Справа№938/611/24
Провадження № 2-о/938/38/24
УХВАЛА

про залишення заяви без розгляду

31 жовтня 2024 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Джуса Р.В.,

з участю: секретаря судового засідання Мартищук Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу

за заявою: ОСОБА_1 ,

за участю заінтересованих осіб:

-№1 - ОСОБА_2 ;

-№2 -Органу опіки та піклування - Верховинської селищної ради;

-№3 -

ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

про встановлення факту, що має юридичне значення,

за участю:

заявник: не з`явився;

заінтересована особа №1: не з`явилась;

від заінтересованої особи №2: не з`явився;

від заінтересованої особи №3: не з`явився;

встановив:

заявник, ОСОБА_1 , за участю заінтересованих осіб - ОСОБА_2 , Органу опіки та піклування - Верховинської селищної ради, та ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Верховинського районного суду із заявою в порядку окремого провадження, у якій просить встановити факт самостійного виховання та утримання ним, неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Встановлення даного факту необхідне йому з метою пересування дітей без документальної згоди матері, зняття дітей з реєстрації місця проживання та реєстрації дітей за новим місцем проживання, можливості забезпечити дітям відпочинок та оздоровлення за кордоном, оформлення та отримання належних соціальних виплат, а також отримання відстрочки від служби в Збройних Силах України на підставі п.4 ч.1 ст.23 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Ухвалою суду від 24.06.2024 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 11.07.2024 в порядку окремого провадження.

В судове засідання 11.07.2024 з`явився заявник ОСОБА_1 . Інші учасники в судове засідання не з`явились.

У зв`язку із неявкою заінтересованих осіб, та враховуючи клопотання заінтересованої особи №2, розгляд справи було відкладено на 29.07.2024.

26.07.2024 від заінтересованої особи № НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшло клопотання про залишення заяви без розгляду.

Ухвалою суду від 29.07.2024 провадження у даній справі зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 201/5972/22.

Оскільки 11.09.2024 Великою Палатою Верховного Суду за результатами касаційного перегляду ухвалено постанову у справі №201/5972/22 (провадження № 14-132цс23), суд ухвалою від 03.10.2024 поновив провадження у справі та призначив справу до розгляду в судовому засіданні на 31.10.2024.

В судове засідання 31 10.2024 учасники справи не з`явилися. Заявник ОСОБА_1 подав клопотання про розгляд справи без його участі, у зв`язку із його терміновим виїздом за межі району.

Заінтересовані особи причин неявки не повідомили, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до положень п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, законодавець визначив, що суд розглядає справу за відсутності учасника справи, який був належним чином повідомлений про судове засідання, у разі неявки такого учасника справи в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відтак, суд дійшов висновку про можливість розгляду заяви позивача про залишення позову без розгляду, без участі сторін.

Згідно поданого 26.07.2024 клопотання про залишення заяви без розгляду, заінтересована особа - ІНФОРМАЦІЯ_4 , посилається на те, що мати дітей, заінтересована особа ОСОБА_2 не позбавлена батьківських прав відносно дітей, а згідно наданої заявником довідки, така не усувається від утримання, піклування та спілкування із дітьми. Вважає, що в даному випадку існує спір про право.

Згідно зі частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог частини першої ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Як вбачається з п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У ч.ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: (1) родинних відносин між фізичними особами; (2) перебування фізичної особи на утриманні; (3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; (4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; (5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; (6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; (7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; (8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; (9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Заявник ОСОБА_1 у заяві про встановлення факту самостійного виховання дітей посилається на те, що мати дітей - заінтересована особа ОСОБА_2 участі у вихованні дітей не бере, проживає окремо із іншим чоловіком, з яким має намір створити сім`ю. Натомість діти постійно проживають із ним, він самостійно утримує їх, відвідує шкільні збори, купляє дітям необхідне шкільне приладдя, одяг, предмети першої необхідності. Встановлення факту самостійного виховання дітей необхідно для можливості пересування дітей без документальної згоди матері, зняття дітей з реєстрації місця проживання та реєстрації дітей за новим місцем проживання, можливості забезпечити дітям відпочинок та оздоровлення за кордоном, оформлення та отримання належних соціальних виплат, а також отримання відстрочки від служби в Збройних Силах України на підставі п.4 ч.1 ст.23 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Таким чином, заявлені вимоги в цій справі, пов`язані з доведенням існування підстав для визнання (підтвердження) за заявником ОСОБА_1 певного соціально-правового статусу - батька, який самостійно виховує дітей.

Відповідно до ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

У ч. 1 ст. 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 141 СК мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.

За приписами ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно зі ст. 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.

Тому смерть, до прикладу, батька дитини є підставою для припинення його обов`язку утримувати дитину.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання.

У ч. 4 ст. 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (ст. 164 СК України).

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

У СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням будь-якого спору про право.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

У даній справі, заявник просить установити факт самостійного виховання ним дітей, проте встановлення такого факту може мати негативні наслідки для матері дітей.

Так, у ст. 165 СК України визначено перелік осіб, які мають право звернутися з позовом до суду про позбавлення батьківських прав. За частиною першою цієї статті право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають не лише один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває, а й орган опіки та піклування або прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

З огляду на зазначене, вбачається, що у цій справі наявний спір про право - зокрема, спір щодо участі одного з батьків у вихованні дітей та/або ухилення від участі у вихованні, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження з обов`язковим залученням органу опіки та піклування (ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України) .

Доведення факту одноосібного виховання дітей батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дітей, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самих дітей, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право.

Таким чином, подана ОСОБА_1 заява про встановлення факту, що має юридичне значення, не підлягає судовому розгляду в окремому провадженні, оскільки за встановлених у цій справі обставин існує спір про право щодо участі одного з батьків у вихованні й утриманні дітей. З урахуванням закріпленого в сімейному законодавстві принципу невідчужуваності сімейних обов`язків, неможливості відмови від них, у тому числі від обов`язків виховання дітей, то питання, заявлене ОСОБА_1 у цій справі, не може з`ясовуватись безвідносно до дій другого з батьків та може вирішуватись у межах спору про право між батьками дітей за загальним правилом у позовному провадженні.

За наведених обставин, факт, про встановлення якого просить ОСОБА_1 , не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження, оскільки з поданої заяви вбачається спір про право, який не може розглядатися в судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника.

Відповідно до ч.6 ст.294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Згідно з ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Враховуючи вищевказане, заяву ОСОБА_1 про встановлення факту самостійного виховання дітей слід залишити без розгляду, оскільки вона не підлягає судовому розгляду в окремому провадженні, за наявності спору про право та може вирішуватись у межах спору про право між батьками дітей за загальним правилом у позовному провадженні.

Такий висновок суду узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2024 року (справа № 201/5972/22, провадження № 14-132цс23).

На підставі наведеного, керуючись статями 4, 247, 260-261, 293, 294, 315, 353-355 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

1. Заяву ОСОБА_1 , за участю заінтересованих осіб - ОСОБА_2 , Органу опіки та піклування - Верховинської селищної ради, та ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - залишити без розгляду.

2. Роз`яснити ОСОБА_1 право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

3.Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, однак може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено 04.11.2024.

Суддя Роман ДЖУС