Провадження 2/193/37/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

29 жовтня 2024 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді Томинця О.В.,

за участі: секретаря судового засідання Оселедець О.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в сел. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики зі спадкоємців боржника шляхом звернення стягнення на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача.

30.03.2023 засобами поштового зв`язку до суду звернувся позивач ОСОБА_1 з вищевказаним позовом до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в обґрунтування якого вказав, що 17.09.2020 між ним та ОСОБА_4 було укладено договір позики у формі письмової розписки, згідно якої позивач передав позичальнику ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 36 544 доларів США строком їх повернення до 15.10.2020.

Проте ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_4 помер і за життя встиг лише частково виконати свій обов`язок за розпискою, зокрема останній у рахунок повернення боргу передав позивачу лише 6 477 доларів США.

Відтак непогашеною залишилася сума боргу, яка складає 30 067 доларів США.

Після смерті ОСОБА_4 з заявами про прийняття спадщини до нотаріуса звернулися його діти, відповідачі у справі, син ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_3 , доказом чого є матеріали спадкової справи № 44/2023.

28.03.2023 позивач, як кредитор, направив на адресу приватного нотаріуса Софіївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Л.І. претензію до спадкоємців боржника щодо необхідності сплатити заборгованість у розмірі 30 067 доларів США.

Проте всупереч нормам статті 1282 ЦК України спадкоємці зволікають з виконанням своїх обов`язків перед ним, й вимогу кредитора (позивача) до цього часу так і не задовольнили.

З огляду на викладене, позивач просив, з урахуванням уточнених позовних вимог, стягнути з спадкоємців боржника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на свою користь у солідарному порядку, заборгованість за договором позики у розмірі 30 067 доларів США шляхом звернення стягнення на належне спадкодавцю ОСОБА_4 спадкове майно, а саме на:

- земельну ділянку площею 22,9196 га за кадастровим номером: :02:004:0406, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Софіївської селищної ради (колишньої Миколаївської сільської ради Софіївського району) Криворізького району Дніпропетровської області;

- земельну ділянку площею 1,7 га за кадастровим номером: :02:004:0125, для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Софіївської селищної ради (колишньої Миколаївської сільської ради Софіївського району) Криворізького району Дніпропетровської області;

- житловий будинок за АДРЕСА_1 .

Заяви (клопотання) сторін та процесуальні дії суду у справі.

04.04.2023, у день надходження матеріалів позову до суду, згідно протоколу автоматизованого розподілу справи, вони були розподілені судді Шумській О.В. (а.с.20);

06.04.2024 за ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження (а.с.21);

03.05.2023 згідно ухвали названого судді за клопотанням позивача витребувано у приватного нотаріуса Софіївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Л.І. спадкову справу після смерті ОСОБА_4 (а.с.28, 32-59);

11.05.2023 до суду надійшла від позивача уточнена позовна заява (а.с.60-63, 71-77);

25.08.2023 згідно ухвали названого судді за клопотанням позивача постановлено витребувати у відповідачів копії правовстановлюючих документів на все нерухоме та рухоме майно, яке за життя належало ОСОБА_4 (а.с.98);

19.02.2024, у зв`язку зі звільненням ОСОБА_5 з посади судді Софіївського районного суду Дніпропетровської області у відставку, проведено повторний автоматизований розподіл даної справи, яку передано для розгляду судді цього суду ОСОБА_6 (а.с.103,104);

28.02.2024 за ухвалою судді цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження (а.с.105);

14.03.2024 позивач подав до суду заяву про направлення справи за підсудністю до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, яку за протокольною ухвалою суду за відповідним усним клопотанням позивача під час підготовчого судового засідання, що мало місце 02.05.2024, залишено без розгляду (а.с.109,137);

02.05.2024 згідно ухвали суду за клопотанням позивача витребувано із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Обласного комунального підприємства "Софіївське бюро технічної інвентаризації" інформацію про зареєстроване за ОСОБА_4 право власності на нерухоме майно; із Головного управління Держспоживслужби в Дніпропетровській області інформацію про сільськогосподарську техніку, яка зареєстрована/була зареєстрована за ОСОБА_4 ; із Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській області інформацію про колісні транспортні засоби, які зареєстровані/були зареєстровані за ОСОБА_4 (а.с.140, 144, 151, 160,161, 162);

09.08.2024 за ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі і призначено її до судового розгляду (а.с.164).

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні, посилаючись на обставини та доводи викладені у позовній заяві, заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити у повному обсязі. Крім того додатково пояснив, що він давно знав ОСОБА_4 , який був сумлінним фермером, обробляв низку земельних ділянок і неодноразово у минулому позичав у позивача такі крупні суми грошових коштів під збір врожаю й він завжди своєчасно їх повертав. Так і 17.09.2020, на прохання ОСОБА_4 , він позичив йому 36 544 доларів США строком їх повернення до 15.10.2020. Ці кошти йому були потрібні на забезпечення виконання осінніх польових робіт зі збору урожаю. Після збору урожаю та його реалізації він обіцяв відразу з ним розрахуватися. Проте за життя він встиг повернути йому лише 6 477 доларів США. Після смерті ОСОБА_4 він звертався до його сина ОСОБА_2 , який начебто перейняв фермерську справу батька, з тим щоб він повернув йому решту суму боргу, але він відмовився це роботи, повідомив, що у нього немає таких коштів.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та представник останнього адвокат Остапенко О.М. у жодне судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи щоразу повідомлялися належним чином (а.с.107,114, 139, 148, 159, 169, 171, 172, 185). Про причини своєї неявки жоден з них суд не повідомив, відзив до суду не подав. Кілька разів представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_7 лише направляв до суду клопотання про відкладення розгляду справи (а.с.84-86, 93, 116).

Зважаючи на те, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі відповідачів та їхнього представника, судом, зі згоди позивача, постановлено ухвалу про розгляд справи в заочному порядку, на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст.280-282 ЦПК України.

Фактичні обставини справи встановлені судом.

Судом встановлено, що 17 вересня 2020 року між позикодавцем ОСОБА_1 та позичальником ОСОБА_4 укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 36 544 доларів США. При цьому позичальник зобов`язався повернути зазначені грошові до 15 жовтня 2020 року, що підтверджується відповідною розпискою (а.с.8, 190).

За твердженням позивача, позичальник ОСОБА_4 своє зобов`язання виконав частково, зокрема за життя встиг йому повернути лише 6 477 доларів США.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер (а.с.34).

Як видно з матеріалів спадкової справи № 44/2023, спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 є його діти, відповідачі у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Останні звернулися у встановлений законом строк (23.03.2023) до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини, а тому вважаються такими, що прийняли спадщину (а.с.33,39).

28 березня 2023 позивач, як кредитор, звернувся до приватного нотаріуса Софіївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Л.І. з заявою про прийняття претензії до спадкоємців боржника щодо необхідності сплатити заборгованість у розмірі 30 067 доларів США (а.с. 14, 28).

Листами від 28 березня 2023 року названий вище нотаріус повідомив спадкоємців ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про надходження вищевказаної претензії кредитора. До вказаного листа нотаріус додав копію претензії позивача та розписку їхнього батька ОСОБА_4 (а.с. 58, 59).

Про вказані дії нотаріус також сповістив кредитора ОСОБА_1 (а.с.57).

Під час судового розгляду справи було встановлено, що після смерті боржника ОСОБА_4 залишилося спадкове майно, а саме:

- земельна ділянка площею 22,9196 га за кадастровим номером: :02:004:0406, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Софіївської селищної ради (колишньої Миколаївської сільської ради Софіївського району) Криворізького району Дніпропетровської області, що видно з інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку (а.с.12, 198-199).

- земельна ділянка площею 1,7 га за кадастровим номером: :02:004:0125, для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Софіївської селищної ради (колишньої Миколаївської сільської ради Софіївського району) Криворізького району Дніпропетровської області, що як видно з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом за р./№ 93 від 30.01.2018 (а.с.13, 200-202);

- житловий будинок за АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок за № 136 від 30.04.1990, що було видане йому на підставі рішення виконкому Софіївської районної ради народних депутатів за № 4 від 27.04.1990 (а.с.161,162).

Також під час судового розгляду справи встановлено, що у спадкодавця було й інше майно, зокрема кілька легкових та вантажних транспортних засобів (а.с.160), а також низка сільськогосподарської техніки (а.с.151), проте позивач просив звернути стягнення у рахунок погашення боргу саме на вищеперелічене нерухоме майно ОСОБА_4 .

Мотиви суду та застосування норми права.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється з смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконано іншою особою.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Відповідно до статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі (стаття 1282 ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четвертої статті 263 ЦПК України).

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Такий правовий висновок щодо застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладено Верховним Судом України у постановах від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17. Підстав відступити від таких правових висновків Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21) не встановив.

У постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року по справі № 6-2962цс16 наведено правовий висновок, що «чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 цього Кодексу «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 березня 2020 року в цій справі (провадження № 61-11141св19), зазначено, що «у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. При цьому необхідно враховувати, що спадкування - це вольовий акт (окрім деяких винятків), яким спадкоємець свідомо приймає рішення про прийняття спадщини або свідомо не користується правом відмовитися від такого прийняття спадщини. Виходячи з існування вольового критерію, у цивільних правовідносинах прийнято вважати, що кожен спадкоємець діє добросовісно, є зваженим, передбачливим і розсудливим під час прийняття юридично значимих рішень та обранні варіанта власної поведінки. Дотримання наведених норм забезпечуватиме стабільність цивільного обороту. […] хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора. Оскільки після смерті боржника зобов`язання з повернення позики входять до складу спадщини, то умови договору щодо строків повернення позики чи сплати її частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті. […] згідно принципу змагальності цивільного процесу, закріпленого у статтях 12, 81 ЦПК України, за яким кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, - доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц та від 29 січня 2020 року у справі № 496/4363/15-ц. Тому висновок апеляційного суду про відмову в позові з тих підстав, що позивачем не надано доказів, які підтверджують вартість спадкового майна, суперечать вимогам процесуального закону, оскільки суд безпідставно поклав обов`язок доказування наведених обставин на позивача».

У постанові Верховного Суду від 08 березня 2023 рок у справі № 669/446/17 (провадження № 61-8415св21) зазначено, що «у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Отже, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку статті 1282 ЦК України. При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України».

Аналіз структури та змісту ЦК України дає підстави для висновку, що застосування спеціальних способів захисту, які визначені законодавцем для захисту окремих категорій цивільних прав, не виключає можливості також застосовувати загальні способи захисту цивільних прав та інтересів.

Зокрема, відповідно до абзацу другого частини другої статті 1282 ЦК України у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 645/6151/15-ц (провадження № 14-99цс21) зроблено висновок про те, що у наведеній нормі передбачається спеціальний, додатковий за своєю правовою природою спосіб захисту цивільних прав та інтересів кредитора спадкодавця в разі, якщо спадкоємці не виконають його вимог. Разом з тим зазначена норма не конкретизує способів звернення стягнення на майно та не передбачає можливості звернути стягнення на майно, отримане спадкоємцями, а лише встановлює обов`язок суду в разі пред`явлення відповідного позову та доведення його підстав звернути стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

З огляду на викладене, під час судового розгляду справи суд дійшов таких висновків.

Наявність у позивача оригіналу розписки від 17.09.2020 та передача її до суду свідчить про те, що борг позивачу не повернуто, принаймні у повному обсязі (а.с.190).

Незважаючи на смерть боржника ОСОБА_4 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач, як кредитор, у встановлений ч. 2 ст. 1281 ЦК України строк звернувся до нотаріуса з претензіями до спадкоємців боржника, відтак ОСОБА_1 набув права вимагати повернення такого боргу у спадкоємців боржника ОСОБА_8 та ОСОБА_3 у межах спадкового майна спадкодавця.

Не отримання вказаними спадкоємцями до цього часу свідоцтв про право на спадщину за законом не звільняє їх від обов`язку виконати зобов`язання кредитора, позаяк останні у встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк добровільно та усвідомлено звернулися до нотаріуса не з відмовою від спадщини, а саме з заявами про прийняття спадщини. До того ж згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві саме з часу відкриття спадщини, оскільки такий спадкоємець хоча і не може таким майном розпоряджатися (укладати договори відчуження, оренди, тощо), проте останній ним може вільно користуватися.

У матеріалах справи наявні докази про направлення спадкоємцям боржника ОСОБА_8 та ОСОБА_3 претензій про сплату боргу, однак вони до цього часу залишилися не виконаними (а.с.58,59).

Принцип регулювання спірних правовідносин ґрунтується на засадах розумності, пропорційності і справедливості та виключає з одного боку можливість необґрунтованого покладення на спадкоємців боржника обов`язку погасити борг у розмірі більшому ніж вартість набутого ними майна, що призведе до безпідставного погіршення їх майнового стану у зв`язку з виконанням зобов`язання, стороною якого вони не є і згоди на укладення якого не надавали. А з іншого боку на можливості отримання кредитором суми боргу спадкоємцями боржника у межах вартості спадкового майна чи звернення стягнення на таке майно та унеможливити зловживання спадкоємців боржника, яке полягає, як в ухиленні від сплати боргу спадкодавця у межах вартості спадкового майна, так і в унеможливленні погашенні боргу за рахунок цього майна, зокрема шляхом умисного не отримання свідоцтва про право на спадщину з тим що у подальшому можливо було безобліково користуватися таким майном (житловим будинком, земельними ділянками) й недобросовісно отримувати з спадкового майна боржника заробіток (дохід від урожаю чи плати за користування землею третіми особами без укладання офіційного договору оренди землі) за наявності непогашеного ним боргу.

За приведеною вище судовою практикою саме на відповідачів покладається обов`язок доводити обсяг спадкового майна та його вартість, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.

Проте жоден з відповідачів чи їхній представник у судове засідання не з`являлися, ухвалу суду щодо надання суду копій правовстановлюючих документів на спадкове майно ОСОБА_4 сторона відповідачів не виконала без поважних причин.

Відтак, враховуючи відмову відповідачів в одноразовому погашенні заборгованості за договором позики, за відсутності заперечень відповідачів щодо складу та вартості спадкового майна, позивач обґрунтовано просив суд у рахунок погашення боргу спадкодавця у розмірі 30 067 дол. США, звернути стягнення на належні останньому дві земельні ділянки, площею 22,9196 га та 1,7 га, а також житловий будинок по АДРЕСА_1 .

З метою недопущення звернення стягнення на майно спадкодавця більшої вартості аніж його заборгованість перед кредитором, судом, під час розгляду справи, отримані самостійно з офіційного електронного порталу Держгеокадастру (https://e.land.gov.ua/auth_select) витяги із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок з яких видно, що станом на 25.10.2024 нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 22,9196 га за кадастровим номером: :02:004:0406 складає 499 692,70 грн., а земельної ділянки площею 1,7 га за кадастровим номером: :02:004:0125 - 41 123,64 грн (а.с.196, 197).

Крім того, згідно даних відкритої статистики щодо угод по земельним ділянкам по всім областям України (https://opendatabot.ua/open/land) ринкова вартість земель сільськогосподарського призначення у Дніпропетровській області складає 35 532 грн./га. Відтак орієнтовна ринкова вартість земельної ділянки площею 22,9196 га становить 814 379,23 грн., а земельної ділянки 1,7 га - 60 404,40 грн.

Середня ринкова вартість житлового будинку у с. Миколаївка Криворізького (Софіївського ) району та найближчих до нього сіл за даними відкритих інтернет - ресурсів з купівлі-продажу нерухомості не перевищує 300 000 грн.

Судом установлено, що залишок заборгованості за договором позики спадкодавця - боржника ОСОБА_4 на день його смерті становив 30 067 дол. США, що у гривневому еквіваленті за даними офіційного курсу НБУ, який станом на день розгляду справи (29.10.2024) складає 41,3292 грн. та становить у загальному розмірі 1 242 645,06 грн.

Відтак, ані сумарна ринкова вартість цих земельних ділянок (814 379,23 + 60 404,40 = 874 783,63 грн.), ані тим більше нормативна їхня грошова оцінка (499 692,70 + 41 123,64 = 540 816,34 грн.) разом з середньою вартістю згаданого житлового будинку не перевищує суму боргу спадкодавця за договором позики.

Таким чином, позовні вимоги позивача у частині можливості звернення стягнення на вищевказане нерухоме майно спадкодавця знайшло своє підтвердження під час судового розгляду, а тому підлягає задоволенню у повному обсязі.

Крім того, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позовних вимог позивача у повному обсязі, з відповідачів належить стягнути на користь позивача сплачений ним при зверненні з позовом до суду судовий збір у розмірі по 5 497,55 грн. з кожного (10 995,09 : 2).

Керуючись ст. 259, 263-265, 268, 280-283, 289, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики зі спадкоємців боржника шляхом звернення стягнення на спадкове майно, - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у солідарному порядку успадковану після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , заборгованість за договором позики у розмірі 30 067 (тридцять тисяч шістдесят сім) доларів США 00 центів у межах вартості спадкового майна, шляхом звернення стягнення на належне спадкодавцю ОСОБА_4 спадкове майно, а саме на:

земельну ділянку площею 22,9196 га за кадастровим номером: :02:004:0406, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Софіївської селищної ради (колишньої Миколаївської сільської ради Софіївського району) Криворізького району Дніпропетровської області;

земельну ділянку площею 1,7 га за кадастровим номером: :02:004:0125, для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Софіївської селищної ради (колишньої Миколаївської сільської ради Софіївського району) Криворізького району Дніпропетровської області;

житловий будинок за АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі по 5 497 (п`ять тисяч чотириста дев`яносто сім) гривень 55 коп. з кожного.

Заочне рішення може бути переглянуте Софіївським районним судом Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідачів про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення його повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, заяви про перегляд заочного рішення, якщо апеляційну скаргу, заяву про перегляд заочного рішення не буде подано.

Відомості про сторін у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце постійного проживання: АДРЕСА_2 ;

Відповідач 1: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач 2: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце постійного проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення суду складено 05.11.2024.

Суддя О.В. Томинець