ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

04 листопада 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі судді Макарова М.О., ознайомившись за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Новомосковської міської ради, треті особи - Новомосковська товарна біржа, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

За наслідками автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищевказана цивільна справа 29 жовтня 2024 року була розподілена колегії суддів Дніпровського апеляційного суду у складі головуючого судді: Макарова М.О., суддів: Петешенкової М.Ю., Єлізаренко І.А..

Втім, ретельно ознайомившись з матеріалами справи, вважаю за необхідне заявити у даній справі самовідвід, зважаючи на наступне.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу) за наявності обставин, які викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Інститут відводу (самовідводу) є однією з найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Відвід (самовідвід) дозволяє виключити найменшу підозру в зацікавленості судді в результатах розгляду конкретної справи, навіть якщо насправді такої зацікавленості немає, оскільки пріоритетною тут є суспільна довіра до суду.

Згідно пункту 12 висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів, передбачено що при винесенні судових рішень у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від любих зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що впливають на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватися довір`ям не тільки зі сторони сторін в конкретному розгляді, але і зі сторони суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. Інакше довір`я до незалежної судової влади буде підірвано.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку, незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Пунктом 2.5. Бангалорських принципів поведінки судді, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, визначено, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Тобто, в разі переконання судді в наявності обставин, які унеможливлюють винесення ним об`єктивного рішення або обґрунтовано викликають сумнів у стороннього спостерігача в його упередженості, він зобов`язаний заявити самовідвід.

Згідно до роз`яснень ЄСПЛ у справах «Мікаллеф проти Мальти», «Мезнарич проти Хорватії», в демократичному суспільстві суди повинні вселяти довіру. Тому кожен суддя, у відношенні якого маються щонайменші сумніви в неупередженості, зобов`язаний вийти з процесу. Правила, що регулюють відвід суддів, є спробою забезпечення неупередженості судді шляхом усунення будь-яких сумнівів у учасників цивільного процесу. Ці правила направлені на усунення будь-яких ознак необ`єктивності судді та слугують зміцненню довіри, яку суди повинні асимілювати в демократичному суспільстві.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу; суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Матеріалами справи встановлено, що колегією суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Петешенкової М.Ю., суддів: Деркач Н.М., Макарова М.О., розглядалася апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2016 року у даній справі та апеляційне провадження було закрито. (т.1 а.с.197-198)

Постановою Верховного суду від 15 серпня 2018 року касаційна скарга ОСОБА_1 задоволена, ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2017 року скасована, справа направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. (т.1 а.с.238-241)

Оскільки суддя Макаров М.О. брав участь у вирішенні справи № 183/3701/16 в суді апеляційної інстанції та визначився з позицією у справі, з метою запобігання виникнення в учасників справи сумнівів щодо об`єктивності та неупередженості при розгляді апеляційних скарг ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2016 року, а також ж з урахуванням заяви про відвід суддів Макарова М.О. та Петешенкової М.Ю., вважаю за доцільне взяти самовідвід.

Керуючись ст.ст. 33, 36-41 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Взяти самовідвід по цивільній справі № 183/3701/16 (апеляційне провадження №22-ц/803/10905/24) за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Новомосковської міської ради, треті особи - Новомосковська товарна біржа, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання права власності на нерухоме майно.

Справу передати до Дніпровського апеляційного суду для виконання вимог ст.33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя М.О. Макаров