ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

18 вересня 2024 року

м. Харків

справа № 643/4681/21

провадження № 22-ц/818/1332/24

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Мальованого Ю.М., Маміної О.В.

за участю секретаря Львової С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Капустник Володимира Валерійовича, до приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленко Олександра Валентиновича, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Никифорова Марина Аркадіївна, ОСОБА_4 , про визнання незаконними та скасування постанови про передачу майна стягувачу, акту про передачу майна стягувачу, про визнання недійсним та скасування свідоцтва про придбання нерухомого майна та витребування майна, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 січня 2024 року, ухвалене суддею Задорожною А.М.,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленко Олександра Валентиновича, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Никифорова Марина Аркадіївна, ОСОБА_4 , про визнання незаконними та скасування постанови про передачу майна стягувачу, акту про передачу майна стягувачу, про визнання недійсним та скасування свідоцтва про придбання нерухомого майна та витребування майна.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що йому та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності належала квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23 липня 2019 року у справі №643/13201/17 з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 було стягнуто заборгованість в розмірі 622 000грн. та судовий збір в розмірі 8 000грн. 13 січня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Ярмоленком О.В. було відкрито виконавче провадження №60964926 з виконання виконавчого листа №643/13201/17. В ході примусового виконання із порушенням процедур, визначених Законом України «Про виконавче провадження» приватним виконавцем було звернуто стягнення на 1/2 частину зазначеної квартири, що належала ОСОБА_4 без виділення такої частини відповідним рішенням суду. Внаслідок вказаного порушення право власності на 1/2 частину квартири набув стягувач у виконавчому провадженні ОСОБА_2 , який в подальшому відчужив це нерухоме майно на користь ОСОБА_3 .

Просить суд:

визнати незаконною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленка О.В. про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 07 травня 2020 року у виконавчому провадженні №60964926, якою передано майно, а саме: 1/2 частину однокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнати незаконним та скасувати акт приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленка О.В. про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 07 травня 2020 року у виконавчому провадженні №60964926;

визнати недійсним та скасувати свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер 715 від 08 травня 2020 року, видане приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Никифоровою М.А.;

витребувати на користь ОСОБА_1 з незаконного володіння ОСОБА_3 1/2 частку у праві спільної часткової власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10 січня 2024 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд повинен з урахуванням обставин, що мають істотне значення, визначити розмір частки у праві спільної сумісної власності і лише після визначення судом частки у спільному майні, така частка є самостійним об`єктом цивільних прав, що може бути об`єктом продажу з публічних (електронних) торгів або передачі стягувачу в рахунок погашення боргу. Аналогічний висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі №641/2498/17. Вказує, що суд констатував, що приписи Закону України «Про виконавче провадження» є не обов`язковими для виконавців, а фактично альтернативними. Виконавець, на думку суду, може діяти на власний розсуд і в деяких випадках за власним бажанням ігнорувати пряму вказівку закону, не звертатися до суду, а самостійно визначати частку у спільному майні, накладати на неї арешт та згодом реалізовувати на торгах. Наголошує, що це є грубим порушенням норм матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення. Зазначає, що фактично частки у праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 так і не були визначені, відсутнє рішення суду за яким частки співвласників визначені. Вказує, що у постанові від 15 січня 2020 року у справі №367/6231/16-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав, яка може бути об`єктом продажу з публічних (електронних) торгів, передачі стягувану в рахунок погашення боргу, без її виділу в натурі з об`єкта нерухомого майна; у разі виявлення державним виконавцем майна, яким боржник володіє спільно з іншими особами, і частка боржника у якому не визначена, для звернення стягнення на частку боржника державний виконавець звертається до суду з поданням про визначення частки боржника у такому майні. Верховний Суд зробив висновок, що у разі не дотримання вказаних приписів це є підставою для визнання незаконними та скасування рішень виконавця. Зазначає, що приватний виконавець тільки пересвідчився в тому, що квартира зареєстрована на боржника. Ураховуючи, що спільна квартира є спільною сумісною власністю, відчуження належної позивачу частки у квартирі на електронних торгах є порушенням прав позивача як співвласника вказаного майна. Таким чином, доводи про те, що внаслідок реалізації спірної квартири не були порушені права позивача є необґрунтованими.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що частки у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між співвласниками або законом. Відповідних нотаріально посвідчених договорів або рішення суду про перерозподіл часток співвласників матеріали справи не містять. Таким чином, звернення стягнення на 1/2 частину спірної квартир, що належала ОСОБА_4 , жодним чином не вплинула на майнові права позивача ОСОБА_5 , оскільки він залишився власником 1/2 частини квартири.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23 липня 2019 року у справі №643/13201/17 було стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики в розмірі 622 000грн. та судовий збір в розмірі 8 000грн.

13 січня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Ярмоленко О.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №60964926 про стягнення боргу за вказаним рішенням суду (т.1 а.с.20).

21 січня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Ярмоленко О.В. винесено постанову про опис та арешт майна боржника, якою описано та накладено арешт та 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.22)/

Згідно довідки Архітектурно-Конструкторського Бюро «МОДУС» від 07 вересня 2017 року №4593 видана ОСОБА_4 або ОСОБА_1 , 07 вересня 2017 року обстежено об`єкт нерухомого майна та проведено комплекс робіт за результатами чого, встановлено таке: квартира АДРЕСА_2 дійсно відповідає характеристикам: квартира однокімнатна, загальна площа 26,6 кв.м., житлова площа 17,6кв.м, поверховість а-2, матеріал стін будівель і споруд цегла. Також, проведено поділ квартири між співвласниками та визначено частки власників у праві спільної частково власності на квартиру наступним чином: ОСОБА_4 належить 1/2 частина та ОСОБА_1 1/2 частина (т.1 а.с. 117-119; а.с. 171-174).

04 березня 2020 року зазначену частину квартири було передано до Державного підприємства «СЕТАМ» для проведення реалізації вказаного майна боржника.

В подальшому, тричі 25 березня 2020 року, 14 квітня 2020 року та 04 травня 2020 року проводилися електронні торги, які відповідно до протоколів ДП «СЕТАМ» не відбулися через відсутність допущених учасників торгів (т.1 а.с. 182-184).

07 травня 2020 року стягувач у виконавчому провадженні ОСОБА_2 звернувся до приватного виконавця із заявою, якою повідомив про свій намір залишити за собою нереалізоване майно боржника (т.1 а.с.187).

Постановою про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 07 травня 2020 року приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленко О.В. за виконавчим провадженням №60964926 передано стягувачу ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом №643/13201/17 від 10 січня 2020 року, що видав Московський районний суд м. Харкова наступне майно: 1/2 частину однокімнатної квартири, яка розташована на 1-му поверсі 2-во поверхового будинку та складається з кімнати житловою площею 17, 6 кв.м., кухні 4, 9 кв.м, вбиральні сполученої 2,4кв.м, коридор 4,4кв.м, загальна площа квартири 29,6кв.м на загальну суму 98 490грн., що належить боржнику ОСОБА_4 (т.1. а.с.189-190).

Згідно Акту про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 07 травня 2020 року у виконавчому провадженні №6096426 ОСОБА_2 передано у власність 1/2 частина однокімнатної квартири, яка розташована на 1-му поверсі 2-во поверхового будинку та складається з кімнати житловою площею 17,6кв.м, кухні 4,9кв.м, вбиральні сполученої 2,4кв.м, коридор 4,4кв.м, загальна площа квартири 29,6кв.м на загальну суму 98 490грн/, що належить боржнику ОСОБА_4 (т.1 а.с. 191-192).

На підставі зазначеного акта ОСОБА_2 було передано у власність 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 в якості погашення боргу ОСОБА_4 за рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23 липня 2019 року.

08 травня 2020 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Никифоровою М.А. на підставі вказаних документів було видано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів за №715 та зареєстровано в реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 (т.2 а.с.14).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08 травня 2020 року 1/2 частинe однокімнатної квартири, загальною площею 29,6кв.м, житловою площею 17,6кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер: 715, виданий 08 травня 2020 року (т.2 а.с.15).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 18 вересня 2020 року 1/2 частина однокімнатної квартири, загальною площею 29,6кв.м, житловою площею 17,6кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер: 715, виданий 08 травня 2020 року (т.2 а.с.12-14).

18 вересня 2020 року ОСОБА_2 передав у власність за договором дарування ОСОБА_3 належну йому на праві власності 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 (т.2 а.с.2).

Звертаючись до суду із даним позовом ОСОБА_1 , як на підставу позову, посилається на те, що спірна квартира належала йому та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності, без зазначення часток. Разом з тим, приватним виконавцем було звернуто стягнення на 1/2 частину зазначеної квартири, що належала ОСОБА_4 без виділення такої частини відповідним рішенням суду.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі Закон) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положенням частини 1 та 2 статті 18 Закону (в редакції від 18 квітня 2020 року, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Пунктом 6 частини 3 цієї ж статті передбачено, що в иконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, в тому числі але не виключно, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Стаття 48 Закону (в редакції від 18 квітня 2020 року, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) регулює порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника.

Так, згідно частин 1 та 6 зазначеної статі звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Як свідчать матеріали справи ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно №5-12-317077-П2 від 19 липня 2012 року, виданого Відділом приватизації житлового фонду управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради, на праві спільної сумісної власності належала квартира за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 16-18).

Статтею 355 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом (ч.1 ст.357 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ч.1 ст.369 ЦК України).

Частинами першою та другою ст.370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.

У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до частин 1, 2, 4 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що частки співвласників у спірному нерухомому майні є різним.

Позивач не навів жодних обставин, за яких можна було б вважати, що його та ОСОБА_4 частки у спірному майні не є рівними.

Недотримання виконавцем положень частини 6 статті 48 Закону (в редакції від 18 квітня 2020 року, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), а саме щодо не звернення до суду із поданням про визначення частки боржника, само по собі, не може бути підставою для скасування постанови виконавця про передачу майна стягувачу із подальшими правовими наслідками, оскільки звернення стягнення на 1/2 частину нерухомого майна, що належала ОСОБА_4 , жодним чином не вплинуло на майнові права позивача, як співвласника.

Посилання позивача на те, що суд першої інстанції не врахував висновки Верховного Суду викладені у постановах від 10 листопада 2021 року у справі №641/2498/17, від 01 квітня 2020 року у справі №462/518/18, від 15 січня 2020 року у справі №367/6231/16 колегією суддів не приймаються, оскільки обставини тих справ не є релевантними з обставинами цієї справи.

Розглядаючи справу по суті заявлених вимог, суд повно та всебічно дослідив надані сторонами докази, дав їм належну правову оцінку, правильно визначив закон, що регулює дані правовідносини та вирішив даний спір відповідно до норм чинного законодавства.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суд, яке ухвалене з дотримання вимог закону.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді Ю.М. Мальований

О.В. Маміна