, зокрема, приймають участь у виконанні бойових завдань.

Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан о 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і на даний час його дію не припинено.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що військове формування це створена відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України мають таку загальну структуру: Генеральний штаб Збройних Сил України; Командування об`єднаних сил Збройних Сил України; види Збройних Сил України - Сухопутні війська, Повітряні Сили, Військово-Морські Сили; окремі роди сил Збройних Сил України - Сили спеціальних операцій, Сили територіальної оборони, Сили логістики, Сили підтримки, Медичні сили; окремі роди військ Збройних Сил України - Десантно-штурмові війська, Війська зв`язку та кібербезпеки; органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, що не належать до видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України.

Організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій.

Із матеріалів справи вбачається, що старший солдат ОСОБА_2 перебуває на військовій службі за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 з 08.09.2022 року по теперішній час; разом з тим, відповідачем не надано доказів того, що військовий підрозділ, в якому проходить службу ОСОБА_2 переведена на воєнний стан і бере безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії РФ на території України на час розгляду даної справи.

Також із наданих відповідачем документів не простежується правовий зв`язок між відповідачем та конкретним підрозділом, який безпосередньо бере участь у бойових діях станом на день розгляду справи, незрозуміле місце перебування відповідача чи то у місці дислокації військової частини чи в місці проведення бойових дій, відсутні докази перебування його у підрозділі, яке безпосередньо виконує бойові завдання та перебуває в місці проведення активних бойових дій.

Крім того, при розгляді даного клопотання суд також враховує інтереси матері малолітньої дитини (дружини відповідача), предмет та характер позовних вимог, оскільки заявлений позов про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, позивачка у позовній заяві зазначає, що є непрацездатною у зв`язку з доглядом за дитиною, має скрутний матеріальний стан і не отримує матеріальної допомоги від відповідача.

Нормою ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою ВРУ від 27.02.1991 року (далі Конвенція про права дитини) встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Принцип найкращих інтересів дитини розкрито у правових висновках Верховного Суду. Зокрема, у Постанові ВС від 20.07.2022 року у справі №761/25101/20 Суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги як першочергове міркування при прийнятті відносно неї будь-яких дій або рішень як у державній, так і у приватній сфері.

Суд також наголошує на тому, що відповідач є повністю обізнаним про наявність такої цивільної справи та знаходить можливість для подачі клопотань про відкладення судового розгляду та його зупинення, отже, він має можливість надати й відзив на позовну заяву, в якому викласти свою позицію і свої заперечення стосовно позовних вимог.

Враховуючи даний висновок як окремо так і в сукупності із висновком суду, що відповідачем не надано доказів того, що станом на 06 вересня 2024 року він та його військова частина перебувають у зоні бойових дій у зв`язку з чим відповідач не має можливості приймати участь у розгляді справи, суд вважає, що в задоволенні клопотання про зупинення розгляду справи слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 251, 252, 253 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про зупинення провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років відмовити.

Відкласти судове засідання.

Провести судове засідання 21.10.2024 року, о 09-00 годині, у приміщенні Покровського районного суду Дніпропетровської області.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала окремо від рішення суду оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Чорна