Справа № 442/5425/16-ц
Провадження № 4-с/442/21/2024
УХВАЛА

іменем України

02 жовтня 2024 року Суддя Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області Нагірна О.Б., розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 на постанову про накладення штрафу, за участю заінтересованої особи: старшого державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу ДВС у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) Костишина Назара Романовича, -

в с т а н о в и в

Скаржниця звернулася до суду зі скаргою, в якій просить визнати поважною причину пропуску строку звернення до суду і поновити строк звернення до суду із даною скаргою.

Визнати протиправною (неправомірною) і скасувати постанову про накладення штрафу від 13.08.2024 р. (ВП №63916234), якою старший державний виконавець Дрогобицького відділу ДВС у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Львів) Костишин Н.Р. наклав на неї штраф на користь держави у розмірі 1700,00 грн.

Перевіривши матеріали скарги, суддя приходить до наступного.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Із матеріалів справи вбачається, що старший державний виконавець Дрогобицького відділу ДВС у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Львів) Костишин Н.Р. в межах виконавчого провадження № .08.2024 виніс постанову про накладення штрафу на ОСОБА_1 на користь держави у розмірі 1700,00 грн. за невиконання рішення суду.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Частиною першою статті 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні норми встановленій Законом № 1404-VIII, згідно із частиною другою статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Такий висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року, справа № 2-1087/07, провадження № 61-36844св18.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 липня 1950 року (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що поняття «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» (заява N 7360/76, доповідь Європейської комісії з прав людини від 12 жовтня 1978 року) висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]».

З урахуванням наведеного, правовідносини, які виникли між сторонами у справі щодо оскарження постанови державного виконавця про накладення штрафу є адміністративно-правовими, у зв`язку з чим справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відтак, вважаю за доцільне відмовити скаржнику у відкритті провадження.

Керуючись ст.ст. 3, п. 1 ч. 1 ст. 255, 260, 261, 447 ЦПК України, ч. 1 ст. 19, ст.. 287 КАСУ, ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» ст. 124, 125 Конституції України, суддя

УХВАЛИВ:

відмовити у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову про накладення штрафу, за участю заінтересованої особи: старшого державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу ДВС у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) Костишина Назара Романовича.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не були вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст рішення складено 02.10.2024.

Суддя О.Б. Нагірна