Дата документу 23.09.2024 Справа № 336/6860/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/6860/21 Головуючий у першій інстанції: Галущенко Ю.А. Провадження № 22-ц/807/1025/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Гончар М.С.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 лютого 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про захист порушеного права, шляхом стягнення 3% річних заборгованості за кредитом, -

В С Т А Н О В И ЛА:

До Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявоюдо ОСОБА_1 про стягнення 3 % річних заборгованості за кредитним договором, відповідно до позовних вимог, АТ «Райффайзен Банк» звернулось Акціонерне товариство «Райффайзен Банк».

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05.02.2013 року у справі № 0827/11217/2012 ухвалено позов задовольнити, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014/17-46/241-55 від 23.05.2007 року в розмірі 1 978 585,74 гривень, що складається із: заборгованість за кредитом 1 061 615,81 грн., за відсотками 674 311,96 гривень, пеня за несвоєчасну сплату кредиту 130 712,71 гривень, пеня за несвоєчасну сплату відсотків 111 945,28 грн., звернути стягнення на жилий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, шляхом продажу зазначеного майна на прилюдних торгах у межах виконавчого провадження, за ціною, визначеною незалежним експертом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, та за рахунок коштів отриманих від реалізації заставного майна, у встановленому законом порядку, задовольнити в повному обсязі вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в особі Запорізької обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль», за вищевказаним кредитним договором в загальній сумі 1 978 585,74 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості, що є додатком до позовної заяви розрахунок 3% річних визначений за період з 29.07.2018 руку складає - 624 478,53 грн. (23 246, 96 в валюті кредиту, а саме в американських доларах).

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15.05.2022 року заяву Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» про заміну сторони у судовому провадженні у справі задоволено та замінено первісного позивача - Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» на його правонаступника Акціонерне товариство «Оксі Банк».

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.06.2022 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» про заміну сторони у судовому провадженні у справі задоволено та замінено первісного позивача - Акціонерне товариство «Оксі Банк» на його правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс».

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07.09.2023 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» про відмову від частини позовних вимог - задоволено. Прийняти відмову позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» від частини позовних вимог до відповідача ОСОБА_1 про стягнення з відповідача частини заборгованості в розмірі 446243,53 грн. Провадження у цій частині вимог закрито.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 лютого 2024 року у цій справі відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ТОВ «Цикл Фінанс» подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані всі обставини справи, та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції хзроблено помилковий висновок про відсутність правових підстав у ТОВ «Цикл Фінанс» на стягнення зазначених сум, оскільки не замінено сторону виконавчого провадження та не надано доказів наявності не погашеної заборгованості.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволеню, з огляду на наступне.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За приписами ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом перошої інстанції встановлено, що провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебувала цивільна справа № 0827/11217/2012 за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на майно в рахунок погашення заборгованості по кредиту.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05.02.2013 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014/17-46/241-55 від 23.05.2007 року в розмірі 1 978 585,74 гривень, що складається із: заборгованість за кредитом 1 061 615,81 грн., за відсотками 674 311,96 гривень, пеня за несвоєчасну сплату кредиту 130 712,71 гривень, пеня за несвоєчасну сплату відсотків 111 945,28 грн., звернути стягнення на жилий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Задачиною Н.В., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 23.05.2007 року за № 3203, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 23.05.2007 року, шляхом продажу зазначеного майна на прилюдних торгах у межах виконавчого провадження, за ціною, визначеною незалежним експертом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, та за рахунок коштів отриманих від реалізації заставного майна, у встановленому законом порядку, задовольнити в повному обсязі вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в особі Запорізької обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль», за вищевказаним кредитним договором в загальній сумі 1 978 585,74 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» суму витрат на сплату судового збору у розмірі 3219,00 грн.

Як встановлено, рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05.02.2013 року, яке набрало законної сили, 23 травня 2007 року між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_1 був укладений договір № 014/17-46/241-55.

На виконання даного договору відповідач отримав кредит в сумі 133 067,00 доларів США, строком до 22.05.2027 року. За користування кредитом, згідно умов договору було встановлено плату у розмірі 12,85 % (відсотків) річних, які повинні сплачуватися щомісячно.

В забезпечення виконання зобов`язання по кредитному договору було укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір від 23.05.2007 року між позивачем- іпотекодержателем та майновими поручителем ОСОБА_1 . Предметом іпотеки за цим договором є нерухоме майно, а саме: житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 ..

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до довідки консультанта суду, за вказаним рішенням 12.03.2013 року було видано виконавчі листи.

Згідно розрахунку 3% річних за період з 29.07.2018 року станом на 29.07.2021 року на суму заборгованості, встановлену рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05.02.2013 року, по справі №0827/11217/2012, складає 178235,00 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того,що позивачем не доведено наявність заборгованості станом на дату звернення до суду, а також у звязку з тим, що позивач не є стороною виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчих листів, що були виданні 12.03.2013 року за рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05.02.2013 року, яке набрало законної сили, 23 травня 2007 року.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частина друга статті 11 ЦК України визначає, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Тобто відповідно до положень статті 11 ЦК України рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, за наявності прямої вказівки про це в законі.

За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до його ухвалення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства передбачають виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду.

Наявність судового рішення про стягнення заборгованості свідчить про настання строку виконання зобов`язання за тією вимогою, яку задоволено судом, та наявність обов`язку боржника сплатити відповідну заборгованість.

Проте судове рішення про стягнення заборгованості не змінює змісту відповідного зобов`язання, оскільки характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, а додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання та безспірності боргу. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав відповідне зобов`язання продовжує існувати.

Законна сила судового рішення - це правова дія судового рішення, сутність якої полягає в його незмінності і виключності. Якісна характеристика судового рішення, яке набрало законної сили, виявляється в наслідках, які воно викликає. Такими наслідками є: здійсненність, преюдиціальність, обов`язковість.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей509,524,533-535і625 ЦК Українигрошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Стаття 625 розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книгип`ятої ЦК Українита визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Приписи розділу І книгип`ятої ЦК Українипоширюють свою дію на всі види грошових зобов`язань, у тому числі як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книгип`ятої ЦК України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книгип`ятої цього Кодексу).

При цьому у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно достатті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц , від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 .

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника (висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 у справі N 6-49цс12, постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі N 723/304/16-ц, від 27.11.2019 у справі N 340/385/17).

У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі 373/2054/16-ц).

Боржник, як свідчать встановлені обставини справи, взяті на себе зобов`язання з повернення кредитних коштів за договором не виконав.

Утім, суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення, не врахував нявні в матеріалах справи докази, що підтверджують не виконання зобов`язання, і, як наслідок, наявність правових підстав для стягнення з боржника 3 % річних.

Окрім цього, суд першої інстанції прийшов помилкового висновку, щодо відсутності процесуального правонаступництва у заявника, та, відповідно, наявності підстав для вдмови у задоволенні позовних вимог.

У постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі №389/4348/13-ц зазначено, що питання процесуального правонаступництва врегульовано частиною першою статті 55 ЦПК України, відповідно до якої у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане із переходом матеріальних прав між такими особами. Заміна сторони правонаступником відбувається, як правило, у випадках зміни суб`єкта права або обов`язку у правовідношенні, коли новий суб`єкт права (позивач, відповідач або третя особа) повністю або частково приймає на себе права чи обов`язки попередника.

Для настання процесуального правонаступництва необхідно встановити факт переходу до особи матеріальних прав попередника. У кожному конкретному випадку для вирішення питання про можливість правонаступництва суду необхідно досліджувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права.

Підставою для процесуального правонаступництва є правонаступництво у матеріальному правовідношенні, яке настало після відкриття провадження у справі. Таким чином, особливості здійснення процесуального правонаступництва визначаються особливостями норм матеріального права, що регулюють перехід прав й обов`язків у матеріальних правовідносинах від особи до її правонаступника, або в інших випадках зміни сторони у правовідносинах, з яких виник спір.

Отже, процесуальне правонаступництво, передбачене статтею 55 ЦПК України, є переходом процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з положеннями статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, вчинення правочинів, наслідком яких є заміна особи в окремому зобов`язанні через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги), є різновидом переходу до особи прав у матеріальних правовідносинах. Унаслідок такої заміни кредитора в матеріальному правовідношенні відбувається його заміна на іншу особу і в процесуальних правовідношеннях у визначених законом випадках.

За наведеного колегія суддів погоджується з доводами скаржника щодо помилковості висновків суду першої інстанції про відсутність у нього підстав для заявлення грошових вимог до боржника 3 % річних.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких

вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

При цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «РуїзТоріха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Доводи апеляційної скарги зайшли своє підтвердження під час розгляду колегією суддів матеріалів справи.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, порушення судом норм матеріального права, колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, у зв`язку з чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовної заяви.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 376, 381-384ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 лютого 2024 року по цій справі скасувати, прийняти постанову наступного змісту.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про захист порушеного права, шляхом стягнення 3% річних заборгованості за кредитом задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» 3% річних заборгованості за кредитом у розмірі 178 235 гривень 00 копійок (сто сімдесят вісім тисяч двісті тридцять п`ять гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» суму сплаченого судового збору у розмірі 6 683 гривні 83 копійки (шість тисяч шістсот вісімдесят три гривні вісімдесят три копійки).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 23 вересня 2024 року.

Головуючий

Судді: