Дата документу 03.06.2024 Справа № 336/4642/22
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний №336/4642/22 Головуючий у 1-й інстанції: Щаслива О.В.
Провадження № 22-ц/807/1096/24 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
Провадження № 22-ц/807/1096/24-2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: Подліянової Г.С., Гончар М.С., Онищенко Е.А.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Іванченко Анни Юріївни на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 лютого 2024 року та на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відшкодування майнової і моральної шкоди, що заподіяно дорожньо-транспортною пригодою.

В позові зазначив, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з участю сторін о 15 годині 10 хвилин 17 травня 2022 року на перехресті вулиці Південно-Української та проспекту Соборного в м. Запоріжжі, автомобіль позивача «Mazda CX-5», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , зазнав технічних ушкоджень. Винним у вчиненні порушень правил безпеки руху, що призвели до настання вказаних наслідків, визнаний відповідач на підставі постанови судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.07.2022 року, яка набрала законної сили.

Вартість заподіяної автомобілю позивача шкоди відповідно до висновку авто-товарознавчого дослідження обчислюється сумою в 264 592 грн. 76 коп., а вартість відновлювального ремонту становить сума в 434 261 грн. 57 коп., з яких 128 700 грн. позивач отримав як страхове відшкодування від особи, яка застрахувала цивільно-правову відповідальність відповідача, - товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан».

В силу закону особа, що застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Різницю між вартістю відновлювального ремонту і розміром страхового відшкодування становлять 305 561 грн. 57 коп, які позивач просить стягнути на його користь з відповідача.

В судовому засіданні позивач в особі представника подав клопотання про залишення без розгляду позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, яке ухвалою суду задоволено.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 лютого 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в сумі 135 892 грн. 76 коп., 1606 грн. 80 коп. судового збору.

Решту вимог про відшкодування майнової шкоди залишено без задоволення.

21 лютого 2024 року ОСОБА_2 , представник, адвокат Працевитий Геннадій Олександрович звернувся до суду із заявою про винесення додаткового рішення про стягнення судових витрат.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 квітня 2024 року заяву представника ОСОБА_2 , адвоката Працевитого Геннадія Олександровича задоволено частково.

Ухвалено додаткове рішення в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою, відповідно до якого:

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на отримання професійної правничої допомоги у розмірі 23 997 грн.

Решту вимог залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеними рішенням та додатковим рішенням суду, ОСОБА_1 , представник, адвокат Іванченко Анна Юріївнаподала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги, судові витрати покласти на відповідача; скасувати додаткове рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви представника відповідача, судові витрати покласти на відповідача.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не врахував висновки Верховного Суду, відповідно до яких при недостатності страхового відшкодування деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, яка ним одержана від страховика. Апелянт вважає, що згідно зі звітом № 3902 від 03.08.2022 року з визначення вартості матеріального збитку, вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту фізичного зносу складала 434 261,57 грн, а тому саме ця сума необхідна для відновлення пошкодженого транспортного засобу і саме ця сума є майновою шкодою для позивача. Вважає, що при ухваленні додаткового рішення та покладання на позивача витрат відповідача на правову допомогу судом першої інстанції не було застосовано принципу стягнення в пропорції відповідно розміру задоволених позовних вимог для кожної сторони, яке регламентовано п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

Відзиву на апеляційні скарги в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. При цьому, колегія суддів зауважує, що ухвалу про відкриття апеляційного провадження та апеляційні скарги були доставлені до електронного кабінету представника ОСОБА_2 , адвокату Працевитому Г.О. 08 травня 2024 року, про що свідчить довідка Запорізького апеляційного суду про доставку електронного документу ( т. 2 а.с. 56-57).

Відповідно до пунктів 1,2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2024 року це 302 800 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3028,00 грн (3028,00 грн Х 100 = 302 800 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна позову в даній справі, після уточнення ОСОБА_1 позовних вимог становить 305 561,57 грн, в апеляційній скарзі ним фактично оскаржується судове рішення в частині відмовлених позовних вимог щодо відшкодування майнової шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у сумі 169 668,81 грн, що становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (розрахунок: прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2024 у розмірі 3028 грн х 100 = 302 800 грн).

Апеляційний суд врахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини 6 статті 19 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України).

Судом першої інстанції встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з участю сторін о 15 годині 10 хвилин 17 травня 2022 року на перехресті вулиці Південно-Української та проспекту Соборного в м. Запоріжжі, автомобіль позивача «Mazda CX-5», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , зазнав технічних ушкоджень. Винним у вчиненні порушень правил безпеки руху, що призвели до настання вказаних наслідків, визнаний відповідач на підставі постанови судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.07.2022 року, яка набрала законної сили (а. с. 12).

Вирішуючи позов, суд взяв до уваги, що поданню позову до особи, винної у спричиненні шкоди, має передувати звернення потерпілого до особи, яка застрахувала цивільно-правову відповідальність заподіювача шкоди.

Відповідальність ОСОБА_2 застрахована товариством з додатковою відповідальністю «СК «Гардіан» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Сума страхового відшкодування, як встановлено судом, становить 128700 грн, тому з урахуванням наведених положень закону про відповідальність застрахованої особи присудженню з відповідача на користь позивача підлягає різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Задовольняючи вимоги позову частково, суд першої інстанції виходив з того, що стягненню на користь потерпілого підлягає саме вартість майнового збитку, а не вартість відновлювального ремонту.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не погоджується, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 17 травня 2022 року о 15-10 годині ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Volkswagen Golf, д.н.з. НОМЕР_2 на перехресті вул. Південноукраїнська пр. Соборний, у м. Запоріжжя, повертаючи ліворуч при зеленому сигналі світлофору не надав переваги транспортному засобу Mazda CX-5, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 , що рухався у зустрічному напрямку, внаслідок чого сталося зіткнення, чим порушив п. 16.6.2.3.б Правил дорожнього руху України. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження (а.с.12).

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 липня 2022 року ОСОБА_2 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП (а.с.12, зворот).

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Volkswagen Golf, д.н.з. НОМЕР_2 на момент вчинення ДТП була застрахована у ТДВ «СК «ГАРДІАН», поліс № ЕР-207556234 від 04.01.2022 року, з лімітом страхової відповідальності 130 000,00 грн, із франшизою, що не заперечується сторонами.

27 липня 2022 року ТДВ «СК «ГАРДІАН» виплатило ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 128 700,00 грн (а.с.31).

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 3902 щодо визначення матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ Mazda CX-5, реєстр. № НОМЕР_1 від 03 серпня 2022 року (а.с.13-30), вартість відновлювального ремонту КТЗ Mazda CX-5, реєстр. № НОМЕР_1 після ДТП 17 травня 2022 року на дату оцінки складає 434 261,57 грн з урахуванням ПДВ на запасні частини, що підлягають заміні. Матеріальний збиток, завданий власнику КТЗ Mazda CX-5, реєстр. № НОМЕР_1 після ДТП 17 травня 2022 року на дату оцінки дорівнює вартості відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу на запасні частини, що підлягають заміні, та складає 264 592,76 грн (а.с.17, зворот).

07 вересня 2022 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направив ОСОБА_2 вимогу про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а.с.32-33).

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 зазначив, що страхове відшкодування не покриває витрати на відновлювальний ремонт автомобіля, тому просив стягнути із відповідача, як винуватця ДТП, на його користь відшкодування майнової шкоди у розмірі 305 561,57 грн.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Відповідно до статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України "Про страхування" (далі - Закон № 85/96-ВР)).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону № 85/96-ВР.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 7 Закону № 85/96-ВР в Україні одним із видів обов`язкового страхування є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон № 1961-IV).

Згідно зі статтею 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (стаття 1194 ЦК України).

Поряд з цим, відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала і цивільно-правова відповідальність якої застрахована на підставі Закону № 1961-IV, можливе лише за умови, якщо згідно із цим законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15, провадження № 14-176цс18, зроблений висновок, відповідно до якого відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IVу страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди, що перевищує ліміт відповідальності страховика, і сумою виплаченого страхового відшкодування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, провадження № 14-95цс20, зазначено, що враховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована (постанови Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі №6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі №6-954цс16).

Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої, частини третьої статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Системний аналіз статті 22 ЦК України частини другої статті 1192, статті 1194 ЦК України дозволяє дійти висновку, що реальними збитками, які підлягають відшкодуванню є саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу.

Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі № 757/54513/16.

Положеннями Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 № 142/5/2092 (далі Методика), відновлювальний ремонт це комплекс операцій щодо відновлення справності або робото здатності колісного транспортного засобу чи його складників та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин.

Відповідно до п. 2.3 Методики вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.

Згідно з п. 8.1 Методики для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судоми цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність ( наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості ( при відшкодуванні збитків).

У цій справі сторонами не оспорюється факт ДТП за їх участі, наявність вини відповідача та отримання позивачем від страхової компанії суми страхового відшкодування у розмірі 128 700,00 грн.

Предметом спору є обставини щодо недостатності суми страхового відшкодування для відновлення становища пошкодженого майна позивача.

Згідно з ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що вона не зобов`язує потерпілого визначати розмір збитків, які підлягають відшкодуванню, відповідно до вже сплаченої реальної вартості виконання відповідних відновлювальних робіт.

Таким чином сам по собі факт не здійснення потерпілою особою фактичної оплати, яку він мусить здійснити для відновлення пошкодженого автомобіля, не є достатньою підставою, у розумінні статей 22, 1192, 1194 ЦК України, для відмови у позові про відшкодування матеріальної шкоди.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі N 6-691цс15 дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України щодо відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі статтею 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Аналогічні по суті висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі N 754/1114/15-ц (провадження N 61-1156св18), від 13 червня 2019 року у справі N 587/1080/16-ц (провадження N 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі N 370/2787/18 (провадження N 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі N 753/4696/16-ц (провадження N 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі N 755/5374/18 (провадження N 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі N 756/2632/17 (провадження N 61-12032св19).

Як відомо з матеріалів справи цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Volkswagen Golf, д.н.з. НОМЕР_2 на момент вчинення ДТП була застрахована у ТДВ «СК «ГАРДІАН», поліс № ЕР-207556234 від 04.01.2022 року, з лімітом страхової відповідальності 130 000,00 грн, із франшизою.

27 липня 2022 року ТДВ «СК «ГАРДІАН» виплатило ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 128 700,00 грн (а.с.31).

Суд першої інстанції надав оцінку та взяв до уваги висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 3902 щодо визначення матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ Mazda CX-5, реєстр. № НОМЕР_1 від 03 серпня 2022 року (а.с.13-30), згідно яким вартість відновлювального ремонту КТЗ Mazda CX-5, реєстр. № НОМЕР_1 після ДТП 17 травня 2022 року на дату оцінки без урахування зносу складає 434 261,57 грн з урахуванням ПДВ на запасні частини, що підлягають заміні. Матеріальний збиток, завданий власнику КТЗ Mazda CX-5, реєстр. № НОМЕР_1 після ДТП 17 травня 2022 року на дату оцінки дорівнює вартості відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу на запасні частини, що підлягають заміні, та складає 264 592,76 грн.

Отже, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вартість спричинених майну потерпілого збитків становить 264 592, 86 грн, а не 434 261,57 грн ( вартість відновлюваного ремонту) як наполягав позивач. З урахуванням того, що сума відшкодування майнової шкоди потерпілому, яка здійснена ТДВ «СК «ГАРДІАН», становить 128 700, 00 грн в межах ліміту відповідальності страховика, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між заподіяною шкодою та страховим відшкодуванням, отриманим позивачем, що становить у сумі 135 892, 78 грн (264592, 86 грн - 128 700,00 грн).

Водночас, суд першої інстанції не врахував, що вартість відновлювального ремонту без урахування зносу - це ті збитки, які позивач мусить понести для відновлення свого порушеного права та втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а тому на користь позивача підлягає стягненню відшкодування саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу, а саме різниця між вартістю відновлювального ремонту без урахування зносу та виплаченим відшкодуванням, що становить 305561, 57 грн ( 434261,57-128700, 00).

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідач протягом розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів на спростування правильності поданих позивачем доказів, зокрема, висновку експертного автотоварознавчого дослідження в частині визначення вартості відновлювального ремонту та розміру матеріального збитку. Жодних клопотань щодо призначення у справі повторної чи додаткової автотоварознавчої експертизи сторона відповідача не заявляла.

З урахуванням зібраних у справі доказів, судова колегія дійшла висновку про те, що оскільки вартість відновлювального ремонту автомобіля, завданого ОСОБА_1 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини ОСОБА_2 , перевищує виплачений на користь позивача розмір страхового відшкодування, то з відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та стягнутим страховим відшкодуванням у розмірі 305 561,57 грн (434 261,57 грн 128 700,00 грн).

Апеляційний суд вважає, що позивачем повністю доведено належними та допустимими доказами позовні вимоги щодо відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Проте, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та ухвалив рішення у справі без врахування вищезазначених норм права та висновків Верховного Суду.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції не можна вважати законним та обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з підстав, передбачених ч. 1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 305 561,57 грн.

Аргументи апеляційної скарги є виправданими.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову на відповідача.

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню, тому підлягають перерозподілу судові витрати, понесені сторонами по справі.

Із матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з позовною заявою ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 3 155,62 грн, що підтверджується квитанцією ID 9687-0804-5532-3991 від 08.09.2022 року (а.с.1).

Проте, при зверненні до суду у 2022 році із позовною заявою майнового характеру (ціна позову 305 561,57 грн), яка подана фізичною особою, підлягав сплаті судовий збір у розмірі 3 055,61 грн (1 відсоток ціни позову).

При зверненні до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 4 583,46 грн, що підтверджується квитанцією ID 5669-3915-6337-2147 від 03.04.2024 року ( т. 2 а.с. 10)

Оскільки у справі, що розглядається, позов задоволено в повному обсязі, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3 055,61 грн, за подання апеляційної скарги у розмірі 4583, 46 грн, а всього у розмірі 7639, 07 грн (3 055,61 +4 583,46 ).

Досліджуючи доводи апеляційної скарги щодо додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу, колегія суддів виходить з такого.

Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову на відповідача.

Оскільки за наслідками апеляційного перегляду скарги на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 лютого 2024 року позов задоволено в повному обсязі, то понесені ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу покладаються на нього як на відповідача та, за таких умов, не підлягають компенсації за рахунок позивача.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що додаткове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав, передбачених ч. 1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні заяви представника ОСОБА_2 , адвоката Працевитого Г.О. про стягнення витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Іванченко Анни Юріївни задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 лютого 2024 року у цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 305 561,57 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 3 055,61 грн, за подання апеляційної скарги в розмірі 4583, 46 грн , а всього в розмірі 7639, 07 грн.

Додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 квітня 2024 року у цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заяви представника ОСОБА_2 , адвоката Працевитого Геннадія Олександровича про стягнення витрат на правничу допомогу у цій справі відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 03 червня 2024 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя

Подліянова Г.С. Гончар М.С. Онищенко Е.А.