Справа № 682/640/23
Провадження № 2/682/431/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 року

Славутський міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого судді Мотонок Т.Я.,

за участю секретаря Мелашенко О.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

представника органу опіки та піклування Шаргородської Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Славута цивільну справу № 682/640/23 за позовом ОСОБА_4 , в інтересах якої діє адвокат Мукомел Людмила Андріївна, до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки і піклування виконавчого комітету Славутської міської ради, про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

До суду надійшов позов ОСОБА_4 , в інтересах якої діє адвокат Мукомел Л.А., до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки і піклування виконавчого комітету Славутської міської ради, про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування поданого позову вказано, що 16 липня 2011 року ОСОБА_5 (прізвище змінено у зв`язку з укладенням шлюбу ОСОБА_4 уклала шлюб з ОСОБА_2 у Довжківській сільській раді, Славутського району, Хмельницької області, актовий запис № 1642. Від даного шлюбу подружжя має сина, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Славутського міськрайонного суду від 15.07.2015 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Рішенням Славутського міськрайонного суду від 27.12.2019 року стягнуто з відповідача аліменти на утримання сина.

З 2016 року відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дитини. Він не надає матеріальної допомоги на сина. Всі витрати, пов`язані з вихованням та фізично-соціальним розвитком неповнолітнього сина, позивач несе одна. За відповідачем ОСОБА_2 значиться заборгованість по сплаті аліментів відповідача у розмірі 14840 грн. Відповідач не цікавиться життям сина, не відвідує навчальний заклад, не цікавиться здоров`ям дитини, сина не відвідує. При цьому позивачка не чинила і не чинить перешкод відповідачеві у спілкуванні з дитиною. Окрім того, висновком Органу опіки і піклування Славутської міської ради від 13.12.2022 встановлено за доцільне позбавити ОСОБА_7 батьківських прав відносно сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За таких обставин позивачка звернулась до суду та просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочним рішенням Славутського міськрайонного суду від 12.05.2024 позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено в повному обсязі та позбавлено відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 03.04.2024 за заявою відповідача ОСОБА_2 скасовано заочне рішення Славутського міськрайонного суду та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання на 13 травня 2024 року.

13.05.2024 підготовче судове засідання у справі було відкладено за клопотанням представника позивача, адвоката Мукомел Л.А.

29.05.2024 підготовче судове засідання у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

17.06.2024 в судовому засіданні позивачка ОСОБА_4 підтримала поданий позов. Зазначила, що з часу прийняття судом заочного рішення про позбавлення відповідача батьківських прав жодних змін не відбулось. Відповідач так і не спілкується з дитиною, він навіть не має номеру мобільного телефону сина. Син, ОСОБА_7 , визнає своїм батьком її нинішнього чоловіка, а з біологічним батьком спілкуватися не бажає. З дитинства син запитував, де його батько, тому позивачка розповідала, що в нього є тато ОСОБА_8 та показувала його фото, однак відповідач ігнорував дитину, при зустрічах робив вигляд, що не бачить сина. Будь-яких перешкод у спілкуванні ОСОБА_2 із сином вона не чинила. Відповідач сам не бажає спілкуватися з дитиною, матеріальної допомоги не надає, його життям не цікавиться.

Окрім того, 17.06.2024 в судовому засіданні у якості свідків були допитані неповнолітній ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Так, за участі законного представника та представника органу опіки а піклування ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомив, що він проживає разом із мамою ОСОБА_11 та татом ОСОБА_12 . Знає, що він має рідного батька ОСОБА_8 , одна де він проживає - не знає, та не спілкується з ним. Востаннє він бачився із татом ОСОБА_8 кілька років тому в магазині, однак ОСОБА_2 зробив вигляд, що не бачить його. Мама показувала йому фото батька, спілкуватись не забороняла, однак він і сам не хоче бачитись із рідним татом, вважає його чужою людиною. Коли вони з мамою проживали в ОСОБА_13 , батько жодного разу не приходив до нього в гості.

ОСОБА_9 , мати позивачки, в судовому засіданні повідомила, що ОСОБА_2 ніколи не цікавився життям сина. Коли у дитини були проблеми зі здоров`ям, ОСОБА_2 сину не допомагав, в лікарні не відвідував, матеріально на забезпечував. Життям дитини ОСОБА_8 ніколи не цікавився, подарунків не дарував, лише одного разу купив сину велосипед. Коли ОСОБА_2 бачив сина в місті, він завжди його ігнорував, робив вигляд, що не бачить його. В той час, коли ОСОБА_4 потрібно було виїхати за кордон для лікування сина, відповідач погодився надати дозвіл на виїзд дитини тільки тоді, коли ОСОБА_4 погодиться списати заборгованість зі сплати аліментів. На даний час її онука, ОСОБА_7 , виховує нинішній чоловік доньки, якого ОСОБА_7 вважає батьком.

ОСОБА_10 повідомила, що як тільки ОСОБА_4 народила сина ОСОБА_14 , вона дуже часто приїжджала до них, щоб допомогти з дитиною. ОСОБА_2 вихованням дитини ніколи не займався. Коли вони переїхали жити на квартиру, ОСОБА_2 практично завжди перебував у батьків, ОСОБА_4 з дитиною не допомагав. Після того, як ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перестали разом проживати, ОСОБА_2 дитиною не цікавився, коли бачив сина в місті, робив вигляд, що не бачить його. Батьки ОСОБА_8 також не спілкуються з онуком та ігнорують його при зустрічі. За весь час ОСОБА_8 подарував дитині лише кофтинку та велосипед.

В подальшому у розгляді справи було оголошено перерву за клопотанням представника відповідача.

01.07.2024 розгляд справи було відкладено за клопотанням представника відповідача.

02.09.2024 розгляд справи було відкладено за клопотанням представника відповідача.

01.10.2024 представник позивача, адвокат Мукомел Л.А., в судовому засіданні поданий позов підтримала. Зазначила, що ОСОБА_2 систематично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітнього сина, що є підставою для позбавлення його батьківських прав.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Зазначив, що відсутність у нього часу на зустрічі з сином не є підставою для позбавлення його батьківських прав. Вважає, що позивачка перешкоджала і продовжує перешкоджати йому у спілкуванні із сином. Відповідач повідомив, що до 2015 року він проживав разом із позивачкою та сином. Після цього десь до 2018 року він спілкувався з ними, однак в подальшому позивачка заборонила йому бачитись із сином. Надалі він почав їздити на заробітки, позивачка також постійно змінювала місце проживання, на дзвінки не відповідала. На даний час він навіть не знає, де позивачка з його сином точно проживає. Раніше бачитись із сином не міг, бо перебував на заробітках, а останні два роки перебуває на службі в ЗСУ. Зазначив, що сину він допомагав матеріально, сплачував аліменти, перераховував гроші на картку позивачки. Дійсно мав заборгованість зі сплати аліментів, оскільки перебував за межами країни і не мав можливості перерахувати гроші. На даний час вся заборгованість сплачена. Оскільки, на даний час він проходить військову службу, тому не має змоги часто бачитись із сином, але він бажає спілкуватися з дитиною та брати участь в його житті.

Представник відповідача, адвокат Маринюк С.О., заперечував проти задоволення позову. Зазначив, що позивачка ОСОБА_4 чинить перешкоди у спілкуванні ОСОБА_2 з сином, тому відповідачем було подано позов про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною та визначення годин побачень. Відповідач має бажання бути присутнім в житті сина та спілкуватись із ним, від виконання батьківського обов`язку не ухиляється, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Представник Органу опіки і піклування Славутської міської ради в судовому засіданні повністю підтримала висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно його сина ОСОБА_7 , 2011 року народження. Зазначила, що відповідач не з`явився на засідання комісії, коли вирішувалось питання про доцільність позбавлення його батьківських прав відносно сина. Окрім того, він не звертався до органу опіки і піклування з метою визначення порядку побачень та спілкування із сином. Тому представник органу опіки і піклування вважала доцільним позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_7 2011 р.н.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно даних копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_15 та ОСОБА_2 (а.с. 8).

За рішенням Славутського міськрайонного суду від 15.07.2015 шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано (а.с. 9).

У даній справі предметом доказування є факт неналежного виконання батьківських обов`язків відповідачем ОСОБА_2 відносно свого неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З матеріалів справи слідує, що на даний час дитина проживає разом із матір`ю ОСОБА_4 . Згідно даних довідки Славутської гімназії № 5 від 30.01.2023 № 12, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є учнем 5-Б класу вищевказаного навчального закладу. Мати, ОСОБА_4 , приділяє належну увагу вихованню та розвитку сина, систематично приходить до школи, відвідує всі батьківські та індивідуальні збори. Батько, ОСОБА_2 , протягом усього періоду навчання сина батьківські збори не відвідував, не телефонував, не цікавився успіхами сина, до школи не з`являвся (а.с. 10).

Згідно довідки № 13 від 30.01.2023, виданої Славутською амбулаторією загальної практики сімейної медицини, ОСОБА_7 спостерігається у лікаря загальної практики сімейної медицини як інвалід з дитинства. Дитина часто хворіє, догляд за дитиною здійснює мати ОСОБА_15 (а.с. 11)

Як видно із розрахунку, складеного державним виконавцем в межах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 682/3077/19 від 21.12.2019 про стягнення з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_16 аліментів на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі 1060 грн. щомісячно станом на 01.02.2023 року за ОСОБА_2 значилася заборгованість зі сплати аліментів у сумі 14840 грн. (а.с. 13).

Разом із тим, відповідачем до матеріалів справи додано довідку Славутського відділу ДВС у Шепетівському районі Хмельницької області від 20.02.2024 № 10412, з якої вбачається, що станом на 01.02.2024 заборгованість зі сплати аліментів у відповідача відсутня (а.с. 71).

13.12.2021 року Виконавчим комітетом Славутської міської ради складено висновок № 04-31/1547, згідно із яким ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов`язків: не турбується про здоров`я, фізичний і духовний розвиток дитини, не займається вихованням та підготовкою дитини до самостійного життя, у зв`язку із чим Орган опіки і піклування Славутської міської ради вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 12).

Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно статті 27 Конвенції, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Згідно з частиною першою статті 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

При вирішенні такої категорії спорів суди повинні мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків (див. постанови Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21).

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17, від 12 вересня 2023 року у справі № 213/2822/21.

З наявних у справі доказів вбачається, що відповідач ОСОБА_2 заперечує проти позбавлення його батьківських прав, вказуючи, що не втратив інтересу до дитини, що свідчить про його зацікавленість у прийнятті участі у житті сина.

Суд звертає увагу на те, що відповідач не є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину, а тому розрив з батьком сімейних відносин не відповідає інтересам дітей.

Аналізуючи наданий Виконавчим комітетом Славутської міської ради висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , суд не може з ним погодитись, оскільки цей висновок не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батька батьківських прав.

Висновок не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідача як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків, органом опіки та піклування не надано оцінки можливим причинам ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.

Та обставина, що ОСОБА_2 не з`явився на засідання комісії, не може свідчити про факт небажання батька спілкуватися з сином та цікавитися життям сина, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивач не довела.

При цьому варто зауважити, що стороною позивача при розгляді спору не доведено, яка реальна мета має бути досягнута шляхом позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, як це змінить існуючу ситуацію на кращу і сприятиме захисту інтересів дитини.

Натомість позиція ОСОБА_2 при розгляді спору та прийняті ним заходи для пошуку можливостей для спілкування з дитиною, зокрема подача заяви про перегляд заочного рішення та подачу позову до суду про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини та визначення порядку побачень із сином (а.с. 136-137), свідчать про небайдужість та інтерес ОСОБА_2 до дитини, бажання брати участь у його житті.

Стосовно думки неповнолітнього ОСОБА_7 варто зауважити, що висловлене небажання спілкуватися із батьком саме по собі не свідчить про ухилення батька від виконання батьківських обов`язків та наявність підстав для позбавлення його батьківських прав.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду 06 березня 2024 року у справі № 150/137/23 (провадження № 61-14891св23).

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Як зазначив ЄСПЛ у рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (пункт 49), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Таких обставин у справі не встановлено.

Таким чином, з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, бажання відповідача брати участь у вихованні та спілкуванні з сином та з огляду на відсутність свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_7 , 2011 р.н.

Керуючись ст. 12, 81, 263, 265, 280-283, 352-355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до Хмельницького апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 04.10.2024.

Суддя Мотонок Т. Я.