ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2557/24
Провадження №2-н/477/423/24
УХВАЛА

04 листопада 2024 року м.Миколаїв

Суддя Жовтневого районного суду Миколаївської області Семенова Л.М., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надання житлово-комунальних послуг з ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИЛА:

Заявник звернувся до суду з заявою, сформованою в системі «Електронний суд» 03 жовтня 2024 року, у якій просить видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 8563 грн. 65 коп. та стягнути сплачений судовий збір в сумі 242 грн. 24 коп.

Відповідно до статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Відповідно до статті 162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

У відповідності до змісту статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

За визначеннями, наведеними в статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-IV від 11 грудня 2003 року, місцем перебування є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає протягом менш ніж шести місяців на рік; місцем проживання житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; реєстрація це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла /місця перебування з подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

За змістом статті 6 зазначеного Закону реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання ведеться офіційне листування з особою та вручення офіційної кореспонденції.

Відповідно до абзацу третього частини 1 статті 4 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» № 5492-VI від 20 листопада 2012 року Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.

Згідно з частиною 8 статті 187 ЦПК України суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

Відповідно до відповіді Шевченківської сільської ради, наданої 28 жовтня 2024 року на запит суду, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не зареєстрований на території Шевченківської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області.

Судом було сформовано запит через ЄСІТС «Електронний суд» та отримано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру за №882357 від 04.11.2024 року відповідно до якої адресою реєстрації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є АДРЕСА_1 . Датою реєстрації є 01.11.2016 року.

Заявник у заяві про видачу судового наказу зазначає, що боржник ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_2 . Між ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» та ОСОБА_1 укладено договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг за вказаною адресою.

Таким чином, відповідно до наданих відомостей, адреса зареєстрованого місця проживання боржника та адреса, за якою виникла заборгованість за спожиту електричну енергію, яку заявник просить стягнути з ОСОБА_1 є різними. Крім того, датою реєстрації ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 є 01.11.2016 року, а відповідно до заяви про видачу судового наказу заборгованість за електричну енергію, постачання якої здійснюється за адресою АДРЕСА_2 виникла за період з 01.04.2024 року по 01.08.2024 року.

Слід зазначити, що за загальним правилом безспірність вимог є обов`язковим критерієм при здійсненні наказного провадження.

Враховуючи вищевикладене, вимога щодо стягнення заборгованості з боржника, який зареєстрований за іншою адресою, не є безспірною, оскільки суд повинен взяти до уваги відомості щодо власника нерухомого майна за адресою, за якою здійснюється постачання електричної енергії. Тобто не підтверджується безспірність такого стягнення та виникнення самого права грошової вимоги у заявленому розмірі за вказаною адресою до боржника.

Згідно пункту 8 частини 1 статті 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Враховуючи те, що із поданої заяви про видачу судового наказу не вбачається безспірність виникнення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу про стягнення заборгованості, суд приходить до висновку, що у видачі судового наказу слід відмовити.

Згідно частини 1 статті 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстави, передбаченої пунктом 8 частини 1 статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою після усунення її недоліків.

Разом з тим, частиною 2 статті 161 ЦПК України передбачено право звернення до суду з даною вимогою в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Відповідно до частини 2 статті 167 ЦПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Керуючись статтями 27, 161-162, 165-167, 353, 354 ЦПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надання житлово-комунальних послуг з ОСОБА_1 .

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали.

Суддя Л.М.Семенова