Номер провадження № 2/521/761/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

18 вересня 2024 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси, в складі :

головуючого судді Громіка Д.Д.,

при секретарі Котигорох Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Одеської міської ради про визнання права власності на будівельні матеріали, які були використані в процесі будівництва, в порядку спадкування за законом. ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом ОСОБА_1 , заявивши аналогічні позовні вимоги.

Свої позови сторони обґрунтували тим, що їх дід ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 за життя збудував домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , однак, не встиг отримати правовстановлюючі документи на збудоване житло.

Спадщину після померлого ОСОБА_3 прийняв, однак не оформив своїх спадкових прав, син - ОСОБА_4 , який доводився батьком сторін у справі, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Спадщину ОСОБА_4 прийняла, однак також не оформила своїх спадкових прав його дружина ОСОБА_5 . Після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , її спадщину прийняли доньки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які звернулися до суду з позовами про визнання права власності в порядку спадкування за законом, посилаючись на неможливість оформлення спадкових прав у позасудовому порядку.

Сторони просять визнати за ними право власності, по частині за кожною, на будівельні матеріали та обладнання, які були використані при будівництві закінченого будівництвом житлового будинку літ. «А», загальною площею 38,1 кв.м., житловою площею 30,4 кв.м., літньої кухні літ. «Б», сараю літ. «Г», душу-туалету літ. «Ж» за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Після надходження цивільної справи, автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст. 14, 33 ЦПК України головуючим суддею визначено Громіка Д.Д..

Ухвалою судді про прийняття позовної заяви до розгляду відкрито провадження у справі від 03 серпня 2024 року було постановлено проводити розгляд справи у загальному позовному провадженні із повідомленням та участю сторін.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 07.05.2024 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено до судового розгляду по суті.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до судового засідання не з`явились, однак звернулись до суду із заявами про підтримання позовних вимог, визнання як первісного так і зустрічного позову, а також розгляду справи за їх відсутності.

Представник співвідповідача Одеської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення сповіщались належним чином, причини неявки суду не повідомляли, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від відповідача до суду не надходило. Відзив у визначений судом строк відповідач не подав. А тому суд приходить до переконання про можливість розглянути справи у відсутності відповідача згідно вимог ч. 3 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК та ухвалює заочне.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.

Так судом встановлено, що ОСОБА_3 , який через батька доводився дідом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у 1957р. було збудовано домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно технічного паспорта на вказане домоволодіння, складеного 05.03.1997р. Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації та технічного паспорта, складеного 20.10.2011р. КП «ОМБТІ та РОН», домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 було збудоване у 1957р. та складається з житлового будинку літ. «А», загальною площею 38,1 кв.м., житловою площею 30,4 кв.м., літньої кухні літ. «Б», сараю літ. «Г», душу-туалету літ. «Ж».

З матеріалів справи не вбачається, що здійснення будівельних робіт відбувалося за наявності документів щодо виділення земельної ділянки для будівництва та дозвільних документів на здійснення будівельних робіт. Тому суд вважає, що будівництво було здійснено ОСОБА_3 без отримання належного дозволу і оформлення права на забудову і користування земельною ділянкою. ( ст. 105 ЦК УРСР)

Згідно будинкової книги на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 був зареєстрований у ньому з 1956р. по день смерті, ОСОБА_4 був зареєстрований у ньому по досягненню повноліття й по день смерті, ОСОБА_5 була зареєстрована з 1971р. й по день смерті, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 також є зареєстрованими у спадковому домоволодіння з настання повноліття й до тепер.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть від 22.01.1985 року серії НОМЕР_1 , ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заповіту померлий не складав. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963р.), ОСОБА_4 , 1947р.н., як син спадкодавця, був спадкоємцем першої черги за законом майна ОСОБА_3 . За прийняттям спадщини ОСОБА_4 не звертався, оформленням своїх спадкових прав не займався.

Відповідно до положень ст. 549 ЦК УРСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Оскільки ОСОБА_4 на час відкриття спадщини був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживав з батьком, від спадщини не відмовлявся суд вважає його таким, що прийняв спадщину ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заповіту він не складав. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , як доньки спадкодавця, та ОСОБА_5 , як переживша дружина, були спадкоємцями першої черги за законом його майна.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 прийняла спадщину чоловіка, звернувшись за її прийняттям до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Верезуб К.О., нотаріусом було заведено спадкову справу №43/2018. При цьому, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було заявлено про відмову від спадкових прав на користь ОСОБА_5 . За матеріалами справи, 17.09.2021р. нотаріус надав ОСОБА_5 письмове роз`яснення, яким відмовив у видачі правовстановлюючих документів на спадщину ОСОБА_4 , через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове домоволодіння.

Після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , її спадщину прийняли доньки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , звернувшись 20.05.2022р. за прийняттям спадщини до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Верезуб К.О., заведено спадкову справу №16/2022. Згідно роз`яснення нотаріуса від 25.01.2023р., заявницям було відмовлено у видачі правовстановлюючих документів на спадщину матері, через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове домоволодіння.

Тому ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позбавлені можливості реалізувати свої спадкові права після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Право на спадкування мають особи, визначені в заповіті, а у випадку відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від неї, право на спадкування одержують спадкоємці за законом (ст. 1223 ЦК України).

Судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_5 заповіту після себе не лишила, а значить спадкування має місце за законом.

Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Таким чином, за змістом вказаної норми, право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об`єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності. Отже, до прийняття об`єкта новоствореного нерухомого майна в експлуатацію та його державної реєстрації право власності на цей об`єкт не виникає. До виникнення права власності на новозбудоване нерухоме майно право власності існує лише на матеріали, обладнання та інше майно, що було використано в процесі будівництва (ч. 3 ст. 331 ЦК України).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Об`єктом спадкового наступництва є спадщина (спадкове майно, спадкова маса), тобто вся сукупність прав та обов`язків спадкодавця, в яких він перебував на момент своєї смерті і які за своєю правовою природою не є невіддільними від особи їх носія і здатні перейти до інших осіб.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 1219 ЦК України, до складу спадщини не входять права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема особисті немайнові права.

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Статтею 1217 ЦК України передбачено спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У відповідності з ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Приписи ст. 1261 ЦК України встановлюють, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтями 1268,1269 ЦК України передбачено спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини, з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 1297 ЦК України передбачено спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна, як те передбачено ст. 1299 ЦК України.

У відповідності до Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України «Про внесення змін до п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна» від 09.08.2012 р. № 404, зареєстрованого в Мінюсті України 05.09.2012 р. за № 1538/21850 та набрав чинності з дня його офіційного опублікування не належать до самочинного будівництва для будинків садибного типу, дачних та садових будинків, зокрема: індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року.

Згідно із Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» - житлові будинки, які побудовані до 05.08.1992 р. не потребують введення в експлуатацію, а відповідно до п. 3.1 «Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та ІІ категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж», затвердженого Наказом Мінрегіонбуду № 95 від 19.03.2013 р. документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 р. індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно - є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Крім того, відповідно до Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР» від 31.01.1996 р., затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31.01.1966 р., яка діяла до 13.12.1995 р. реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах. У випадках включення в міську (селищну) смугу сільських населених пунктів або у випадках їх перетворення в міста або селища міського типу : а) при наявності погосподарських книг сільської Ради депутатів трудящих, бюро технічної інвентаризації складає списки будинків та домоволодінь, які належать громадянам або колгоспним дворам.

Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво, до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

Відповідно до Звіту про проведення технічного обстеження на відповідність державним стандартам, будівельним нормам та правилам спадкового домоволодіння від 03.12.2010р., обстежені будівлі відповідають санітарним, пожежним та архітектурним нормам, технічний стан домоволодіння задовільний, воно може бути збережене з прийняттям до експлуатації.

Згідно з правовою позицією ВС (постанова № 523/3522/16-ц від 14 серпня 2019 року провадження № 61-21211св18) законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права, зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права.

Стаття 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У випадку, коли нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що застосовується, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Передумовою для подачі позову до суду про визнання за позивачем права власності на спадкове майно є відсутність іншого, крім судового, шляху для визнання її права.

Відповідно до роз`яснення Міністерства юстиції України від 21 лютого 2005 року № 19-32/319, в разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку.

Згідно пункту 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Разом з тим, відсутність правовстановлювальних документів на спірне нерухоме майно не є підставою для відмови у задоволенні позову (аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року в рамках справи № 557/1209/16-ц).

Таким чином, за наявності перешкод у оформленні спадкових прав через нотаріуса, спадкоємець може звернутися з позовом про визнання права власності до суду.

Факт того, що спадкодавець за життя не оформив свого права на спадкове майно, не має правового значення для вирішення питання щодо наявності права на це майно його спадкоємців, оскільки відповідно до частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 31.08.2020 року по справі № 350/1850/17).

Відповідно до п.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, не належать до самочинного будівництва: …індивідуальні(садибні)житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим.

Відповідно до пункту 23 постанови № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Аналізуючи приписи норм вищевказаного законодавства та статті 1218 ЦК України, суд дійшов висновку до складу спадщини входять лише ті права та обов`язки, носієм яких за життя був сам спадкодавець і які належали йому на законних підставах, тому, не набуття права власності на річ спадкодавцем не дає законних підстав для виникнення такого права у спадкоємців померлого.

Ураховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що оскільки ОСОБА_3 за життя, самовільно побудував житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та звів до нього господарські споруди та будівлі, однак не набув права власності на вказане домоволодіння, а після його смерті це майно було успадковано його сином ОСОБА_4 , а потім його невісткою ОСОБА_5 , а потім його онуками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ураховуючи положення ч.3 ст. 331 ЦК України, суд приходить до висновку, що вимоги позивачок підлягають задоволенню шляхом визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності в порядку спадкування за кожною на 1/2 частину будівельних матеріалів, використаних в процесі будівництва вказаного домоволодіння.

На підставі ст. ст. 1217,1222, 1223, 1268, 1269, 1270 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 89, 259, 264, 265, 280, 282, 293, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 та ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , по 1/2 частині за кожною, право власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані при будівництві закінченого будівництвом житлового будинку літ. «А», загальною площею 38,1 кв.м., житловою площею 30,4 кв.м., літньої кухні літ. «Б», сараю літ. «Г», душу-туалету літ. «Ж» за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного тексту заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 вересня 2024 року.

Повні відомості про учасників справи згідно з пунктом 4 частини 5 статті 265 ЦПК України:

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 )

Відповідач: ОДЕСЬКА МІСЬКА РАДА, (, пл. Думська, 1, м. Одеса, 65026).

Суддя: Д.Д. Громік