КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Дубас Т.В.
Єдиний унікальний номер справи № 369/1708/21
Апеляційне провадження №22-ц/824/2206/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Поліщук Н.В., Соколової В.В.

секретар - Олешко Л.Ю.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинськоо районного суду Київської області від 02 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи державний реєстратор приватний нотаріус Києво - Святошинського районного нотаріального округу Герасимів Юлія Вадимівна, державний реєстратор прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області Богорад Наталія Олексіївна, приватний нотаріус Києво-Святоинського районного нотаріального округу Київської області Федотова Ольга Віталіївна, державний реєстратор прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області Михальченко Марина Миколаївна, державний реєстратор прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області Воробйова Тетяна Антонівна про визнання недійсним правочину, скасування рішення зі скасуванням запису про державну реєстрацію та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Заслухав доповідь судді апеляційного суду, дослідив матеріали справи, перевірив доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и в :

У лютому 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом .

Заявлені позовні вимоги обґрунтовував тим, що він, ОСОБА_1 , є власником земельної ділянки площею 0,2009 га, кадастровий номер :01:041:0190, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 650010 від 19 травня 2009 року, виданого начальником управління земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Литвин В.В. на підставі Договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 18 грудня 2007 року № 1293, № 1297.

В результаті надання правової допомоги, позивачу стало відомо, що стосовно його вищезазначеного нерухомого майна, на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 21 березня 2015 року (справа № 334/57062/15-ц) про визнання мирової угоди, укладеної між ОСОБА_4 та позивачем, було проведено державну реєстрацію переходу права власності на спірну земельну ділянку шляхом її перереєстрації з власності позивача на власність ОСОБА_4 .

Згідно вищезазначеної ухвали суду за ОСОБА_4 визнавалось право власності на земельну ділянку площею 0,201 га за адресою: АДРЕСА_1 та закріплювався обов`язок ОСОБА_1 сплатити на користь ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 15 000 грн.

Як зазначає позивач, він ніколи не приймав участі та не був стороною в судових спорах з ОСОБА_4 , ніяких мирових угод чи правочинів відносно спірної земельної ділянки не укладав.

Згідно відповіді Шевченківського районного суду м. Києва (лист № 01-14/289/2020/К-203 від 21 грудня 2020 року) на запит про отримання публічної інформації, в автоматизованій системі документообігу суду (далі - АСДС) справа за № 334/57062/15-ц не обліковується; справ за участю позивача та ОСОБА_4 в АСДС не виявлено.

Позивач ОСОБА_1 вказує, що оскільки мирову угоду він ніколи не підписував, нікого не уповноважував на її підписання від свого імені та ніяким чином не здійснював волевиявлення розпоряджатись належною йому земельною ділянкою , тому вважає що вказаний правочин щодо переходу права власності є недійсними .

Адвокатом позивача 24 грудня 2020 року була отримана інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про те, що стосовно вищезазначеної земельної ділянки було прийнято Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 27309868 від 21.12.2015 о 13:37:05 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Герасимів Юлією Вадимівною на підставі договору купівлі-продажу, який зареєстрований в реєстрі за номером: 4554, виданий 21 грудня 2015 року , видавник: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Герасимів Юлія Вадимівна, у зв`язку з чим право власності на спірну земельну ділянку було зареєстровано за ОСОБА_3 .

У позовній заяві зазначено, що рішення про державну реєстрацію прав, прийняте державним реєстратором Герасимів Ю.В. є незаконним, оскільки останнє вчинене без дотримання вимог Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Як вказано представником позивача, спірна земельна ділянка вибула з володіння позивача поза його волевиявленням та була повторно відчужена ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 без достатнього обсягу прав та повноважень ОСОБА_4 щодо розпорядження земельною ділянкою позивача, і як наслідок - земельна ділянка перебуває у власності ОСОБА_3 без законних на те підстав.

Представник позивача зазначив, що захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених ст. ст. 387, 388 Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим вважав правомірним витребувати з володіння ОСОБА_3 на користь позивача спірну земельну ділянку.

У прохальній частині позову просив:

- визнати недійсним правочин оформлений як «Ухвала Шевченківського районного суду м. Києва у справі № 334/57062/15-ц, провадження № 2/286/27097/2015 від 21 березня 2015 року» щодо переходу майнових прав на земельну ділянку площею 0,2009 га, кадастровий номер :01:041:0190, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1

- скасувати Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 27309868 від 21.12.2015 13:37:05 приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Герасимів Юлії Вадимівни про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 разом із скасуванням запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером: 12646914 здійсненого 21.12.2015 13:31:19 державним реєстратором, приватним нотаріусом Герасимів Юлією Вадимівною, Києво-Святошинський районний нотаріальний округ Київської області;

- витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,2009 га, кадастровий номер :01:041:0190, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом передачі земельної ділянки в натурі.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 березня 2021 року відкрито провадження у даній справі.

Позивач 07 квітня 2021 року подав до суду заяву про зміну предмету позову, доповнивши позов новими вимоги, зокрема останній просив суд.

- скасувати Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 22873943 від 15 липня 2015 року державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області Богорад Н.О. про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з реєстраційним номером: 24, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: :01:041:0190, за ОСОБА_4 , разом із скасуванням запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, здійсненого державним реєстратором прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області Богорад Н.О.;

- скасувати Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 23809096 від 20 серпня 2015 року державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Федотової О.В. про державну реєстрацію права власності на вищезазначену земельну ділянку, за суб`єктом ОСОБА_5 , разом зі скасуванням запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, здійсненого державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Федотовою О.В.;

- скасувати Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 25886756 від 05 листопада 2015 року державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Михальченко М.М. про державну реєстрацію права власності на вищезазначену земельну ділянку за ОСОБА_6 , разом зі скасуванням запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, здійсненого державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Михальченко М.М.;

- скасувати Рішення про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно індексний номер: 41173298 від 18 травня 2018 року державного реєстратора прав на нерухоме майно: приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Воробйової Т.А. про внесення змін до розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером: 24;

- стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору та професійної правничої допомоги пропорційно.

Відповідач ОСОБА_3 05 травня 2021 року подав до суду відзив на позовну заяву. У відзиві зазначив, що 21 грудня 2015 року між ОСОБА_6 від імені якої на підставі довіреності, посвідченої 21 грудня 2015 року ОСОБА_7 , приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області, зареєстрованої у реєстрі за № 5548 діяв ОСОБА_8 , з однієї сторони (Продавець) та ОСОБА_3 , з другої сторони (Покупець) укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки.

Відповідно до умов вищезазначеного Договору, ОСОБА_3 придбав земельну ділянку загальною площею - 0,2010 га, кадастровий номер :01:041:0190, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та сплатив за неї грошову суму в розмірі та в порядку оплати, визначеному Договором.

Вказана земельна ділянка належала ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого Михальченко М.М., приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області 05 листопада 2015 року, зареєстрованого у реєстрі за № 4944 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 47028734, виданого Михальченко М.М., приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області 05 листопада 2015 року , номер запису про право власності: 11915041, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 24.

Відповідно до п.1.4 Договору відомості щодо обмеження у використанні земельної ділянки згідно з додатком 6 до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 не зареєстровані.

Пунктом 1.5 Договору зазначено, що згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави № 48627697 від 21 грудня 2015 року податкові застави відсутні.

Відповідно до п.1.6 Договору, факт відсутності заборони відчуження вищезазначеної земельної ділянки та відсутності обтяження відчужуваного майна іпотекою підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 127088706, № , виданими ОСОБА_9 , приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області 15.09.2015.

Таким чином, ОСОБА_3 під час укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21 грудня 2015 року через приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області було здійснено всі можливі дії щодо перевірки правомочності набуття права власності ОСОБА_6 на спірну земельну ділянку та перевірено відсутність будь-яких заборон, арештів, іпотек, оренди та інше.

В подальшому, на підставі укладеного Договору купівлі-продажу, приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Герасимів Ю.В. було зареєстроване право власності за ОСОБА_3 та виданий витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 50369548 від 21 грудня 2015 року .

З огляду на це, ОСОБА_3 придбав вищезазначену земельну ділянку за відплатним договором та сплатив за придбання земельної ділянки грошові кошти.

З приводу того, що право власності за ОСОБА_4 було зареєстровано на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 21 березня 2015 року по справі № 334/57062/15-ц та те, що дана ухвала суду відсутня в АСДС, відповідачу нічого не було відомо, оскільки він придбавав земельну ділянку у ОСОБА_6 , яка в свою чергу придбала дану земельну ділянку за договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченої ОСОБА_7 , приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області 05 листопада 2015 року.

В позовній заяві позивач зазначив, що земельна ділянка вибула з його володіння та була повторно відчужена ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 без достатнього обсягу прав та повноважень, однак це не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_3 придбав земельну ділянку у ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21 грудня 2015 року.

Відповідач зазначив, що він є добросовісним набувачем, оскільки здійснив необхідні активні дії, щоб переконатись у належності майнових прав продавця на об`єкт відчуження.

Крім того,відповідач заявив про порушення строків позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання недійсним правочину, скасування рішення зі скасуванням запису про державну реєстрацію та витребування майна з чужого незаконного володіння через більше ніж 5 років. Проте, ОСОБА_1 мав можливість дізнатися про те, що право власності на майно, яка належало йому перейшло на підставі договорів до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , та лиш потім до ОСОБА_3 , оскільки дані відомості містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та можливо отримати доступ до даного реєстру та/або звернутися до приватного нотаріуса чи державного реєстратора для перевірки нерухомого майна, яке перебуває у власності.

Також у відзиві на позовну заяву вказано про значне завищення вартості витрат на надання професійної правничої допомоги, оскільки до позовної заяви не додано всіх документів, які б підтверджували би надання правової допомоги, а саме: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи).

Просив відмовити у задоволенні позову.

Позивач 15 липня 2021 року подав до суду відповідь на відзив на позовну заяву, відповідно до якого наполягав на позиціях вказаних у позовній заяві, зазначивши при цьому, що перебіг позовної давності розпочався 24 грудня 2020 року, оскільки цього дня позивач дізнався про те, що право власності на майно, належне йому на праві власності перейшло до ОСОБА_3 , що підтверджується копією Інформаційної довідки № 89958795 від 24 грудня 2020 року 2020.

У відзиві також було зазначено, що наданий розрахунок витрат на професійну правову допомогу є орієнтовним і подальша вартість адвокатських послуг може коливатись в залежності від кількості судових засідань чи поданих іншою стороною документів, а тому твердження відповідача про те, що вартість витрат на надання професійної правничої допомоги занадто завищена - надумані, оскільки докази, що підтверджують розмір таких витрат будуть подані до закінчення судових дебатів у справі.

Просив задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 серпня 2021 року до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області Богорад Наталію Олексіївну, приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Федотову Ольгу Віталіївну, державного реєстратора прав на нерухоме майно: приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Михальченко Марину Миколаївну, державного реєстратора прав на нерухоме майно: приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Воробйову Тетяну Антонівну.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 грудня 2021року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

Представник відповідача ОСОБА_3 16 лютого 2022 року подав до суду заяву про застосування строку позовної давності, просив застосувати строк позовної давності до вимог та відмовити у задоволенні позову.

Рішенням Києво-Святошинськоо районного суду Київської області від 07 червня 2023 року у задоволенні відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. В апеляційній скарзі зазначав, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для вирішення справи. Так, суд не взяв до уваги докази надані позивачем щодо обставин укладення договору.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 15 лютого 2024 року, 26 лютого 2024 року, 18 березня 2024 року, 23 травня 2024 року, 18 липня 2024 року, 09 вересня 2024 року, 24 жовтня 2024 року. Представники апелянта та відповідача приймали участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.Враховуючи ,що всві учасники справи були належним чином повідомені про день та час розгляду справи , заяв клопотань про відкладення суду не направляли, відстуні підстави вваждажти їх неявку поважною.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 , був власником земельної ділянки площею 0,2009 га, кадастровий номер :01:041:0190, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 650010 від 19 травня 2009 року, виданого начальником управління земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Литвин В.В. на підставі Договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 18 грудня 2007 року № 1293, № 1297.

На підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 21 березня 2015 року (справа № 334/57062/15-ц, провадження № 2/286/27097/2015), якою затверджено мирову угоду між ОСОБА_4 та ОСОБА_10 та визнано за ОСОБА_4 право власності на вищезазначену земельну ділянку. Державним реєстратором прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області Богорад Наталією Олексіївною було прийнято рішення № 22873943 від 15 липня 2015 року про державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку за ОСОБА_4 .

Право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:041:0190, підтверджувалось витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15 липня 2015 року, індексний номер витягу 40680214.

На підставі нотаріального посвідченого договору дарування від 20 серпня 2015 року ОСОБА_4 подарував земельну ділянку ОСОБА_5 . Договір зареєстровано в реєстрі за № 4904.

На підставі вищевказаного договору дарування, державним реєстратором, приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Федотовою Ольгою Віталіївною було прийнято рішення № 23809096 від 20 серпня 2015 року про державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку за ОСОБА_5 .

Право власності ОСОБА_5 на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:041:0190, підтверджувалось витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20 серпня 2015 року , індексний номер витягу 42568154.

На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Михальченко М.М. 05 листопада 2015 року, серія та номер: 4944, державним реєстратором прав на нерухоме майно, приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Михальченко М.М. було прийнято рішення № 25886756 від 05 листопада 2015 року про державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку за ОСОБА_6 .

Право власності ОСОБА_6 на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:041:0190, підтверджувалось витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05 листопада 2015 року, індексний номер витягу 47028734.

Між ОСОБА_6 , від імені якої діяв ОСОБА_8 на підставі довіреності, посвідченої 21 грудня 2015 року ОСОБА_7 , приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області, зареєстрованої у реєстрі за № 5548 та ОСОБА_3 21 грудня 2015 року укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки.

Відповідно до умов вищезазначеного договору ОСОБА_3 придбав земельну ділянку загальною площею - 0,2010 га, кадастровий номер :01:041:0190, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та сплатив за неї грошову суму в розмірі та в порядку оплати, визначеному договором.

Відповідно до п.1.4 Договору відомості щодо обмеження у використанні земельної ділянки згідно з додатком 6 до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 не зареєстровані.

Відповідно до п.1.6 Договору, факт відсутності заборони відчуження вищезазначеної земельної ділянки та відсутності обтяження відчужуваного майна іпотекою підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 127088706, № , виданими ОСОБА_9 , приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області 15 вересня 2015 року.

В подальшому, на підставі укладеного договору купівлі-продажу, приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Герасимів Ю.В. було зареєстроване право власності за ОСОБА_3 та виданий витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 50369548 від 21 грудня 2015 року.

Згідно тексту відповіді голови Шевченківського районного суду м. Києва (лист № 01-14/289/2020/К-203 від 21 грудня 2020 року) на запит про отримання публічної інформації від 16 грудня 2020 року, в автоматизованій системі документообігу суду справа за № 334/57062/15-ц не обліковується; справ за участю позивача та ОСОБА_4 в АСДС не виявлено.

ОСОБА_1 у позові стверджував про відсутність його волевиявлення на відчуження вищезазначеної земельної ділянки, і як наслідок - відсутність законних підстав на укладення в подальшому договорів спрямованих на розпорядження даним нерухомим майном, і серед іншого просив суд визнати недійсним правочин оформлений як «Ухвала Шевченківського районного суду м. Києва у справі № 334/57062/15-ц, провадження № 2/286/27097/2015 від 21 березня 2015 року», враховуючи що саме на підставі даного документа було зареєстровано право власності на спірну земельну ділянку за ОСОБА_4 .

Разом з тим доводи позивача ОСОБА_1 про те, що він не приймав участі при розгляді справі у Шевченківському районному суді м. Києва, не був стороною в судових спорах між ним та ОСОБА_4 , не укладав та не підписував жодних мирових угод, що були б спрямовані на відчуження земельної ділянки за кадастровим номером :01:041:0190 не підтверджені будь-якими належними доказами в розумінні ст.ст. 76-83 ЦПК України .

Згідно ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; види правочинів - односторонні та дво- чи багатосторонні (договори). У випадку неправомірності правочину останній може бути визнаний недійсним.

Натомість, судове рішення в загальному можна визначити як акт уповноваженого органу (суду), що прийнятий (ухвалений, постановлений) у чіткій відповідності до норм матеріального та процесуального права, з наявністю визначеної законодавством структури (вступна, описова, мотивувальна, резолютивна частини), є результатом здійснення правосуддя та має наслідком вирішення юридичної невизначеності у правовідносинах осіб. Згідно ст. 258 ЦПК України видами судових рішень є: ухвали, рішення, постанови, судові накази. Наслідком ухвалення/постановлення судового рішення з порушенням норм матеріального та/або процесуального права є скасування такого рішення судом вищої інстанції.

Тобто, аналізуючи норми законодавства недопустимо ототожнювати судові рішення з правочинами та застосовувати до останніх наслідки, які передбачені для недійсних правочинів.

Запропонований позивачем спосіб захисту не є правомірним і тому не підлягає задоволенню, і з таким висновку суду першої інстанції апеляційний суд погоджується .

Більш того, навіть враховуючи відповідь голови Шевченківського районного суду м. Києва від 21 грудня 2020 року та отримана апеляційним судом відповідь від Шевченківського районного суду м. Києва з цього ж питання відповідь , суди позбавлені можливості безальтернативно стверджувати про відсутність ухвали Шевченківського районного суду м. Києва, на підставі якої за ОСОБА_4 визнано право власності на спірну земельну ділянку, оскільки копія останньої фактично наявна в матеріалах справи, містить в собі необхідні атрибути судового рішення, включаючи підпис та печатку органу.

Суди не володіють спеціальними знаннями, які надають останньому можливість встановлювати справжність чи несправжність (підробку) підпису осіб зазначених як суддя та секретар Шевченківського районного суду м. Києва та печатки органу. Будь-яких клопотань про призначення експертизи по справі учасниками процесу не заявлялось.

На час розгляду справи судом першої інстанції, докази які б свідчили про порушення кримінального провадження за фактом підроблення документів, печаток, штампів та бланків, збут чи використання підроблених документів, печаток, штампів (ст. 358 Кримінального кодексу України) матеріали справи не містять. Ухвала суду, на підставі якого майно вибуло з володіння позивача, не визнана незаконною (підробленою) у встановленому законом порядку, винних осіб не встановлено, а тому правильним є висновок суду першої інстанції, що звернення з позовом про витребування майна на підставі ст.388 ЦК України є передчасним.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Посилання апелянта ОСОБА_1 на ту обставину, що ним подано заяву про вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст 358 КК України, не може бути взято судом апеляційної інстанції до уваги, з огляду на ту обставину, що вказана заява зареєстрована лише 21 березня 2024 року (т. 4 а.с. 148), вже під час розгляду справи в апеляційному суді.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно із ч.1 ст. 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Звертаючись до суду з даним позовом та посилаючись на обставини вибуття з власності нерухомості поза його волею, позивач обрав спосіб захисту прав шляхом витребування майна з чужого незаконного володіння на підставі положень ст. ст. 387, 388 ЦК України.

Відповідно до закріпленого у ст. 387 ЦК України загального правила власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння.

Статтею 388 ЦК України передбачено право власника на витребування майна від добросовісного набувача. Згідно з ч.1 вказаної статті, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

За приписами ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту, обсягу та підстав позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Заявляючи позовні вимоги про скасування рішень державних реєстраторів про реєстрацію права власності за іншими особами із скасуванням відповідних записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно при вимозі про витребування майна з чужого незаконного володіння, тому суд першої інстанції правильно зазначив, що у випадку задоволення вимоги про витребування майна, вимоги про скасування записів, рішень про державну реєстрацію не є необхідними для ефективного відновлення права. Такі висновки містять постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц , від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 , від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 , від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц , від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц.

З огляду на встановлені судом першої інстанції обставини, правильним є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог про визнання недійсним правочину, оформленого як «Ухвала Шевченківського районного суду м. Києва у справі № 334/57062/15-ц, провадження № 2/286/27097/2015 від 21 березня 2015 року» та витребування спірної земельної ділянки з володіння ОСОБА_3 , оскільки позивачем не було доведено неправомірність набуття відповідачем права власності на спірне нерухоме майно. Інші вимоги позивача є похідними, а відтак не підлягають задоволенню.

Виходячи із засад ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Виходячи з системного аналізу ст. ст. 15, 16 ЦК України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Тобто, відповідно до ЦПК України обов`язок доведення факту порушення або оспорювання прав і охоронюваних інтересів покладено саме на позивача, а відсутність порушеного права встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Враховуючи встановлені судом обставини, та висновки про відмову у задоволенні позову в цілому, посилання суду на законодавство щодо застосування строку позовної давності не є необхідним, і не впливає на висновки суду про відмову у задоволенні позову.

Разом з тим, з урахуванням практики ЄСПЛ (пункт 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, заява № 22414/93) та пункт 75 рішення від 05 квітня 2005 року у справі "Афанасьєв проти України" (заява № 38722/02) судом враховано, що в кінцевому результаті ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).

Враховуючи, що позивачем, відповідно до ст. 76-81 ЦПК України, не надано доказів на підтвердження доводів позовних вимог, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Посилання в апеляційній скарзі на ту обставину, що суд першої інстанції не взяв до уваги докази надані позивачем на підтвердження його доводів, були предметом розгляду суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, на законність судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди апелянта із висновком суду, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи. Із урахуванням того, що доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам висловленим в суді першої інстанції, яким судом надана належна оцінка, у суду апеляційної інстанції відсутня необхідність повторно відповідати на ті самі аргументи позивачки.

Відповідно до вимог ст.375 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України ,колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,375,381 - 384 ЦПК України, суд,-

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 вересня 2022 року залишити без змін.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 04 листопада 2024 року.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова