ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/19820/24

Провадження № 22-ц/4820/1768/24

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

з участю представника заявника,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 липня 2024 року, суддя Палінчак О.М., у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Виконавчий комітет Хмельницької міської ради, про встановлення факту самостійного утримання та виховання неповнолітньої дитини,

встановив:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту самостійного утримання та виховання неповнолітнього сина.

Заяву обґрунтував тим, що рішенням суду від 27.03.2023 року шлюб між ним та ОСОБА_2 розірвано.

Від шлюбу мають неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27.04.2023 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання їх неповнолітнього сина.

Дитина проживає із заявником, ОСОБА_2 аліментів на утримання сина не сплачує, не цікавиться навчанням та успіхами дитини, на прийомах з дитиною в лікарів не була та подала заяву про не бажання займатися вихованням та утриманням сина.

Встановлення такого факту необхідно заявнику для подальшого оформлення документів та отримання соціальної допомоги на дитину, переміщення дитини без документальної згоди матері, зняття та реєстрації місця проживання.

На думку заявника, встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітнього сина не суперечитиме закону, оскільки чинними законодавчими нормами не передбачено іншого позасудового порядку встановлення такого юридичного факту.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22.07.2024 року у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Виконавчий комітет Хмельницької міської ради, про встановлення факту самостійного утримання та виховання неповнолітньої дитини, відмовлено.

Мотивуючи судове рішення суд вказав, що оскільки вимога заявника про встановлення факту самостійного виховання і утримання дитини не є вимогою, яка підлягає розгляду в порядку окремого провадження, тому відповідно до положень ст.ст. 293, 315 ЦПК України, з урахуванням наявності спору про право, у відкритті провадження слід відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування скарги зазначив, що в інший спосіб, як в судовому порядку встановити відповідний юридичний факт неможливо.

Встановлення факту самостійного виховання дитини необхідне для оформлення соціальної допомоги на дитину, переміщення дитини без документального оформлення згоди від матері, отримання додаткової відпустки, податкової соціальної пільги, належного лікування та оздоровлення дитини.

В судовому засіданні представник заявника підтримав доводи апеляційної скарги.

Інші учасники справи в суд не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи судом були повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали суду з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту самостійного утримання та виховання неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначивши, що матір дитини, ОСОБА_2 участі у вихованні дитини не приймає. Встановлення відповідного факту йому необхідне для подальшого оформлення документів для отримання соціальної допомоги на дитину, переміщення дитини без документального оформлення згоди від матері, зняття та реєстрації місця проживання.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з частинами першою, другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі №320/948/18 (провадження №14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів в порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають в реалізації такого права.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19.06.2019 року у справі №752/20365/16-ц, від 05.12.2019 року у справі №750/9847/18, від 03.02.2021 року у справі №644/9753/19, від 16.06.2021 року у справі №643/6447/19/19, від 08.09.2021 року у справі №641/5187/20.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що, вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим конкретною статтею про зміст заяви.

Згідно зі статтею 318 ЦПК України, у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою.

В обґрунтування поданої заяви ОСОБА_1 вказав, що йому необхідно встановити факт самостійного виховання малолітньої дитини, оскільки це надасть йому право на отримання соціальної допомоги на дитину, переміщення дитини без документального оформлення згоди від матері, діяти в інтересах дитини у випадках, передбачених законом, незалежно від волі матері.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2024 року у cправі №560/17953/21).

Водночас, у частині шостій статті 294 ЦПК України визначено, що суд залишає заяву про встановлення факту, без розгляду якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, і роз`яснює заінтересованими особами особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.

Як вбачається з матеріалів справи, матір дитини, ОСОБА_2 , в поданій заяві щодо заяви ОСОБА_1 не заперечує, визнала обставини, зазначені ОСОБА_1 в поданій заяві, у зв`язку з чим спору про право між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у даній справі не вбачається (а.с. 27).

Таким чином, зважаючи на те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, зокрема, встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, а також те, що чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства, на що суд першої інстанції уваги не звернув, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Також, апеляційний суд звертає увагу на те, що за змістом п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України; зокрема жінки та чоловіки, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

Розгляд заяви ОСОБА_1 щодо встановлення факту самостійного утримання та виховання неповнолітнього сина, в свою чергу, свідчить про можливий спір щодо наявності чи відсутності підстав для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, вплине на обсяг прав та обов`язків відповідного державного органу, на який покладено обов`язок щодо мобілізації, зокрема, територіального центру комплектування та соціальної підтримки, якого до участі у справі в якості заінтересованої особи не залучено, на що суду першої інстанції при розгляді справи необхідно звернути увагу.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 липня 2024 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 вересня 2024 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова