РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/11771/23

Номер провадження 2/495/579/2024

22 січня 2024 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої судді Анісімової Н.Д.,

при секретарі судового засідання Коліниченко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністровський цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Маразліївської сільської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд

ВСТАНОВИВ:

30.10.2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до Маразліївської сільської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, у якому просить суд визначити йому додатковий строк - 3 місяці, для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 . Про те що, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивачу як він вказує, повідомили лише у жовтні 2023 року, до цього йому нічого не було відомо про її смерть. З її родичів ніхто його не повідомив.

В середині жовтня 2023 року, позивач приїхав до будинку, де мешкала ОСОБА_2 , щоб навести лад в будинку. Та коли він прибирав у домі, то знайшов заповіт, складений ОСОБА_2 , та посвідчений 13 березня 2017 року Базан Т.П., приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області, за реєстровим № 637, згідно якого ОСОБА_2 заповідала позивачу земельну ділянку площею 10,0951 га, що розташована за адресою: Одеська область, Татарбунарський район, Дивізійська сільська рада, кадастровий номер: 0:01:001:1665, що надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Даний заповіт за життя спадкодавця не був змінений і не скасований. Про існування вказаного заповіту раніше позивачу нічого не було відомо.

На день смерті спадкодавцеві належала земельна ділянка площею 10,0951 га, що розташована за адресою: Одеська область, Татарбунарський район, Дивізійська сільська рада, кадастровий номер: 0:01:001:1665, що надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 22 травня 2015 року реєстраційною службою Татарбунарського районного управління юстиції в Одеській області.

27.10.2023 року позивач усно звернувся до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Базан Т.П. про прийняття спадщини за заповітом, але йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, заведені спадкової справи після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , оскільки позивач пропустив строк на прийняття спадщини за заповітом, та рекомендувала йому звернутися до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01.11.2023 року провадження по вказаній справі відкрито, розгляд вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.

14.12.2023 року на виконання ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.12.2023 року державний нотаріус Першої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області Саданов О.В. надав інформаційну довідку зі спадкового реєстру від 12.12.2023 року № 75104803 про відсутність спадкової справи після смерті померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.01.2024 року року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача адвокат Холудеєв Б.Є. у судове засідання не з`явилася, від представника позивача міститься заява про розгляд справи у відсутність позовні вимоги підтримують та просять задовольнити.

Представник відповідача Маразліївської сільської ради у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляду справи за відсутності.

Суд дослідивши матеріали справи, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , вказане підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 6, актовий запис за № 1012, виданим 26 жовтня 2023 року.

30 березня 2017 року був складений заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Базан Т.П. зареєстрований в реєстрі за № 637, за яким ОСОБА_2 зробила наступне розпорядження: «належну мені земельну ділянку площею 10,0951 гектара, розташовану за адресою: Одеська область, Татарбунарський район, Дивізійська сільська рада (за межами населеного пункту), кадастровий номер - :01:001:1665, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, заповідаю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .».

Вказана земельна ділянка (площею 10,0951 га, розташована за адресою: Одеська область, Татарбунарський район, Дивізійська сільська рада, кадастровий номер - :01:001:1665, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва) належала на праві приватної власності ОСОБА_2 .. Вказане підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний номер 37903041 від 22.05.2015 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 37905782 від 22.05.2015 року.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно до ч. 1 ст. 1217ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, (статті 1220, 1222 ЦК України).

Статтею 1221 ЦК України визначено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна місцезнаходження основної частини рухомого мана.

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

27.10.2023 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Базан Т.П. із усним зверненням щодо оформлення спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину.

Листом від 27.10.2023 року № 208/01-16 приватний нотаріус пояснила позивачу, що ним пропущений строк для подачі заяви про прийняття спадщини та роз`яснено право звернутися до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Ураховуючи те, що в законодавстві не міститься визначення поняття поважності причин пропущення строку для прийняття спадщини, їх поважність повинна визначатися судом у кожному випадку, виходячи з конкретних обставин справи.

Звернувшись до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, позивач зобов`язаний повідомити суду поважні причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкодили йому звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк, а також надати докази на підтвердження своїх доводів та вимог.

Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Рішення обґрунтовується лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку та досліджені в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У Постанові Верховного суду України від 20.09.2023 року у справі N 638/16540/20, провадження № 61-6761св22 колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду зазначила наступне.

Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1215цс16 та у постановах Верховного Суду від 18 січня 2018 року у справі № 198/476/16-ц, від 12 лютого 2018 року у справі № 712/656/15-ц, від 06 червня 2018 року у справі № 592/9058/17-ц, від 11 липня 2018 року у справі № 381/4482/16-ц.

Крім того, у постанові від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20 Верховний Суд дійшов висновку, що неспілкування позивача зі спадкодавцем внаслідок неприязних відносини між ними, а також необізнаність спадкоємця про факт смерті батька не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини.

Саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку.

Таким чином, необізнаність про смерть спадкодавця не є поважною причиною для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 04 листопада 2015 року у справі N 6-1486цс15 та, а також у постановах Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі N 487/2375/18, від 03 березня 2021 року у справі N 145/148/20, від 21 квітня 2022 року у справі N 296/12109/18.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки позивач не надав належних, допустимих та достатніх доказів, які б свідчили про наявність об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для подання заяви у межах передбаченого законодавством шестимісячного строку для прийняття спадщини. При цьому, обставини, на які посилався позивач як на підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, на переконання суду, не є поважними причинами пропуску вказаного строку, тобто такими, що унеможливили чи в інший спосіб перешкодили йому вчасно реалізувати своє право на подання заяви про прийняття спадщини, а відтак не можуть бути визнаними об`єктивними перешкодами для здійснення такої дії.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на наведені вище норми права, встановлені фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_1 до Маразліївської сільської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини необхідно відмовити.

Керуючись ст. 4, 5, 12, 13, 76, 81, 82, 90, 91, 95, 141,258-259, 263-265, 267, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Маразліївської сільської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження,якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.Д. Анісімова