Провадження № 2/205/3981/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 року м. Дніпро

Ленінський районний суд міста Дніпропетровська в складі: головуючого судді Басової Н.В., за участю секретаря судового засідання Пєтіної К.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Дніпроважмаш» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 21 серпня 2024 року звернувся до Ленінського районного суду міста Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, у якому просив стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за травень та червень 2024 року разом з компенсацією відпустки в сумі 36 052,77 грн. без відрахування з цієї суми податків та обов`язкових платежів; середню заробітну плату за затримку розрахунку за період з 26 червня 2024 року по 21 серпня 2024 року в сумі 46 799,04 грн. та по день винесення рішення суду з відрахуванням з цієї суми податків та обов`язкових платежів.

Позов мотивований тим, що з 23 березня 2023 року по 25 червня 2024 року позивач перебував у трудових відносинах з АТ «Дніпроважмаш». Наказом № 686/к/тр від 25 червня 2024 року позивача звільнено по ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. При звільненні відповідач не провів розрахунку з позивачем по заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористані відпустки. Відповідач не виплатив заробітну плату за травень 2024 року в сумі 18 285,80 грн. (сума після відрахування податків та обов`язкових платежів), за червень 2024 року разом з компенсацією відпустки та лікарняними в сумі 25 020,98 грн. (сума після відрахування податків та обов`язкових платежів). Всього відповідач повинен був виплатити позивачу 43 306,78 грн. В липні 2024 року відповідач частково виплатив заробітну плату в розмірі 7 254,01 грн. Загальна заборгованість відповідача складає 36 052,77 грн. (сума після відрахування податків та обов`язкових платежів). За весь час затримки розрахунку з 26 червня 2024 року станом на 21 серпня 2024 року відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток за 41 день в сумі 46 799,04 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 26 серпня 2024 року прийнято позов та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 26 вересня 2024 року витребувано з АТ «Дніпроважмаш» довідку про розмір заборгованості по заробітній платі та про розмір середнього заробітку ОСОБА_1 .

Позивач у судове засідання не з`явився, натомість його представник адвокат Бурчак П.І. письмово просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача АТ «Дніпроважмаш» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. У відзиві на позов зазначив, що заборгованість по зарплаті перед позивачем повністю погашена 16 вересня 2024 року, тому просив зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 23 березня 2023 року по 25 червня 2024 року перебував у трудових відносинах з АТ «Дніпроважмаш» (а.с. 5-6).

Наказом № 686/к/тр від 25 червня 2024 року ОСОБА_1 звільнено по ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (а.с. 7).

Згідно з довідкою АТ «Дніпроважмаш» від 16 вересня 2024 року № 65 щодо нарахувань ОСОБА_1 , заробітна плата за травень 2024 року сума до сплати 18 285,80 грн.; заробітна плата за червень 2024 року сума до сплати 15 090,04 грн.; компенсація за невикористану відпустку (23 дні) сума до сплати 9 930,94 грн. Загальна сума до сплати 43 306,78 грн. Нараховані кошти перераховані на картковий рахунок ОСОБА_1 в АТ «ПУМБ». Середній заробіток за годину складає 124,60 грн., середній заробіток за день складає 996,80 грн.

При цьому, з витягу з відомостей на виплату заробітної плати на карткові рахунки в АТ «ПУМБ» працівникам АТ «Дніпроважмаш» та платіжних інструкцій вбачається, що заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 остаточно виплачена 16 вересня 2024 року.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до частини 1 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною 2 статті 233 КЗпП України передбачено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.

Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві необхідно дійти висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18).

Визначаючи розмір відшкодування, який підлягає стягненню з АТ «Дніпроважмаш» на користь позивача суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження №14-62цс18), зазначені у ній критерії, які слід було б враховувати при визначенні розміру відшкодування, визначеного виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України.

У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку, за період з 26 червня 2024 року по день ухвалення судом рішення.

Оскільки під час розгляду справи судом встановлено, що АТ «Дніпроважмаш» не було здійснено відповідний розрахунок із позивачем у день його звільнення, вимоги позивача підлягають задоволенню частково в частині стягнення середнього заробітку за період з дати звільнення по день фактичного розрахунку, тобто за період з 26 червня 2024 року по 16 вересня 2024 року (56 днів).

В силу абз. 3, 4 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, які передували події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з абз. 1 п. 8 вказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати, обчислення виплат провадиться шляхом множення середньоденного (погодинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (погодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочих днів на число відпрацьованих робочих днів.

Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 26 червня 2024 року по 16 вересня 2024 року (по день фактичного розрахунку) складає 55 820,80 грн. (56 днів х 996,80 грн.).

При цьому суд враховує доводи представника відповідача про зменшення суми відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, наявні фактичні обставини розрахунків з позивачем, так і загальну ситуацію, що склалась внаслідок війни, і поставила завод на межу виживання, у яких підприємство має врахувати не тільки інтереси окремого працівника, але і інтереси інших працівників, забезпечити можливість його функціонування та функціонування інфраструктури, що забезпечує населення, яке мешкає неподалік (вода, електроенергія, оповіщення, захисні споруди).

За встановлених обставин, суд дійшов висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26 червня 2024 року по 16 вересня 2024 року в розмірі 55 820,80 грн. перевищує розмір невиплаченої суми працівнику при звільненні та є очевидно непропорційним наслідкам правопорушення, несправедливим щодо роботодавця та порушує принцип співмірності, відтак суд вбачає можливим зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню з АТ «Дніпроважмаш» на користь позивача, та визначає такий в розмірі 43 306,78 грн., вважає, що такий розмір середнього заробітку є співмірним розміру невиплачених при звільненні сум, справедливим і таким, що відповідає обставинам даної справи. При цьому, вимоги про стягнення з відповідача заробітної плати за травень та червень 2024 року разом з компенсацією відпустки в сумі 36 052,77 грн. задоволенню не підлягають, оскільки сплачені відповідачем у повному обсязі.

Суд зауважує, що справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов`язком роботодавця та працівника, а не суду, тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів. Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду 08 листопада 2018 у справі № 805/1008/16-а.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позов підлягає частковому задоволенню, тому сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 43 Конституції України, ст. ст. 47, 94, 115-117, 233 КЗпП України, ст. ст. 4, 12-13, 76-77, 81, 141, 247, 258-259, 263-266, 354 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Акціонерного товариства «Дніпроважмаш» (, місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Сухий острів, 3) про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Дніпроважмаш» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 26 червня 2024 року по 16 вересня 2024 року в розмірі 43 306,78 грн.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Дніпроважмаш» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після завершення апеляційного перегляду.

Суддя Н.В. Басова