КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2024 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Невідома Т.О., Мережко М.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Горгіладзем Микитою Сергійовичем на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 17 червня 2024 року про передачу справи на розгляд іншого суду по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гарант Капітал» про розірвання договору та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВФК «ГАРАНТ КАПІТАЛ», про розірвання договору та стягнення коштів, в якому просила розірвати договір про участь у Фонді фінансування будівництва №83513 від 30.11.2017, укладений між ОСОБА_1 та АТ Акціонерний комерційний банк «АРКАДА», стягнути з ТОВФК «ГАРАНТ КАПІТАЛ» на користь ОСОБА_1 сплачені за договором про участь у Фонді фінансування будівництва №83513 від 30.11.2017 грошові кошти у розмірі 601 731,79 грн. неустойку в розмірі 578 276,08 грн., реальні збитки в розмірі 331 629,92 грн. та моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн (а.с. 1-16).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17.06.2024 позовну заяву передано на розгляд за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва (а.с. 75-77).

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 через свого представника оскаржила її в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідно до ч.1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом, однак згідно ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Зазначає, що спір виник не з приводу нерухомого майна, адже наслідки його вирішення жодним чином не стосуються статусу та/або визначення юридичної долі, користування, утримання тощо нерухомого майна, крім того позовні вимоги не стосуються майнових прав на нерухоме майно, зокрема підставою для розірвання договору про участь у Фонді фінансування будівництва та стягнення коштів є порушення зобов`язання відповідачем.

Відзиву від учасників справи не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про передачу справи на розгляд до іншого суду розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Передаючи справу на розгляд доДарницького районного суду м. Києва, суд виходив з того, що відповідно до ч. 1 статті 30 ЦПК України та п.п.42, 43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» дана справа не підсудна Шевченківському районному суду м. Києва.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивач звернувся до суду з позовом про розірвання договору №83513 про участь у Фонді фінансування будівництва від 30.11.2017 предметом якого є участь у фонді фінансування будівництва, а саме: житлового будинок АДРЕСА_1 у складі: Багатоповерхові житлові будинки з об`єктами торговельно-офісного-розважального та соціально-побутового признання між АДРЕСА_2 , номер об`єкта інвестування:515, поверх: 19, кількість кімнат 1, загальна площа об`єкта інвестування відповідно до проекту 36,61 кв.м., вимірна одиниця об`єкта інвестування: - 1,00 кв.м.

Відповідно до ч.1 ст.27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно ч.1 ст.30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Згідно з положеннями ст.181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (ст.358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (ст.ст.364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (ст.ст.370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

У постановах від 25.02.2018 у справі № 201/12876/17, від 11.07.2019 у справі № 462/7217/18 (предмет спору в цій справі стосувався, зокрема, договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором) КЦС ВС дійшов висновків про розгляд відповідних справ за правилами виключної підсудності судом за місцезнаходженням майна. В іншій постанові від 27 березня 2019 року у справі № 646/8916/17 (спір про визнання недійсним договору дарування квартири) цей суд зазначив про те, що позови, які виникають з приводу нерухомого майна, - це позови, пов`язані з нерухомим майном, нерухомістю, нерухомою річчю, а тому всі позови у спорах, які є наслідком правовідносин, пов`язаних з обігом нерухомого майна, повинні бути пред`явлені до суду за місцем знаходження цього майн

У постанові від 09.09.2020 у справі № 910/6644/18ВС у складі Касаційного цивільного судунерухоме майно є особливим об`єктом права власності, оскільки наділене специфічними рисами - сталий зв`язок із землею, особлива цінність,неможливість переміщення без знецінення та зміни її призначення,виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

У постанові від 16.02.2021 у справі № 911/2390/18 Велика Палата ВС визначила, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у ч. 3 ст. 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередній об`єкт спірних правовідносин.

Отже, позови що виникають з приводу нерухомого майна - це позови пов`язані з нерухомим майном, нерухомістю, нерухомою річчю, а тому усі позови, у спорах, які є наслідком правовідносин пов`язаних з обігом нерухомого майна повинні бути пред`явлені до суду за місцем знаходження цього майна.

Перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до позовної заяви предметом спору є борг у вигляді грошових коштів, а об`єкт нерухомого майна відсутній, не може братись до уваги апеляційним судом, оскільки правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередній об`єкт спірних правовідносин.

Отже, висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону та узгоджуються з нормами права, які судом правильно застосовані.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 379, 381 - 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Горгіладзем Микитою залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківськогорайонного суду міста Києва від 17 червня 2024 рокупро передачу справи на розгляд іншого судузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя-доповідач

Судді