Провадження № 22-ц/812/753/24
П О С Т А Н О В А

іменем України

03 червня 2024 року м. Миколаїв

справа №497/1901/23

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Лівінського І.В.,

суддів: Локтіонової О.В., Шаманської Н.О.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

Моторного (транспортного) страхового бюро України

на рішення Доманівського районного суду Миколаївської області, ухвалене 05 квітня 2024 року під головуванням судді Єгорової Н.І. в приміщенні цього ж суду, дата складання повного тексту судового рішення не зазначена, у цивільній справі

за позовом

Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою,

у с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

У серпні 2023 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі МТСБУ) звернулось із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою.

Позивач зазначав, що 23 лютого 2022 року на автодорозі між м. Арциз у напрямку с. Виноградівка Одеської області мала місце дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП), внаслідок якої водій колісного транспортного засобу марки «Toyota Vista», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_1 допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_2 . У наслідок чого ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження, від яких помер.

За вказаним фактом відділом розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Одеській області 23 лютого 2022 року розпочато досудове розслідування кримінального провадження № 0000159 за частиною 2 статті 286 КК України.

Згідно відомостей Централізованої бази даних МТСБУ, в супереч пункту 21.1 статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на дату ДТП цивільно-правова відповідальність водія вищевказаного колісного транспортного засобу ОСОБА_1 застрахована не була.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_4 (матір ОСОБА_3 ), діючи в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 та у власних інтересах, 30 травня 2022 року та 01 червня 2023 року подала до МТСБУ заяви про здійснення із фонду захисту потерпілих відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДТП, а саме, 234000 грн відшкодування згідно зі статтею 27 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 1200 ЦК України шкоди, заподіяної смертю потерпілого (6500х36=234000 грн), та 21700 грн відшкодування, згідно з пунктом 27.4 статті 27 цього Закону, витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника.

На утриманні батька перебувала його неповнолітня донька ОСОБА_3 . Відповідно до довідки Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області, ОСОБА_4 отримує пенсію на дитину у зв`язку із втратою годувальника.

У зв`язку із настанням події, передбаченої п.п. «а» пункту 41.1 статті 41 Закону«Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ здійснило регламенту виплату потерпілій ОСОБА_4 у розмірі 234000 грн та 21700 грн, що підтверджується платіжними інструкціями № 921180 від 24 квітня 2023 року та № 972091 від 13 червня 2023 року.

Посилаючись на те, що МТСБУ виконало покладений на нього Законом обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної власником транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, позивач просив суд стягнути в порядку регресу з ОСОБА_1 на користь МТСБУ суму сплаченого відшкодування, пов`язаного з регламентною виплатою, у розмірі 255700 грн.

Позовна заява спочатку була подана до Болградського районного суду Одеської області.

Ухвалою Болградського районного суду Одеської області від 22 серпня 2023 року цивільну справу № 497/1901/23 було передано за підсудністю до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 вересня 2023 року цивільну справу № 497/1901/23 передано на розгляд до Доманівського районного суду Миколаївської області.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 05 квітня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що право зворотної вимоги застосовується тільки до винної особи, як передбачено частиною 1 статті 1191 ЦК України. Для відшкодування регламентних виплат, на думку суду, необхідно враховувати вимоги частини 1 статті 1193 ЦК України, частини 2 статті 1187 ЦК України, які передбачають умови звільнення від відповідальності при наявності непереборної сили, умислу потерпілого.

Аналізуючи досліджені докази, суд вважав доведеним умисел потерпілого, який став причиною скоєння дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої потерпілий ОСОБА_2 загинув. Смерть потерпілого настала внаслідок його неправомірних дій, пов`язаних з порушенням Правил дорожнього руху України.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що підстав для задоволення позовної заяви про відшкодування з ОСОБА_1 в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою немає, так як дорожньо-транспортна пригода сталася з вини потерпілого.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник позивача МТСБУ адвокат Панасюк О.М., посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, прийнятого без врахування правової позиції Верховного Суду, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Узагальненні доводи апеляційної скарги

Апеляційна скарга мотивована тим, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Апелянт зазначає, що чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки як вина потерпілого, на яку послався суд першої інстанції. Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною 1 статті 1195 ЦК України, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

На думку апелянта, розглядаючи дану цивільну справу, судом першої інстанції не встановлено, що ДТП трапилось внаслідок умислу загиблого ОСОБА_2 або непереборної сили. Напроти, згідно з постановою про закриття кримінального провадження від 29 червня 2023 року, необережні, а не умисні дії загиблого ОСОБА_2 призвели до ДТП.

Посилається на те, що судом першої інстанції не враховано, що відсутність вини водія транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє останнього від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки відповідає й за випадкове її завдання (без вини).

Узагальненні доводи інших учасників справи

На вказану апеляційну скаргу від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Шоломона О.В. надійшов відзив, в якому він, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Зазначав, що суд першої інстанції вірно вважав доведеним умисел потерпілого, який став причиною скоєння ДТП, внаслідок якої він загинув. Смерть потерпілого настала внаслідок неправомірних дій, пов`язаних з порушенням ПДР.

Вказує на те, що посилання в апеляційній скарзі на правову позицію Верховного Суду, викладену у справі № 450/4163/18, є необґрунтованим, оскільки така правова позиція не стосується даної справи, бо під час проведення досудового слідства було доведено, що умисел потерпілого ОСОБА_2 став причиною скоєння ДТП, внаслідок якої потерпілий загинув.

2. Мотивувальна частина

Згідно з частиною 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України та враховуючи, що рішення суду постановлене у справі з ціною позову, яка є меншою ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, оскільки рішення у цій справі ухвалене за відсутності учасників справи, повне судове рішення складене 03 червня 2024 року, датою ухвалення рішення є 03 червня 2024 року.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи

Судом встановлено, що 23 лютого 2022 року приблизно о 19.55 годині в Болградському районі Одеської області водій ОСОБА_1 , 1990 року народження, керуючи автомобілем марки «Toyota Vista», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі О 160202 сполучення «Арциз-Плоцьке» на відстані 1 км до с.Плоцьке, скоїв наїзд на велосипедиста ОСОБА_2 , 1978 року народження, який рухався попереду у попутному напрямку. Внаслідок наїзду велосипедист ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці пригоди.

По даному факту відділом розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Одеській області зареєстроване кримінальне провадження за № 0000159 від 23 лютого 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та проведено досудове розслідування.

Постановою старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Одеській області Супруненко О.П. вказане кримінальне провадження закрито, у зв`язку з відсутністю у діях водія ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Постанова про закриття кримінального провадження від 29 червня 2023 року не була оскаржена і набрала законної сили.

ОСОБА_2 , відповідно до копії свідоцтва про народження є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Матір`ю зареєстрована ОСОБА_4

30 травня 2022 року ОСОБА_4 звернулася до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника (до 14 років) - у розмірі 234000 грн. У зв`язку з тим, що 23 лютого 2022 року відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Toyota Vista» скоїв наїзд на велосипедиста ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП ОСОБА_2 від отриманих тілесних ушкоджень помер.

Відповідно до довідки Пенсійного фонду України від 30 травня 2022 року ОСОБА_4 перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Одеській області і отримує пенсію у разі втрати годувальника на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Факт смерті ОСОБА_2 підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 25 лютого 2022 року та копією лікарського свідоцтва про смерть №20 від 24 лютого 2022 року, відповідно до якого причиною смерті стали розтрощення головного мозку, множинні переломи черепу та кісток обличчя. Велосипедист травмований при зіткненні з легковим автомобілем.

Згідно з даними Централізованої бази даних МТСБУ, на дату ДТП цивільно-правова відповідальність водія колісного транспортного засобу марки «Toyota Vista», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_1 застрахована не була.

Згідно з наказом МТСБУ від 18 квітня 2023 року, відповідно до статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прийнято рішення сплатити на рахунок ОСОБА_4 234000 грн за шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Виплата даної суми підтверджена копією платіжної інструкції № 921180 від 24 квітня 2023 року.

Відповідно до наказу МТСБУ прийнято рішення сплатити на рахунок ОСОБА_4 21700 грн за шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Виплата даної суми підтверджена копією платіжної інструкції № 972091 від 13 червня 2023 року. Шкода складалася із витрат на виготовлення та встановлення надгробного пам`ятника відповідно до поданої заяви ОСОБА_4 та квитанції від 03 травня 2023 року про понесені витрати в сумі 21700грн.

Позиція апеляційного суду

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що ДТП сталася з вини грубої необережності велосипедиста, що можна вважати як умисел потерпілого, передбачений частиною 1 статті 1193 ЦК України, який виключає відповідальність водія автомобіля. Суд вважав доведеним умисел потерпілого, який став причиною скоєння ДТП, внаслідок якої потерпілий ОСОБА_2 загинув. Смерть потерпілого настала внаслідок його неправомірних дій, пов`язаних з порушенням Правил дорожнього руху України. А тому підстав для задоволення позову немає, так як дорожньо-транспортна пригода сталася з вини потерпілого.

Однак з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з огляду на таке.

Згідно зі статтею 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 цього Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (статті 11, 599, 1166 ЦК України).

Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Отже, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України).

Первісне (основне) деліктне зобов`язання та зобов`язання, що виникло з регресної вимоги, не можуть виникати та існувати одночасно.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно із частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За змістом частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто в силу презумпції завдавача шкоди відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, а позивач доводить інші обов`язкові складові цивільно-правової відповідальності, а саме: а) наявність шкоди, б) протиправність поведінки, в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

В той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки як вина потерпілого.

Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 03 травня 2022 року у справі № 450/4163/18.

Щодо непоборної сили-це надзвичайна та невідворотна зовнішня подія, що позбавляє можливості за даних обставин запобігти негативним наслідкам її прояву. Непоборна сила є об`єктивним явищем, тобто подією яка не залежить від волі, свідомості та бажання людини. При цьому ця подія має стосовно діяльності суб`єкта зовнішній характер втручання. Невідворотність дії непоборної сили або шкоди, що заподіюється нею, тісно пов`язана з її надзвичайним характером. Саме надзвичайний характер події не дає можливості особі запобігти та відвернути настання негативних наслідків. Непоборною силою є подія, яка об`єктивно є невідворотною. Запобігти її прояву не здатна жодна особа з урахуванням її фізичних, економічних, технічних та інших можливостей.

Під умислом потерпілого належить розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

При цьому, згідно з частиною другою статті 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом, тобто груба необережність потерпілого може бути підставою для зменшення розміру відшкодування, а не відмови у повному обсязі.

Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання (частина третя статті 1193 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Зазначене відповідає висновкам, викладених у постановах Верховного Суду від 21 квітня 2021 року та 03 травня 2022 року у справі № 450/4163/18.

Із постанови про закриття кримінального провадження від 29 червня 2023 року вбачається, що слідчий дійшла висновку, що саме необережні дії велосипедиста ОСОБА_2 , які не відповідали вимогам п.п.6,2, 6.6 а) ПДР України у своїй сукупності знаходяться у причинному зв`язку з настанням вказаної дорожньо-транспортної пригоди і призвели до настання суспільно небезпечних наслідків від даної дорожньо-транспортної пригоди, однак, враховуючи те, що внаслідок даної ДТП сам ОСОБА_2 був смертельно травмований, крім нього більш ніхто не постраждав, а по кримінальному проваджені проведені всі необхідні і можливі слідчі та процесуальні дії, а всі інші джерела отримання доказів по кримінальному провадженню вичерпані, а тому кримінальне провадження в частині вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України підлягає закриттю.

Інших доказів на підтвердження вини ОСОБА_2 матеріали справи не містять.

Отже, під час розгляду справи судом першої інстанції не встановлено, що дорожньо-транспортна пригода трапилась внаслідок умислу потерпілого або непереборної сили, місцевий суд помилково вважав, що умисел потерпілого був доведеним.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що розглядаючи справу, суд першої інстанції не врахував, що відсутність вини водія транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє останнього від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини).

Враховуючи те, що МТСБУ в силу вимог статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснило регламентну виплату потерпілій стороні. Відповідач на час вчинення ДТП не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а відсутність його вини як водія автотранспортного засобу та закриття відносно нього кримінального провадження не звільняє останнього від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відповідно до положень статті 1187 ЦК України цивільно-правова відповідальність наступає і без вини водія, за винятком умов, передбачених частиною п`ятою цієї статті ЦК України.

Таким чином, МТСБУ має право зворотної вимоги у порядку частини першої статті 1191 ЦК України.

Доводи представника відповідача щодо наявності підстав для звільнення ОСОБА_1 від відповідальності за шкоду, завдану ОСОБА_2 у зв`язку із умислом останнього, є безпідставними, оскільки всупереч вимогам статті 81 ЦПК України відповідач не довів належними та допустимими доказами наявності умислу потерпілого.

До того ж, відповідно до частини 3 статті 1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

Отже, враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що відсутність вини водія транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє останнього від обов`язку відшкодувати шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відповідно до статті 1187 ЦК України відповідальність наступає і без вини водія.

Оскільки суд першої інстанції не звернув належної уваги на зазначені обставини справи, не надав оцінки доказам, рішення суду підлягає скасуванню на підставі пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В зв`язку тим, що вимоги апеляційної скарги задоволені, з ОСОБА_1 на користь МТСБУ належить стягнути сплачений останнім судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 8437,25 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити.

Рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 05 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовну заяву Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 255700 грн понесених регламентних виплат та 8437,25 грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

ГоловуючийІ.В. Лівінський
СуддіО.В. Локтіонова

Н.О. Шаманська

Повний текст судового рішення складений 03 червня 2024 року