Справа № 462/101/24 Головуючий у 1 інстанції: Постигач О.Б.
Провадження № 22-ц/811/1501/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Усенко А.В. на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 12 квітня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «1 безпечне агентство необхідних кредитів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

В січні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «1 безпечне агентство необхідних кредитів» звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

В обґрунтування позовних вимог покликалися на те, що 06.05.2023 року між ТзОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 78628644 шляхом обміну електронними повідомленнями та приймання (акцепту) умов. Відповідно до п.2.1 договору, кредитодавець надає позичальнику кредит (грошові кошти) в сумі 9 000 грн, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити кредитодавцю плату (проценти) від суми позики. В п. 2.2. договору кредиту сторони визначили, що строк позики складає 30 днів, із відповідною базовою процентною ставкою 2,50 % в день. Сторонами відповідно до умов п. 2.3 договору визначено, що розмір процентів на прострочену позику (строк користування коштами понад строки договору) складають 2,50 % в день. Також, відповідно до п.п. 2.3. договору позики визначено знижену процентну ставку/день, що складає 1,00 % в день. Кредитодавець на виконання умов договору кредиту надав позичальнику грошові кошти у сумі 9 000 грн строком на 30 днів шляхом перерахування на картковий рахунок котрий надано позичальником. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує. У зв`язку з неповерненням заборгованості за договором кредиту та відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 78628644 від 06.05.2023, станом на дату розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 становить 36 000 грн, яка складається з: заборгованості за основним боргом 9 000 грн; заборгованості по процентах за користування - 27 000 грн. З врахуванням вищенаведеного просили позов задоволити.

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 12 квітня 2024 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «1 безпечне агенство необхідних кредитів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь «1 безпечне агентство необхідних кредитів» 36 000 грн (тридцять шість тисяч гривень) заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь «1 безпечне агентство необхідних кредитів» 2 684 грн (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні) судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь «1 безпечне агенство необхідних кредитів» 7 100 грн (сім тисяч сто гривень) витрат на правову допомогу.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - адвокат Усенко А.В., подавши апеляційну скаргу.

Покликається на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення.

В обґрунтування скарги зазначає, що ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІНИХ КРЕДИТІВ» не надало суду жодних належних доказів на підтвердження проведення ідентифікації ОСОБА_1 при вході в особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету.

Доданий до позову, лист про проведення переказу, не може свідчити про факт отримання Відповідачем коштів, оскільки в зазначеному листі відсутні відомості про особу отримувача, тож встановити чи належить зазначена картка саме Відповідачу неможливо. Первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували перерахування ОСОБА_1 на підставі договору позики №78628644 від 06.05.2023 року на ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІНИХ КРЕДИТІВ» не надало. Розрахунки заборгованості, на які посилається позивач, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належними доказами існування боргу

Звертає увагу на та, що після спливу строку надання позики, а саме з 05.06.2023 року припинилося право позикодавця нараховувати передбачені проценти за договором та інших платежів за цим договором. Тож, 9 000 (сума позики) * 30 (строк позики) *2,5% (процентна ставка) /100) = 6750,00 грн. Відтак за вказаним договором, максимальні позовні вимоги повинні бути 15750,00 грн. (9000,00 +6750,00) Натомість неможливо встановити підстави пред`явлення позовних вимог про стягнення суми в розмірі 36 000,00 грн.

Крім того, звертає увагу на те, що відповідно до п. 6 наданого Позивачем договору позики №78628644 від 06.05.2023 р. позичальник має право продовжити строк користування Позикою (пролонгація). Продовження строку користування Позикою здійснюється за зверненням Позичальника в електронній формі через особистий кабінет Позичальника шляхом укладення угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатору кожного разу під час реалізації Позичальником такого права. Отже, договором позики передбачена одностороння пролонгація. Матеріали справи не містять доказів волевиявлення Апелянта на пролонгацію договору позики №78628644 від 06.05.2023 р. Жодна автопролонгація договором також не передбачена.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4, 5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції встановивши, що відповідач за договором позики не виконав взяті на себе зобов`язання, тому дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача усієї суми основного боргу та нарахованих позивачем процентів за користування позикою.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 06.05.2023 року між ТзОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 78628644.

Як вбачається з договору позики № 78628644 від 06.05.2023 такий підписаний відповідачкою ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором k7ImiQWXM0.

Згідно з п. 1.1. за цим договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики.

Згідно з п. 2 договору сума позики 9000 грн, строк позики 30 днів, процентна ставка (базова) в день 2,5%. Дата повернення позики (останній день) - 05.06.2023 року. Протягом 30 днів застосовується знижена процентна ставка за день 1 %. За понадстрокове користування позикою (її частиною) за день встановлена процентна ставка 2,70%.

Згідно п. 4 проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики.

Як визначено у п. 5.3 договору, позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), розміщені на сайті www.mycredit.ua, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору йому зрозумілі.

Відповідно до п.20 цей договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно ЗУ «Про електронну комерцію».

Відповідно до пункту 27 договору позики, інші умови цього правочину регулюються Правилами, які є невід`ємною частиною договору.

У пункті 6 "Правил надання грошових коштів у позику" (далі - Правила) передбачено нарахування, сплати процентів, штрафних санкцій та інших платежів і порядок повернення позики.

Відповідно до підпункту 9.7. Правил, якщо під час дії особливих умов виконання договору позики, встановлених для позичальника в рамках програми лояльності, позичальником буде допущено порушення умов, визначених правилами програми лояльності, особливі умови виконання договору позики для позичальника втрачають силу, а нараховані згідно умов договору позики проценти підлягають перерахуванню за базовою процентною ставкою, розмір якої зазначається в договорі позики, та оплаті позичальником в повному обсязі на загальних умовах за весь період дії договору позики і незалежно від запропонованих особливих умов програми лояльності.

Через неналежне виконання умов договору позики, нараховані згідно умов договору позики проценти було перераховано за базовою процентною ставкою 2,5 %, замість 1 % у відповідності до положень пункту 9.7. Правил.

Водночас у підпункті 6.5. Правил передбачено, що у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування.

Такою за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день є процентна ставка 2,70%, яка передбачена у пункті 2 договору позики.

ТзОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, перерахувавши на картку відповідачки ОСОБА_1 кошти в сумі 9 000 грн /а.с.23/.

ОСОБА_1 в свою чергу допустила неналежне виконання договору.

Згідно розрахунку наданого позивачем заборгованість ОСОБА_1 станом на 03.09.2023 року становить 36 000 грн, яка складається з: заборгованості за основним боргом 9 000 грн; заборгованості по процентах за користування - 27 000 грн.

На підтвердження заявлених позовних вимог, крім самого договору позики № 78628644 від 06.05.2023 ТзОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» надано паспорт споживчого кредиту, який 06.05.2023 підписаний відповідачкою ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором 947NOf6k7a.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно положень ст.ст. 3, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч.1 ст.1047 ЦК України, у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми.

Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Згідно ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ст.3,12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Згідно ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» доведено факт укладення 06.05.2023 року між ТзОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 договору позики № 78628644 в електронній формі, який підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» у повному обсязі виконало свої зобов`язання за вищевказаним договором, надавши кредит в сумі 9 000,00 грн. відповідачу ОСОБА_1 .

За умовами договору сторонами погоджено суму кредиту, проценти за користування кредитними коштами, строк повернення коштів, тобто досягнуто згоди щодо істотних умов кредитних договорів, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановленому в договорі.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання за вказаним договором у строки, передбачені договором, щодо повернення суми позики та процентів за користування позикою не виконала, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за тілом кредиту та за процентами.

Як вбачається із змісту позовної заяви, ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за Договором позики у розмірі 36 000 грн., яка складається з: 9 000 грн. заборгованість за тілом кредиту; 27 000 грн. заборгованість за процентами. Проценти нараховувалися по 03.09.2023 року включно.

Доказів повернення відповідачем ОСОБА_1 позивачу ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» отриманої у позику за вказаним договором грошової суми у розмірі 9 000 грн., матеріали справи не містять, у зв`язку з чим вимога позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту 9 000,00 грн. є обґрунтованою, про що правильно зазначив суд першої інстанції.

Вирішуючи питання про стягнення процентів за користування кредитом у розмірі 27 000 грн. суд першої інстанції зазначив, що при укладенні договору позичальник був ознайомлений з орієнтованою вартістю кредиту та загальними витратами по ньому. Укладаючи договір, ОСОБА_1 усвідомлювала та підтвердила, що умови договору для неї зрозумілі, відповідають її інтересам, є розумними та справедливими. Також вона підтвердила, що отримала від позикодавця до укладення договору усю необхідну інформацію, визначену Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Законом України «Про споживче кредитування», повідомлена про свої права відповідно до Закону України «Про захист персональних даних», інформація, надана позикодавцем, відповідає вимогам законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання.

Також суд прийшов до висновку, що нарахування кредитодавцем відсотків у розмірі 36 000 передбачене умовами спірного договору та наведеними позивачем розрахунками щодо розміру заборгованості.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції в частині нарахованих та стягнутих процентів за користування кредитом з огляду на наступне.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»).

Отже, з урахуванням викладеного, слід дійти висновку, що за умовами договору позики, укладеного з відповідачем, проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише протягом 30 днів, тобто протягом строку, на який були надані такі кошти і, враховуючи визначену фіксовану процентну ставку за кредитами, нарахування процентів має проводитися на рівні фіксованої процентної ставки.

ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» просило стягнути з ОСОБА_1 проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку. При цьому, позивач не заявив до відповідача вимоги про стягнення процентів, які передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, як міру відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно положень п. 2 договору від 06.05.2023 року сума позики 9000 грн., строк позики 30 днів, дата повернення позики (останній день) - 05.06.2023.

За умовами договору сторони встановили строк кредитування до 05 червня 2023 року, однак ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» просить стягнути з відповідача проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку по 03.09.2023 року.

Оскільки Договором позики №78628644 від 06 травня 2023 року визначений строк його дії, який становить 30 днів, саме протягом даного строку позивач ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» мав право нараховувати відповідачу ОСОБА_1 передбачені цим договором відсотки.

Згідно з п. 2 договору сума позики 9000 грн, строк позики 30 днів, процентна ставка (базова) в день 2,5%. Дата повернення позики (останній день) - 05.06.2023. Протягом 30 днів застосовується знижена процентна ставка за день 1 %. За понадстрокове користування позикою (її частиною) за день встановлена процентна ставка 2,70%.

З викладеного слідує, що оскільки протягом 30 днів (в межах строку дії Договору) позику не повернуто, то нарахування процентів здійснюється за процентною ставкою 2,5% на день від суми позики.

Таким чином, виходячи із суми позики у розмірі 9 000,00 грн., узгодженої процентної ставки у розмірі 2,5% за день та строку кредитування (строку договору) тривалістю 30 днів, заборгованість відповідача ОСОБА_1 по відсоткам за Договором становить: 6750 грн. (9 000*30*2,5% =6750 грн.)

Наведеного вище суд першої інстанції в повній мірі не врахував, та як наслідок, прийшов до помилкового висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

З урахуванням вищевикладеного та приймаючи до уваги, що відповідач ОСОБА_1 не виконала належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором позики від 06.05.2023 року, укладеного між нею та ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів», в обумовлені договором строки, апеляційний суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» підлягають частковому задоволенню та з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути заборгованість за вказаним договором у розмірі 15 750 грн., з яких: 9000 грн. заборгованість за тілом кредиту; 6750 грн. заборгованість за процентами.

Таким чином, доводи скаржника в апеляційній скарзі знайшли своє об`єктивне підтвердження за наслідками перегляду судового рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи і вимогам закону, тому апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 13ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За приписами ч. 1. ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем до суду першої інстанції сплачено судовий збір у розмірі 2 684 грн., а також позивачем сплачено витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7100 грн. Проте, враховуючи часткове задоволення позовних вимог на 43,75%, то судовий збір який підлягає стягненню з відповідача становить 1174 грн. 25 коп., а витрати на професійну правничу допомогу 3 106 грн. 25 коп.

При зверненні до суду з апеляційною скаргою відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 4026 грн. Оскільки апеляційну скаргу відповідача задоволено частково на 56,25%, то судовий збір, то з ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 в розмірі 2264, 62 грн.

Разом з тим, ч. 10. ст. 141 ЦПК України унормовано, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи вищенаведені приписи ч. 10. ст. 141 ЦПК України, апеляційний суд вважає за можливе здійснити взаємне зарахування судового збору та стягнути з ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» на користь ОСОБА_1 різницю судового збору у розмірі 1090, 37 грн. З ОСОБА_1 слід стягнути в користь ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» витрати на правову допомогу в розмірі 3 106, 25 грн.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Усенко А.В. задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 12 квітня 2024 року в частині визначення розміру заборгованості за договором позики №78628644 від 06.05.2023 року, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «1 безпечне агентство необхідних кредитів», змінити, зменшивши його до 15 750 гривень.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 12 квітня 2024 року в частині розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з ТзОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» на користь ОСОБА_1 1090 грн. 37 коп. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь «1 безпечне агенство необхідних кредитів» 3 106 грн. 25 коп. витрат на правову допомогу.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 30 вересня 2024 року.

Головуючий Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.