Провадження № 2/761/2947/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Аббасової Н.В.,

за участю секретаря судового засідання - Сухини А.С.,

учасників справи:

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків (Вольф) Тетяна Леонідівна про відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями приватного виконавця,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду із позовом до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків (Вольф) Тетяна Леонідівна про відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями приватного виконавця.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 25.09.2020 приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Павелків (Вольф) Тетяна Леонідівна постановою відкрила виконавче провадження НОМЕР_2, якою стягнула з боржника, яким є ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк Форвард» заборгованість в розмірі 43021,23 гривень.

Виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого напису №3803 виданого 05.09.2020 приватним нотаріусом КМНО Буждиганчук Є.Ю.

25.09.2020 постановою про стягнення з боржника основної винагороди, стягнуто з ОСОБА_1 основну винагороду у сумі 4302,12 грн.

25.09.2020 постановою про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, стягнуто з ОСОБА_1 загальну сума мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 500,00 грн.

25.09.2020 постановою про арешт коштів боржника, накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках ОСОБА_1 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, 49823,35 грн.

13.10.2020 та 24.12.2020 постановами про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, здійснено відрахування із доходів боржника у розмірі 20 відсотків.

21.11.2022 рішенням Київського районного суду м. Полтави по справі №644/11641/21, яке набрало законної сили 22.12.2022 позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Форвард», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокія Юріївна, Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяна Леонідівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задоволено частково. Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №3803 вчинений 05.09.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокією Юріївною, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк Форвард» заборгованість за кредитним договором в сумі 42 171 грн. 23 коп.

19.01.2023 постановою про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження, приватний виконавець Павелків Т.Л., стягнула з ОСОБА_1 суму додаткових витрат виконавчого провадження: 193,86 грн. 19.01.2023 постановою закінчила виконавче провадження НОМЕР_2.

Рішенням від 06.03.2023 Харківський окружний адміністративний суд по справі №520/1297/23, яке набрало законної сили 06.04.2023 позов ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Павелків Тетяни Леонідівни про скасування постанови - задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження від 19.01.2023 у виконавчому провадженню НОМЕР_2. Визнано протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Павелків Т.Л. щодо стягненню коштів зі ОСОБА_1 у рахунок витрат виконавчого провадження НОМЕР_2 у розмірі 693,86 грн. Зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Павелків Т.Л. повернути ОСОБА_1 стягнуті з нього кошти у розмірі 693,86 грн.

Як вказує позивач, всі дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків Т.Л. по виконавчому провадженню НОМЕР_2, в тому числі по стягненню коштів з позивача, в рахунок витрат виконавчого провадження, арешт банківських рахунків, є незаконними та протиправними, проведені на підставі виконавчого напису, який не підлягає виконанню.

Позивач вказує, що у приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. не було законних підстав вчиняти виконавчий напис №3803, а відтак, приватний виконавець Павелків Т.Л. не мала права відкривати виконавче провадження та проводити виконавчі дії. При цьому, приватний виконавець Павелків Т.Л. протиправно та незаконно відкрила виконавче провадження НОМЕР_2 порушуючи територіальне розмежування, оскільки позивач не проживає та не перебуває у м.Києві та немає ніякого майна у м. Києві.

Крім того, приватний виконавець Павелків Т.Л. протиправно та незаконно стягнула з позивача витрати виконавчого провадження у сумі 693,86 грн., в тому числі додаткові витрати виконавчого провадження у сумі 193,86 грн., вже після визнання судом таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису №3803. Всупереч рішення Київського районного суду м. Полтави від 21.11.2022 у справі №644/11641/21, продовжила стягнення зі ОСОБА_1 постановою від 19.01.2023 про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження.

Дії приватного виконавця також завдали позивачу моральну шкоду. Незаконність та протиправність дій приватного виконавця Павелків Т.Л. встановив Харківський окружний адміністративний суд рішенням від 06.03.2023 у справі №520/1297/23.

На підставі постанови про арешт коштів боржника від 25.09.2020 на банківський рахунок НОМЕР_1 , відкритий у АТ «Ощадбанк», 07.10.2020 було встановлено арешт на суму - 49823,35 грн.

Позивач звертає увагу суду, що він на момент арешту рахунку, відносився до категорії малозабезпечених сімей, на даний картковий рахунок надходила державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям, за 2019-2020 роки. На момент арешту коштів позивача, державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям, була для нього єдиним джерелом існування. Встановивши арешт на банківський рахунок позивача, приватний виконавець Павелків Т.Л., поставила його за межу виживання, позбавила коштів необхідних для підтримання фізіологічних потреб (харчування).

На думку позивача, Приватний виконавець здійснювала навмисні дії по нанесенню матеріальної та моральної шкоди позивачу. Через постійні стреси, перенапруження, відсутність коштів на харчування та лікування, позивач 29.05.2021 потрапив на стаціонарне лікування до КНП «Міська клінічна багатопрофільна лікарня №25» Харківської міської ради, з діагнозом ішемічний інсульт. Наслідком захворювання стала паралізація правих кінцівок (рука та нога). 22.09.2021 позивача визнано особою з інвалідністю (II групи) безтерміново, з втратою працездатності. Через фізичні вади здоров`я позивач не може працювати та отримувати заробітну плату, для задоволення фізіологічних потреб (харчування та лікування). Позивач отримує мінімальну пенсію, інших доходів не має. Позивач вказує, що продовжує хворіти, знаходиться на постійному амбулаторному лікуванні у КНП «Міська поліклініка №18» Харківської міської ради, та потребує прийому ліків на постійній основі.

Незаконно та протиправно відкрите виконавче провадження та проведені виконавчі дії, а саме: накладання арешту на всі банківські рахунки позивача, звернення стягнення на його доходи, стягнення витрат на виконавче провадження, призводять до нанесенню моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, приниженні честі та гідності, глибокому відчутті несправедливості, незручностях, розчаруваннях, негативних емоціях.

Через відсутність засобів для існування, позивач вимушений був принижуватись брати у борг кошти у знайомих, для задоволення мінімальних фізіологічних потреб, що принижує його честь та гідність. Позивач є самотньою особою пенсійного віку з інвалідністю (2 групи). Порушення звичайного способу життя, було тривалим, біля 2 років, з моменту арешту грошових коштів Позивача, з 07.10.2020 до зняття арешту та закриття виконавчого провадження НОМЕР_2.

Нанесена позивачу моральна шкода полягає у душевних стражданнях, приниженні честі та гідності, глибокому відчутті несправедливості, незручностях, розчаруваннях, негативних емоціях з приводу незаконних та протиправних дій приватного виконавця Павелків Т.Л. по відношенню до нього.

Наявність шкоди - у вигляді душевних страждань, приниженні честі та гідності, глибокому відчутті несправедливості, незручностях, розчаруваннях, негативних емоціях.

Протиправність діяння заподіювача - незаконно та протиправно відкрите виконавче провадження НОМЕР_2, незаконні та протиправні виконавчі дії по відношенню до Позивача, а саме: арешт коштів, стягування витрат виконавчого провадження.

Як вказує позивач, протиправність дій приватного виконавця Павелків Т.Л. встановлено рішенням Київського районного суду м. Полтави по справі №644/11641/21 та рішенням Харківського окружного адміністративного суду по справі №520/1297/23 (Додаток №7 та №9).

Принижуючи честь та гідність, позивач був змушений займати кошти у знайомих, через арештовані приватним виконавцем банківські рахунки. Перенесена хвороба порушила нормальні життєві зв`язки через неможливість продовження активного громадського життя, порушено стосунки з оточуючими людьми. Позивач став особою з інвалідністю, втратив роботу, через брак коштів не може повноцінно жити, харчуватись та отримувати якісне лікування, отримує душевні страждання та моральну шкоду.

Зміна життєвого укладу, необхідності лікування, свідчать про наявність моральної шкоди.

Виходячи з наведеного, позивач моральну шкоду оцінює у розмірі 1000000,0 грн.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.07.2023 року справу передано на розгляд судді Аббасовій Н.В.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25.07.2023 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

04.09.2024 до суду від Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків Т.Л. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає доводи позивача безпідставними з огляду на таке.

Як вказує відповідач, виконавче провадження № 63141285 відкрито з дотриманням вимог законодавства, що регулює примусове виконання рішень. Оскільки виконавчий документ відповідав вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження та повернення виконавчого документа стягувачу у приватного виконавця не було. Приватний виконавець при примусовому виконанні виконавчого напису № 3803 виданого 05.09.2020, вчиненого приватним виконавцем КМНО Буждиганчук Є.Ю. діяла на підставі Закону України «Про виконавче провадження». При цьому, відповідач звертає увагу, що виконавче провадження було відкрито у відповідності ст. 24 Закону, за місцем знаходження майна боржника (грошових коштів). Також відповідач вказує, що 25.09.2020 нею було винесено постанову про арешт коштів боржника якою накладено арешт на грошові кошти що містяться на рахунках боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, що належать боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження 49 823,35 грн. Законодавчими положеннями обмежено право виконавця в частині накладення арешту на кошти боржника, звернення стягнення, на які заборонено законом. Водночас, визначено обов`язок банку повернути постанову, якщо рахунок має спеціальний режим використання. У зв`язку з прийняттям АТ «Ощадбанк» постанови про арешт коштів у ВП № 63141285, рахунок, на який накладено арешт, не відноситься до рахунку із спеціальним режимом використання або інших рахунків, звернення стягнення на які заборонено законом. Тобто, арештований рахунок позивача не був рахунком із спеціальним режимом використання.

В частині доводів позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000 000,00 грн, відповідач вказує, що позивачем не доведено завдання йому моральної шкоди, не обґрунтовано її розмір, не доведено причинно - наслідкового зв`язку між завданою шкодою та діями приватного виконавця.

22.09.2024 на адресу суду надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача 50 грн матеріальної шкоди, яка мотивована тим, що приватний виконавець Павелків Т.Л. продовжує наносити шкоду позивачу, оскільки направляючи відзив на позовну заяву за допомогою оператора поштового зв`язку АТ «Укрпошта», встановила позивачу плату за пересилання відправлення, яку позивач змушений був сплатити.

22.09.2023 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач наводить доводи на спростування доводів відзиву та вказує, що відповідач не спростувала належними доказами факти незаконного та протиправного проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні НОМЕР_2 на підставі виконавчого напису №3803, який визнано судом таким, що не підлягає виконанню; незаконного та протиправного відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2; незаконного та протиправного стягнення з позивача витрат виконавчого провадження, вже після визнання судом таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису №3803; незаконного та протиправного арешту банківського рахунку позивача, на якій надходила державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям, яка була єдиним джерелом для існування; продовження нанесення шкоди, у вигляді перекладання судових витрат (пересилання відзиву) на позивача.

26.09.2024 на адресу суду надійшло клопотання позивача про проведення судово - психологічної експертизи, у задоволенні якого було відмовлено ухвалою суду від 13.05.2024.

У судовому засіданні 13.05.2024 ухвалено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті спору.

У судовому засіданні 13.05.2024 позивач уточнені позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

З урахуванням тих обставин, що відповідачем висловлено позицію по суті спору у відзиві, суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутності.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

В силу положень ч. 1 ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Так, відповідно до наведених норм, підставою для цивільно - правової відповідальності державного виконавця є наявність - неправомірних дій, заподіяння шкоди та причинний зв`язок між ними.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ЦК України на вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі №477/874/19 наведений правовий висновок про те, що абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати.

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (постанова Верховного Суду від 01 березня 2021 року у справі №180/1735/16-ц).

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди: протиправну поведінку заподіювана шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювана; вину.

Лише наявність усіх чотирьох умов є підставою для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди. Відсутність хоча б однієї з зазначених умов свідчить про необґрунтованість та недоведеність відповідних позовних вимог.

При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 12 липня 2007 року у справі «Станков проти Болгарії» зазначив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.

Так, в Постанові Верховного Суду у справі № 750/6330/17 зроблено висновок, що не всі негативні емоції досягають рівня страждання або ж приниження, які завдають моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, зокрема, інтенсивність, повторюваність протиправних дій, фізичні або психологічні наслідки, стан здоров`я. Верховним Судом зауважено, що саме позивач повинен довести, які саме дії спричинили страждання, яку саме шкоду вони заподіяли та в якому розмірі.

Отже, не кожне переживання, хвилювання є стражданням. Страждання - це відчуття сильного фізичного болю, глибоких душевних мук, а не будь-яка негативна емоція. Саме через страждання фізичної особи визначається поняття моральної шкоди, його характер та глибину потрібно доводити, щоб довести моральну шкоду.

За положеннями ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У пункті 5 своєї Постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні та з чого позивач при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.09.2020 на адресу приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків Т.Л. надійшла заява про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису № 3803 виданого 05.09.2020 Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ Банк «Форвард» грошових коштів за кредитним договором № 200123690 від 01.02.2018.

25.09.2020 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павелків Т.Л. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 63141285 з примусового виконання виконавчого напису № 3803 від 05.09.2020.

25.09.2020 приватним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди у розмірі 4 302,12 грн та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 500,00 грн.

25.09.2020 року керуючись статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження», приватним виконавцем Павелків Т.Л. винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках боржника, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження 49 823,35 грн.

13.10.2020 та 24.12.2020 приватним виконавцем винесено постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

19.01.2023 приватним виконавцем винесено постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження у розмірі 193,86 грн.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частиною 1 статтею 26 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено вимоги до виконавчого документа, які перевіряє виконавець. У випадку наявності порушень, приватний виконавець повертає виконавчий документ стягувачу.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей (п. 7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Загальний порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника визначений в статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», так звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Відповідно до частини 3 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження», не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Так, в частині доводів позивача про те, що він на момент арешту рахунку, відносився до категорії малозабезпечених сімей, на його картковий рахунок відкритий у АТ «Ощадбанк» надходила державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям, за 2019-2020 роки та була для нього єдиним джерелом існування, та встановивши арешт на банківський рахунок позивача, приватний виконавець Павелків Т.Л., поставила його за межу виживання, позбавила коштів необхідних для підтримання фізіологічних потреб (харчування), суд зазначає, що саме на Банк покладено обов`язок повернути постанову без виконання в частині арешту коштів та повернути її без виконання приватному виконавцю. У зв`язку з прийняттям банком постанови про накладення арешту на рахунок боржника у ВП НОМЕР_2, рахунок на який накладено арешт, не відноситься до рахунків із спеціальним режимом використання або інших рахунків, звернення стягнення на які заборонено Законом.

Так, в постанові про арешт коштів боржника від 25.09.2020 приватний виконавець накладаючи арешт на грошові кошти боржника не відокремлював рахунок, який було відкрито в АТ «Ощадбанк» НОМЕР_1 як на такий, на який слід накласти арешт.

Також приватний виконавець у постанові про арешт коштів обумовив накладення арешту, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Крім того, приватним виконавцем навіть не було зазначено номеру рахунку, оскільки такі були невідомі, а лише зазначено перелік банківських установ в яких можливо існують грошові кошти на рахунках боржника ОСОБА_1 на які слід накласти арешт в межах виконання виконавчого напису.

З огляду на наведене слід дійти висновку про безпідставність доводів позивача щодо протиправності дій приватного виконавця в частині накладення арешту на його рахунки, оскільки такі дії прямо передбачені положеннями Закону України «Про виконавче провадження».

Стосовно доводів позивача які зводяться до протиправності дій приватного виконавця, які полягають у порушенні приватним виконавцем територіального розмежування, оскільки позивач не проживає та не перебуває у м. Києві та не має ніякого майна у м. Києві, слід зазначити таке.

У відповідності до вимог ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

При цьому, в силу положень ст. 19 Закону право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.

У даному випадку, стягувачем подано заяву про примусове виконання рішення із зазначенням місця знаходження майна боржника (грошових коштів) - рахунку, відкритого у АТ «Банк Форвард», місцезнаходження якого : м. Київ, вул. Саксаганського, 105, що не суперечить Закону.

В частині доводів позивача про те, що дії приватного виконавця також завдали позивачу моральну шкоду, а незаконність та протиправність дій приватного виконавця Павелків Т.Л. встановив Харківський окружний адміністративний суд рішенням від 06.03.2023 у справі №520/1297/23, суд зазначає про таке.

Як вбачається із матеріалів справи, 21.11.2022 рішенням Київського районного суду м. Полтави по справі №644/11641/21, яке набрало законної сили 22.12.2022 позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Форвард», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокія Юріївна, Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяна Леонідівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задоволено частково. Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №3803 вчинений 05.09.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокією Юріївною, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк Форвард» заборгованість за кредитним договором в сумі 42 171 грн. 23 коп.

19.01.2023 постановою про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження, приватний виконавець Павелків Т.Л., стягнула з ОСОБА_1 суму додаткових витрат виконавчого провадження: 193,86 грн. 19.01.2023 постановою закінчила виконавче провадження НОМЕР_2.

Рішенням від 06.03.2023 Харківський окружний адміністративний суд по справі №520/1297/23, яке набрало законної сили 06.04.2023 позов ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Павелків Тетяни Леонідівни про скасування постанови - задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження від 19.01.2023 у виконавчому провадженню НОМЕР_2. Визнано протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Павелків Т.Л. щодо стягненню коштів зі ОСОБА_1 у рахунок витрат виконавчого провадження НОМЕР_2 у розмірі 693,86 грн. Зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Павелків Т.Л. повернути ОСОБА_1 стягнуті з нього кошти у розмірі 693,86 грн.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності суб`єктів владних повноважень, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у ній.

Втім, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб саме по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що сам факт визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та скасування постанов приватного виконавця не свідчить про протиправність дій приватного виконавця Павелків Т.Л. та завдання моральної шкоди позивачу, враховуючи, що права позивача були поновлені судом.

Відповідно до змісту позовної заяви, позивач стверджує, що діями відповідача йому було завдано моральної шкоди у зв`язку із порушенням його прав, що спричинило душевні страждання, приниження честі і гідності, негативних емоціях.

Як вказує позивач, приватний виконавець здійснювала навмисні дії по нанесенню матеріальної та моральної шкоди позивачу. Через постійні стреси, перенапруження, відсутність коштів на харчування та лікування, позивач 29.05.2021 потрапив на стаціонарне лікування до КНП «Міська клінічна багатопрофільна лікарня №25» Харківської міської ради, з діагнозом ішемічний інсульт. Наслідком захворювання стала паралізація правих кінцівок (рука та нога). 22.09.2021 позивача визнано особою з інвалідністю (II групи) безтерміново, з втратою працездатності. Через фізичні вади здоров`я позивач не може працювати та отримувати заробітну плату, для задоволення фізіологічних потреб (харчування та лікування). Позивач отримує мінімальну пенсію, якої не вистачає для задоволення мінімальних фізіологічних потреб, інших доходів не має. Позивач продовжує хворіти, знаходиться на постійному амбулаторному лікуванні у КНП «Міська поліклініка №18» Харківської міської ради, та потребує прийому ліків на постійній основі. При цьому, через незаконно та протиправно відкрите виконавче провадження та проведені виконавчі дії, а саме: накладання арешту на всі банківські рахунки позивача, звернення стягнення на його доходи, стягнення витрат на виконавче провадження, призводять до нанесенню моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, приниженні честі та гідності, глибокому відчутті несправедливості, незручностях, розчаруваннях, негативних емоціях. Дії приватного виконавця по відношенню до Позивача можна розцінювати, як навмисне нанесення йому шкоди.

Через арешт банківських рахунків, позивач був позбавлений можливості оплачувати харчові продукти та лікарські засоби, купувати засоби гігієни, а також оплачувати інші витрати для забезпечення звичного способу життя.

Принижуючи честь та гідність, позивач був змушений займати кошти у знайомих, через арештовані приватним виконавцем банківські рахунки. Перенесена хвороба порушила нормальні життєві зв`язки через неможливість продовження активного громадського життя, порушено стосунки з оточуючими людьми. Позивач став особою з інвалідністю, втратив роботу, через брак коштів не може повноцінно жити, харчуватись та отримувати якісне лікування, отримує душевні страждання та моральну шкоду.

Зміна життєвого укладу, необхідності лікування, свідчать про наявність моральної шкоди, яку позивач оцінює у розмірі 1 000 000,0 грн.

При цьому, позивачем не надано будь-яких належних, допустимих та достатніх доказів як на підтвердження зазначених обставин, так і на підтвердження моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, які б знаходились у причинно-наслідковому зв`язку з діями відповідача. Також, позивач не зазначає, чим він керується під час розрахунку розміру моральної шкоди.

З врахуванням вищевикладеного, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд доходить висновку, що позивачем не доведено факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру саме внаслідок дій відповідача, а відтак, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню.

В частині вимог позивача про стягнення з відповідача матеріальної шкоди у розмірі 50 грн, які обґрунтовані тим, що відповідач продовжує наносити шкоду позивачу шляхом встановлення плати за пересилання поштового відправлення (відзиву) на позивача, з посиланням на положення ст. 1166 ЦК України, суд зазначає про таке.

В силу приписів ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У свою чергу, на відповідача у відповідності до ч. 4 ст. 178 ЦПК України покладається обов`язок надіслати копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи та надати суду документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. Оплата пересилання відзиву не є майновою шкодою у розумінні статті 1166 ЦК України, з огляду на що суд не вбачає підстав для задоволення позову у цій частині.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено, тому відсутні підставі для розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 19, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354-356 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків (Вольф) Тетяна Леонідівна про відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями приватного виконавця.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Строк апеляційного оскарження може бути поновлено у відповідності до ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Н.В. Аббасова