ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 року

м.Черкаси

Справа № 707/3774/23
Провадження № 22-ц/821/380/24
категорія: на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л.І.,

суддів: Бородійчука В.Г., Карпенко О.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Гуркіна Євгена Валентиновича на ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 26 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в :

13 грудня 2023 року через систему Електронний суд ОСОБА_1 , в особі свого представника адвоката Гуркіна Є.В., звернулась до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 20 грудня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви 10 днів з дня отримання даної ухвали.

25 грудня 2023 року представник ОСОБА_1 адвокат Гуркін Є.В. подав до суду через систему Електронний суд заяву про усунення недоліків.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 26 грудня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу повернуто.

Ухвала мотивована тим, що відповідач є іноземцем, наразі він не проживає на території України, та не має тут зареєстрованого місця проживання та перебування.

Позивач також не має зареєстрованого місця проживання/перебування на території України, згідно даних паспорту громадянина України.

Судом зазначено, що стороною позивачів не обґрунтовано, що відповідач має нерухоме майно, був зареєстрованим чи працював на території, на яку поширюється юрисдикція Черкаського районного суду Черкаської області, у зв`язку з чим дана справа не підсудна Черкаському районному суду Черкаської області, на підставі положень ч. 9 ст. 28 ЦПК України.

Судом вказано, що не має підстав, для направлення справи до Верховного Суду, для визначення підсудності розгляду справи, оскільки в матеріалах справи відсутнє повідомлення позивача про те, що вона проживає за кордоном.

Враховуючи вище викладене, те що стороною позивача не виконані вимоги зазначені в ухвалі суду від 20.12.2023, і не підтверджені підстави для звернення з позовом до Черкаського районного суду Черкаської області суд дійшов висновку про повернення позовної заяви.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Гуркін Є.В., вказуючи, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, та без урахування висновків Верховного Суду, просить ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 26 грудня 2023 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Мотивація скарги зводиться до того, що повернення позовної заяви з підстав зазначених в ухвалі не передбачено законодавством, оскільки у разі встановлення того, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає її за підсудністю в порядку, встановленому ст. 31 ЦПК України, а у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження.

Вказує, що на позивача не повинні бути покладені негативні наслідки, пов`язані з неможливістю реалізувати право на розірвання шлюбу (так як подальше його збереження для позивача є неприйнятним і позбавляє можливості на новий шлюбу з особою, з якою би вона хотіла зв`язати своє життя в подальшому у зв`язку з тим, що відповідач, реалізуючи право на вільний вибір місця реєстрації чи проживання, ніяким чином не повідомив про це їй своїй на даний час дружині. В позові вказано саме останню відому адресу проживання відповідача.

Посилаючись на висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15.04.2020 у справі № 569/2295/19, від 29.01.2020 у справі 3 501/2443/18, у яких зазначено, що повернення позовної заяви позивачеві із вказаних в оскаржуваних судових рішеннях підстав законом не передбачено, оскільки у разі встановлення того, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає її за підсудністю в порядку, встановленому ст. 31 ЦПК України, а у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановлено законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі, скаржника вважає, що суд дійшов помилкових висновків про повернення позовної заяви.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо, зокрема, повернення заяви позивачеві (заявникові).

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія проходить до наступних висновків.

Згідно з ч. ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду, яка у відповідності до ст. 258 ЦПК України є видом судових рішень, не відповідає приведеним вимогам закону.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви представнику позивача ОСОБА_1 адвокату Гуркіну Є.В., суд першої інстанції виходив із того, що стороною позивача не виконані вимоги зазначені в ухвалі суду від 20.12.2023, і не підтверджені підстави для звернення з позовом до Черкаського районного суду Черкаської області.

Проте погодитися із такими висновками суду колегія суддів не може по наступних підставах.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, визначеному ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: повне найменування (для юридичних осіб) або імя (прізвище, імя та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів звязку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

Згідно до ч. 1-3 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом пяти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Із матеріалів справи вбачається, що представник ОСОБА_1 авдокат ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

У позовній заяві представником позивача адвокатом Гуркіним Є.А. було зазначено місце проживання відповідача: АДРЕСА_1 .

При цьому, стороною позивача було зазначено, що відповідач є громадянином Литовської Республіки. Спільних дітей немає. Місце перебування відповідача позивачу наразі не відоме, а останнє відоме місце проживання відповідача саме: АДРЕСА_1 . На час їх спільного проживання, як їй відомо, відповідач мав посвідку на тимчасове проживання в Україні. Спільне життя сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини, сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Всі спроби подружжя налагодити стосунки виявились невдалими.

Предметом позову у цій справі є розірвання шлюбу між громадянкою України та іноземцем (громадянином Литовської Республіки).

Частиною 1 ст. 27 ЦПК України передбачено, що позови до фізичної особи предявляються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно розяснень пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», позов про розірвання шлюбу з особою, яка не має в Україні місця проживання або місце проживання якої невідоме, може предявлятися за місцем знаходження майна відповідача, або за останнім відомим місцем його проживання чи перебування, а у випадку, коли з позивачем проживають його малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоровя чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача - за місцем проживання позивача. У разі розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, один з яких проживає в Україні, питання підсудності визначається за загальними правилами ЦПК України.

Частиною 2 ст. 28 ЦПК України передбачено підсудність справ про розірвання шлюбу за вибором позивача. Відповідно такі можуть предявлятися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоровя чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

За приписами ч. 9 ст. 28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, предявляються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Згідно абзацу 2 ч. 1 першої та ч. 9 ст. 187 ЦПК України, якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача. Якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Згідно ч. 8 ст. 187 ЦПК України суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

Частиною 10 ст. 187 ЦПК України передбачено, що якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Аналіз вказаних норм процесуального права дає підстави для висновку, що повернення позовної заяви позивачеві із вказаних в оскаржуваній ухвалі підстав законом не передбачено, оскільки у разі встановлення того, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає її за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 ЦПК України, а у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі.

Якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України (частина десята статті 187 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі

і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 569/2295/19 (провадження № 61-14212св19) зазначено, що «повернення позовної заяви позивачеві із вказаних в оскаржуваних судових рішеннях підстав законом не передбачено, оскільки у разі встановлення того, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає її за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 ЦПК України, а у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі».

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 29 січня

2020 року у справі № 501/2443/18, у постанові Верховного суду від 12 травня 2022 року у справі № 552/3486/20.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи позивач ОСОБА_1 є громадянином України. На час звернення до суду із даним позовом не має зареєстрованого місця проживання/перебування на території України, згідно даних паспорту громадянина України.

Також судом встановлено, що відповідач не проживає на території України та не має зареєстрованого місця проживання та перебування.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Згідно ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Виходячи із системного аналізу зазначених норм чинного законодавства України місце проживання або перебування особи на території України повинно бути зареєстроване.

Згідно зі ст. 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Частиною 1 ст. 29 ЦПК України визначено, що підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами, а також справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, які проживають за межами України, визначається суддею Верховного Суду, визначеним у порядку, передбаченому ст. 33 цього Кодексу, одноособово.

Виходячи із тлумачення ст. 29 ЦПК України та враховуючи розяснення, викладені у пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, Верховний Суд визначає підсудність справи про розірвання шлюбу тільки в разі, якщо ніхто з подружжя не проживає в Україні.

Таким чином, оскільки стороною позивача пред`явлено позов про розірвання шлюбу з іноземцем, який не зареєстрований в Україні, стороною позивачем не надано і позовна заява містить, відомостей останнього відомого перебування відповідача в Україні та не містить місцезнаходження його майна, а також враховуючи, що позивач також перебуває за кордоном, питання про визначення підсудності розгляду справи має визначатися Верховним Судом.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з направленням справи для подовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню як постановлена з порушенням норм процесуального права, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Гуркіна Євгена Валентиновича задовольнити.

Ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 26 грудня 2023 року скасувати.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Текст постанови складено 14 лютого 2024 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

О. В. Карпенко