ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Обідіної О.І.,

суддів: Карпушина Г.Л., Чумак О.В.,

за участю секретаря: Дороженка Р.Г.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві, в режимів відеоконференції, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 травня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України, Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Києві, Державної казначейської служба України про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що в провадженні Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Києві перебувають матеріали досудового розслідування внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000390 від 17.02.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України за фактом можливого невиконання уповноваженою особою МВС України постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 18.10.2017 року.

Вказаною постановою визнано протиправними дії міністерства внутрішніх справ України щодо повернення матеріалів на виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги як інваліда 2-ї групи у зв`язку з невідповідністю вимогам законодавства до Головного управління Національної поліції в Полтавській області та не належного їх розгляду Міністерством внутрішніх справ України, згідно з вимогами Постанови КМУ від 21.10.2015 року № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» з урахуванням порядку та вимог законодавства встановленим постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 30.03.2017 року справа № 554/1177/17, яка набрала законної сили.

Визнано протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України, щодо не прийняття рішення на виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, згідно вимог ПКМУ №850 та не прийняття рішення по виплаті одноразової грошової допомоги, як інваліду 2-ї групи згідно вимог ПКМУ №850 по обставинам та порядку встановленим постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 30.03.2017 справа №554/1177/17, яка набрала законної сили.

Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути висновок з відповідними документами відносно ОСОБА_1 про призначення виплати одноразової грошової допомоги, як інваліду 2-ї групи у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно до ПКМУ №850 з урахуванням обставин встановлених судом.

По справі виписаний виконавчий лист, який перебуває на примусовому виканні, де боржником є Міністерство внутрішніх справ.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21 квітня 2021 року у справі №757/57139/20-к постанову слідчого ТУ ДБР у м. Києві про закриття кримінального провадження скасовано. Кримінальне провадження відновлено 13 серпня 2021 року.

06.05.2022 року постановою слідчого Другого СВ ТУДБР, розташованого в м. Києві кримінальне провадження №0000390 закрито.

Вказану постанову як незаконну ним було оскаржено і ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.07.2022 року постанову слідчого Другого СВ ТУДБР, розташованого в м. Києві про закриття кримінального провадження №0000390 скасовано повторно.

При розгляді його скарги, суд встановив, що досудове розслідування кримінального провадження №0000390 проведено не повно, без з`ясування всіх обставин кримінального провадження.

Станом на час звернення до суду з відповідним позовом, обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000390 не складено, прокурором не затверджено, підозрюваному не вручено та до суду не направлено.

Позивач вказує, що надмірна тривалість досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, неодноразові звернення, листи до органу досудового розслідування, неможливість здійснювати звичайну щоденну діяльність, перебування у напруженому психологічному стані, призвело до його моральних страждань.

Враховуючи наведене, просить відшкодувати за рахунок Державного бюджету на його користь майнову шкоду у розмірі 290000 грн. та моральну шкоду у розмірі 1000000 грн., завдану внаслідок бездіяльності працівників ТУ ДБР, розташованого в м. Києві.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 29 травня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що сам факт триваючого досудового розслідування кримінального провадження не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральну шкоду, наявність якої не була доведена позивачем.

Не погодившись з даним судовим рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невірно встановлені обставини по справі та помилковість висновків суду, просив скасувати рішення районного суду та ухвалити нове рішення про задоволення його вимог в повному обсязі.

Зазначав, що судом першої інстанції не взято до уваги довготривале досудове розслідування, впродовж якого він не може захистити свої права як потерпілий.

Триваючою бездіяльністю орган досудового розслідування завдав йому значної моральної шкоди, право на відшкодування яке гарантоване як національним законодавством, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 18.10.2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання бездіяльності протиправною визнано протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо не прийняття рішення на виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, згідно вимог ПКМУ №850 та не прийняття рішення по виплаті одноразової грошової допомоги як інваліду 2-ї групи згідно вимог ПКМУ №850 по обставинам та порядку встановленим постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 30.03.2017 справа №554/1177/17, яка набрала законної сили.

Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути висновок з відповідними документами відносно ОСОБА_1 про призначення виплати одноразової грошової допомоги, як інваліду 2-ї групи у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно до ПКМУ №850 з урахуванням обставин встановлених судом.

Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України прийняти відповідне рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 як інваліду 2-ї групи у розмірі 200-кратното прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно ПКМУ №850.

Вказана постанова звернута до виконання (ВП №56466467).

На даний час виконавчий лист перебуває на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України.

Постановою державного виконавцю 12.05.2020 р. закінчено виконавче провадження у зв`язку з фактичним виконанням боржником рішення в повному обсязі.

Вказану постанову було оскаржено стягувачом ОСОБА_1 і постановою Другого апеляційного адміністративного суду останню було скасовано, у зв`язку з чим 29.10.2020 державним виконавцем винесено постанову про відновлення виконавчого провадження.

10.09.2021р. підготовлено повідомлення (подання) про відкриття кримінального провадження за фактом умисного невиконання посадовими особами Міністерства внутрішніх справ України вимог виконавчого листа.

На підставі зазначеного подання, за фактом невиконання постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 18.10.2017 р. ТУ ДБР 17.02.2020 р. внесено відомості до ЄРДР за ознаками злочину, передбаченого ч. 3ст. 382 КК України, провадження №0000390.

06.05.2022 року постановою слідчого Другого СВ ТУ ДБР, розташованого в м. Києві кримінальне провадження №0000390 закрито.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.07.2022 року вказану постанову слідчого Другого СВ ТУ ДБР, розташованого в м. Києві про закриття кримінального провадження № 0000390 скасовано.

Вважаючи, що бездіяльністю працівників ТУ ДБР в м. Києві йому як потерпілому завдано моральну шкоду внаслідок надмірної тривалості досудового розслідування, неодноразові звернення, листи до органу досудового розслідування, неможливість здійснювати звичайну щоденну діяльність, просив стягнути матеріальну шкоду у розмірі 290000 грн. та моральну шкоду у розмірі 1000000 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що сам факт тривалого досудового розслідування кримінального провадження не може розглядатись як достатня правова підстава для відшкодування моральної шкоди з огляду на необхідність доведення існування всіх ознак правопорушення, визначених положеннями ст. 1166, ст. 1167 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з даним судовим рішенням, виходячи з наступного.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені частиною першою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України і характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких посадові чи службові особи органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди.

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом у вигляді моральної шкоди.

Так, Другим слідчим відділом ТУ ДБР у м. Києві здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000390 від 17 лютого 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України, за фактом можливого невиконання уповноваженою особою Міністерства внутрішніх справ України постанови Октябрського районного м. Полтави від 18 жовтня 2017 року у справі № 554/5683/17 за заявою ОСОБА_1

Слідчим ТУ ДБР у м. Києві 06 серпня 2020 року винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діях службових осіб Міністерства внутрішніх справ України складу злочину.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 21 квітня 2021 року у справі №757/57139/20-к постанову слідчого ТУ ДБР у м. Києві про закриття кримінального провадження скасовано.

Кримінальне провадження відновлено 13 серпня 2021 року слідчим ТУ ДБР у м. Києві 06 травня 2022 року винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діях службових осіб Міністерства внутрішніх справ України складу злочину.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 26 липня 2022 року у справі №757/16487/22-к постанову слідчого ТУ ДБР у м. Києві про закриття кримінального провадження від 06 травня 2022 року скасовано.

Кримінальне провадження відновлено 07 грудня 2022 року слідчим ТУ ДБР у м. Києві 04 грудня 2023 року винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діях службових осіб Міністерства внутрішніх справ України складу злочину.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08 лютого 2024 року у справі №757/77/24-к скаргу ОСОБА_1 на постанову слідчого Другого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Києві від 04 грудня 2023 року про закриття кримінального провадження № 0000390, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 лютого 2020 року залишено без задоволення.

Вказана ухвала вступила в законну силу і була чинною станом на час винесення судового рішення по справі.

Закриваючи кримінальне провадження, слідчим було встановлено відсутність в діях службових осіб Міністерства внутрішніх справ України складу злочину.

Зазначений перебіг кримінального провадження, яке тривало з 17.02.2020 р. по 04.12.2023 р., позаяк встановлений судовими рішеннями факт бездіяльності слідчого при ухваленні рішень при закритті провадження - не може бути достатньою правовою підставою для покладення на державу цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування потерпілому моральної шкоди.

З урахуванням наведеного, сам факт винесення слідчим суддею процесуальних ухвал, якими орган досудового розслідування зобов`язано вчинити в межах кримінального провадження певні процесуальні дії, не може розглядатись як доведення позивачем існування обставин, визначених ст.ст. 1166, 1167 ЦК України для настання відповідальності у вигляді відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені ухвали слідчих суддів, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідачів і притягнення їх до відповідальності. Саме по собі скасування (в тому числі неодноразове) процесуальної постанови слідчого про закриття кримінального провадження не свідчить про безумовну неправомірність дій відповідача і завдання такими діями шкоди позивачу.

Даний висновок узгоджується з висновками Європейського суду з прав людини, викладеними у рішеннях у справі «Перна проти Італії» (Perna v.Italy) від 25 липня 2001 року, заява № 48898/99, п. 54 та у справі «Білуха проти України» від 9 листопада 2006 року, заява № 33949/02, п. 76, де встановлено, що визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію (в тому числі, як відшкодування моральної шкоди) за шкоду, завдану особі.

Окрім того, вищезазначені висновки узгоджується з висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 08 січня 2024 року у справі №454/2855/22 сформовано висновок щодо застосування ст. ст. 1173, 1174 Цивільного кодексу України у подібних правовідносинах та зазначено, що в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування забезпечується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду. Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у ній. Проте, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб саме по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої. Сам факт винесення слідчим суддею процесуальних ухвал у порядку, передбаченому ст.ст. 303-307 КПК України (за результатами розгляду скарг на дії/бездіяльність слідчого, прокурора під час досудового розслідування) не свідчить про безумовний наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди.

Верховний Суд у постанові від 31 серпня 2023 року у справі №463/3401/22 встановив відсутність підстав для відступу від правових висновків, викладених в постановах Верховного Суду від 3 вересня 2019 року у справі №916/1423/17, від 27 листопада 2019 року у справі №242/4741/16-ц, від 25 березня 2021 року у справі №227/3052/19, відповідно до яких встановлений судами факт бездіяльності слідчого у кримінальному провадженні не може бути підставою для покладення на державу цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування потерпілому шкоди.

Таким чином, встановивши, що позивач належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовує свої вимоги, під час розгляду справи не надав, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданим доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, підстав для переоцінки доказів на стадії апеляційного розгляду колегія суддів не вбачає.

Фактично зміст поданої позивачем ОСОБА_1 апеляційної скарги є ідентичним до змісту його позовної заяви і загалом містить цитування множинної судової практики ЄСПЛ.

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За вказаних обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 05 листопада 2024 року.

Судді: О. І. Обідіна Г.Л. Карпушин О.В. Чумак