КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2024 року м. Київ

Унікальний номер справи № 761/21829/20

Апеляційне провадження № 22-ц/824/12529/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Дячук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 квітня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Сіромашенко Н.В., по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, -

в с т а н о в и в :

В липні 2020 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 , в якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просив:

1) зобов`язати відповідачку не чинити перешкоди позивачу у спілкуванні та вихованні його малолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

2) встановити наступний графік побачень та спілкування позивачу зі своєю малолітньою дитиною - сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з дня набрання рішенням законної сили:

- кожну середу кожного тижня кожного місяця щорічно з 17-00 годин до 20-00 годин без присутності матері дитини; кожну суботу кожного тижня кожного місяця щорічно з 12-00 годин до 20-00 годин;

- щорічно 3 дні поспіль у період весняних, зимових і осінніх канікул у відповідності з датами шкільного канікулярного графіку дитини без присутності матері дитини; щорічно 15 днів поспіль у період літніх канікул у відповідності з датами шкільного канікулярного графіку дитини без присутності матері дитини;

- щорічно у святкові дні (ІНФОРМАЦІЯ_3 кожного року в день народження дитини, у православне Різдво, на Новий рік) з 11-00 годин до 15-00 годин без присутності матері дитини;

- необмежене спілкування батька з дитиною різними засобами зв`язку;

3) зобов`язати відповідачку письмово повідомляти позивача будь-якими засобами зв`язку з підтвердженням отримання батьком дитини даного повідомлення, точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини за два календарні дні до запланованої зустрічі згідно графіку батька з дитиною, а у разі настання змін щодо цих питань повідомляти позивача будь-якими засобами зв`язку з підтвердженням батьком дитини даного повідомлення на наступний день з дня настання таких обставин.

В обґрунтування позову зазначав, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 03 травня 2013 року, який 07 листопада 2017 року було розірвано за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва. Від шлюбу у подружжя народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначає, що 28 липня 2017 року між батьком та матір`ю дитини було укладено договір про визначення місця проживання дитини та участі батьків у її вихованні, в якому зазначалось, що батько має право безперешкодно зустрічатись з сином в будь-який час. Однак, на даний час відповідачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином, позбавляє його можливості бачитися з ним, у зв`язку із чим позивач вимушений звернутися до суду (т.1 а.с.1-3, 38-45).

У квітні 2021 року до суду надійшов відзив від представника ОСОБА_1 -адвоката Корінної Н.М., в якому просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідачка не чинила та не чинить перешкод відповідачу в спілкуванні з сином. Крім того, систематично та постійно за будь-яким бажанням та вимогою батька дитини відповідачка не лише надавала можливість спілкуватися батьку з дитиною, але і брати участь у вихованні дитини. Зазначає, що відповідачка не чинить перешкоди у побаченнях позивача з сином, із яким позивач міг спілкуватися у необмежений час, за виключенням сну та відпочинку дитини, перебування дитини у навчальному закладі або гуртках, або ж небажанням дитини йти будь-куди із батьком разом (т. 1 а.с. 27-31)

У лютому 2022 року ОСОБА_1 подано відзив на заяву про зміну предмету позову, в якому просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач зробив все для того, щоб син не хотів з ним спілкуватися, оскільки син після спілкування з батьком починав плакати, приходив дуже збудженим, не міг заснути, жалівся на сильний головний біль, роздирав носа, у нього була блювота, він ставав на коліна, залазив під стіл і просив відповідачку захистити його від батька, вказуючи, що відмовляється йти до нього і спілкуватися з ним, так як батько його ображав. Від позивача є лише агресія, яку бачить дитина. Зазначає, що неодноразово вказувала позивачу, що його агресію до неї бачить син і це дуже негативно впливає на здоров`я сина, і те, що син його боїться, це не вина відповідачки. Вказує, що періодично розмовляє з сином про любов батьків до нього і спілкування з батьком, але син починає плакати і він просить захистити його від батька. Пояснювала, що у зв`язку з тим, що син боїться батька і категорично не хоче з ним спілкуватись, зверталась до психолога, який рекомендував обмежити спілкування сина з батьком на час проходження корекційної роботи з психологом. В листопаді 2021 року після дуже довгих обстежень сину був поставлений діагноз: автоімунний синдром, нейрозапалення, а тому дитині категорично заборонено нервувати. Зазначала, що не чинить перепон для спілкування з сином, а лише захищає, за його проханням, та просить позивача почати роботу з психологом, з метою комунікації із сином та стримання своєї агресії та спілкуватися з сином в її присутності. При розгляді справи просила виходити з інтересів дитини та висновків психологів (т. 1 а.с.179-166).

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 26 квітня 2024 року позов задоволено. Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні його малолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановлено наступний графік побачень та спілкування ОСОБА_2 зі своєю малолітньою дитиною - сином ОСОБА_3 з дня набрання рішенням законної сили: кожну середу кожного тижня кожного місяця щорічно з 17-00 годин до 20-00 годин без присутності матері дитини; кожну суботу кожного тижня кожного місяця щорічно з 12-00 годин до 20-00 годин; щорічно 3 дні поспіль у період весняних, зимових і осінніх канікул у відповідності з датами шкільного канікулярного графіку дитини без присутності матері дитини; щорічно 15 днів поспіль у період літніх канікул у відповідності з датами шкільного канікулярного графіку дитини без присутності матері дитини; щорічно у святкові дні (ІНФОРМАЦІЯ_3 кожного року в день народження дитини, у православне Різдво, на Новий рік) з 11-00 годин до 15-00 годин без присутності матері дитини; необмежене спілкування батька з дитиною різними засобами зв`язку.

Зобов`язано ОСОБА_1 письмово повідомляти ОСОБА_2 будь-якими засобами зв`язку з підтвердженням отримання батьком дитини даного повідомлення, точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини за два календарні дні до запланованої зустрічі згідно графіку батька з дитиною, а у разі настання змін щодо цих питань повідомляти ОСОБА_2 будь-якими засобами зв`язку з підтвердженням батьком дитини даного повідомлення на наступний день з дня настання таких обставин. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп (т. 2 а.с. 155-164).

Не погодившись із рішенням суду, 23 травня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, у якій просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог (т. 2 а.с. 171-231).

Апеляційну скаргу мотивувала тим, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, з порушенням застосуванням норм матеріального права.

Зазначала, що задовольнивши позовні вимоги позивача, які були зазначені в заяві про зміну предмету позову, суд порушив норми процесуального законодавства, а саме ст. 49 ЦПК України, адже прийнята та задоволена заява позивача про зміну одночасно предмету та підстав позову.

Крім того, в порушення ст. 12 ЦПК України всі докази які були надані позивачем на стадії підготовчого засідання були прийняті судом, а в залученні доказів, які були надані відповідачкою на стадії підготовчого засідання, було відмовлено, що призвело не тільки до порушення змагальності сторін, а і неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи. Відповідно рішення суду ґрунтується, фактично, лише на доказах наданих позивачем.

Звертала увагу на те, що судом не враховано, що відповідач не заперечує проти спілкування дитини з батьком. Саме дитина не хоче спілкуватись з батьком, і саме тому вона неодноразово просила позивача звернутись до психолога, щоб почати роботу зі спілкування з сином, можливо і свою поведінку змінювати. На даний час дитина також, коли дзвонить батько, починає нервувати та просить його захистити, каже, що він пам`ятає відношення батька до нього і мами. Саме тому встановлення побачень з батьком без участі ОСОБА_1 та психолога негативно може вплинути саме на здоров`я дитини, якій заборонено нервувати у зв`язку з хворобою.

При цьому, судом були прийняті докази, на які посилається позивач в заяві про зміну предмету позову та датовані після подання позовної заяви. Так позовна заява зареєстрована в суді 20 липня 2020 року, а докази, на які в заяві про зміну предмету позову посилається позивач, датовані після 20 липня 2020 року ( в тому числі і заяви до поліції). Будь-які права позивача порушені не були, так як з відповідачем був укладений договір, який позивач підписав, не мав ніяких претензій дотепер, який виконувався, і саме позивач, з незрозумілих причин, припинив виконання договору, а потім почав звертатись до різних інстанцій зі скаргами. Зазначала, що навпаки намагалась донести до позивача, що дитина не хоче з ним спілкуватись, та розповідає страшні речі, і він повинен працювати з собою та психологом. Жодних доказів про порушення прав позивача, разом з позовною заявою, надано не було.

Зазначила, що при встановленні судом графіку спілкування не враховано інтереси дитини, лікування сина, виконання домашніх завдань, заняття, спілкування з його друзями. При цьому, свій день народження син взагалі весь день полюбляє проводити зі своїми друзями, яких запрошують до дому, або в дитяче кафе.

Посилалась на те, що на даний час вона з сином знаходяться за кордоном, де син також проходить лікування, про що ОСОБА_2 було повідомлено, і навіть запропоновано прийняти участь у витратах на лікуванні, в чому він відмовився приймати участь. Тобто, рішення суду неможливо буде виконати доки син не пройде лікування.

Вказувала, що жодні засоби зв`язку (електрона адреса, месенджери) не передбачають надання автоматичного підтвердження отримання повідомлення отримувачем. Підтвердження отримання повідомлення може лише надати особа, яка отримала листа/повідомлення, шляхом зворотнього зв`язку. Але, при цьому, ОСОБА_2 не зобов`язано рішенням суду надати їй такі підтвердження (т. 2 а.с.171-181)

У судовому засіданні ОСОБА_1 , її представник - адвокат Марченко О.Г. підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити. Позивач ОСОБА_2 заперечував проти скарги і просив її відхилити.

Інші особи, які беруть участь у справі, до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Представник третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації - Дмитренко О. подав заяву з проханням розглянути справу за відсутності представника третьої особи, та ухвалити рішення з урахуванням інтересів дитини (т. 3 а.с. 32).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04).

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції

про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною є реалізацією матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Згідно зі статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно зі статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Отже, системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно.

Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства).

Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини

(далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судами України як джерело права.

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Отже, визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю переважають інтереси батьків.

Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постановах Верховного Суду: від 05 жовтня 2022 року у справі № 196/1202/19 (провадження № 61-5501св22), від 26 червня 2023 року у справі № 753/5374/22 (провадження № 61-2097св23) та багатьох інших.

У більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанням винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей.

Стаття 3 ЦПК України передбачає, що основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема змагальність сторін, диспозитивність.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 03.05.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 630 (т. 1 а.с. 6)

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07 листопада 2017 року у справі № 761/28457/17 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який було зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 630 - розірвано (т. 1 а.с. 6).

Під час перебування у шлюбі у сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 46).

Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з матір`ю, тобто з ОСОБА_1 , що не заперечується сторонами у справі.

28 липня 2017 року між сторонами у справі було укладено договір про визначення місця проживання дитини та участі батьків у її вихованні (т. 1 а.с. 47-49).

Відповідно до умов договору, батько має право за попереднім погодженням з матір`ю і враховуючи бажання дитини, та з урахуванням її стану здоров`я зустрічатися на території України (за місцем проживання матері) кожної останньої неділі місяця з 14.00 год. до 17.00 год. у присутності матері. За попередньою домовленістю з матір`ю, батько має право самостійно забирати сина з помешкання матері в неділю з 14.00 год. та зобов`язується повернути сина того ж дня (в неділю) в помешкання матері не пізніше 17.00 год.

Сторони можуть, за взаємною згодою, визначити додаткові дні для побачення батька з дитиною, але обов`язково з урахуванням інтересів дитини, стану здоров`я та без відриву від навчального процесу, спортивних секцій, гуртків, чи інших заходів виховного характеру.

Сторони домовились, що святкування дня народження син проводить з матір`ю. Батьки можуть домовитись про святкування дня народження сина в присутності обох батьків (т. 1 а.с. 47).

Позивач, звертаючись до суду з позовною заявою про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановленні графіку спілкування, посилався на те, що між сторонами було укладено договір про визначення місця проживання дитини та участі батьків у її вихованні, однак, з 2020 року відповідачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином, позбавляє його можливості бачитися з ним.

Відповідачка, заперечуючи проти позовних вимог, посилалась на те, що вона не чинила перешкод у спілкування позивач з сином, не заперечувала проти участі батька у вихованні дитини та їх спілкування, однак вважала, що попередньо необхідно узгодити та обговорити порядок і умови їх спілкування з урахуванням інтересів дитини. Крім того, посилалась на те, що дитина не має бажання спілкуватись з батьком, просить її захистити від батька, боїться його. Вказувала, що неодноразово просила позивача почати роботу з психологом, з метою комунікації із сином та стримання своєї агресії та спілкуватися з сином в її присутності.

Так, в матеріалах справи міститься рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28.09.2021 у справі № 369/9177/20 (т. 1 а.с. 207-210), яким було встановлено, що 26.07.2020 року ОСОБА_2 звертався до Вишнівського ВП Києво-Святошинського ВП ГУ ПН в Київській області (звернення № 8527 від 26.07.2020) з приводу того, що колишня дружина перешкоджає йому в побаченні з дитиною, що підтверджується довідкою інспектора ювенальної превенції Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області про результати перевірки інформації, викладеної у зверненні.

Крім цього, судом встановлено, що ОСОБА_2 звертався до Вишнівського ВП Києво-Святошинського ВП ГУ ПН в Київській області 21.09.2020 з повідомленням щодо перешкоджання ОСОБА_1 у побаченні з дитиною (звернення № 13080 від 21.09.2020).

15.10.2020 року ОСОБА_2 звернувся до Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві з заявою про встановлення місця проживання його сина, оскільки ОСОБА_1 з`їхала з помешкання, в якому проживала, телефони заблокувала та встановити де знаходиться його син, він не може. Просив допомогти зв`язатися з ОСОБА_1 .

Відповідно до відповіді Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві від 20.11.2020 № Н-6510/125/55/02-2020 на звернення ОСОБА_2 встановити фактичне місце проживання ОСОБА_1 та їх спільного сина не виявилось можливим.

29.10.2020 року ОСОБА_2 звертався до директора Міського центру дитини з заявою, в якій просив провести переговори між ним та ОСОБА_1 за участю посередника з метою врегулювання конфлікту, який склався у зв`язку з тим, що йому не дозволяють бачитись з сином.

Крім цього, ОСОБА_2 звертався до Вишнівського ВП Києво-Святошинського ВП ГУ ПН в Київській області 29.11.2020 (звернення № 18179) та 31.01.2021 до Відділу поліції № 1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області (звернення № 1956) з повідомленнями про вчинення кримінального правопорушення з приводу того, що ОСОБА_1 перешкоджає батьку в побаченні з сином.

Проте відомості про злочин не були внесені до ЄРДР у зв`язку з тим, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вбачаються виключно цивільно-правові відносини (відповіді від 07.12.2020 №5555ВВП та від 04.02.2021 №ВВП339).

Вищевказані обставини встановлені набравшим законної сили рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 вересня 2021 року у справі № 369/9177/20 про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, а тому з огляду на положення ч. 4 ст. 82 ЦПК України суд визнав їх встановленими

Так, проаналізувавши вказані обставини, колегія суддів приходить до висновку, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існує спір щодо участі батька у вихованні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який не вдалося вирішити у позасудовому порядку, у зв`язку з чим позивач (батько дитини) вимушений був звернутись до суду з позовом за захистом своїх прав, шляхом порушення питання про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною, визначення способу його участі у вихованні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як вбачається з матеріалів справи, батько дитини проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Жодних обставин, які б унеможливлювали право батька на спілкування із дитиною судом не встановлено. Крім того, право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідає її інтересам.

При цьому, дії відповідачки ОСОБА_1 свідчать про те, що з її боку мало місце створення перешкод у спілкуванні батька з дитиною.

Встановлені у справі обставини свідчать про неприязні стосунки між сторонами, що само по собі впливає на відносини між батьком та дитиною, за умови, що дитина постійно проживає разом з матір`ю, яка і формує його ставлення до оточуючих, у тому числі й до його батька. Налаштування дитини на не побачення з батьком суттєво впливає на майбутні взаємовідносини між ними, що в свою чергу не відповідає меті та принципам сімейних відносин, та як наслідок не відповідає якнайкращим інтересам самої дитини, а позбавлення позивача прав щодо участі у спілкуванні та вихованні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , може позбавити останнього родинних зв`язків з батьком, любові та турботи з його боку.

Відповідачка зазначала, що агресивна поведінка позивача відносно неї, а саме: побиття, скандали, що вчиняв позивач, свідком яких була малолітня дитина, унеможливлює побачення її з батьком, оскільки дитина боїться батька.

Однак, відповідачка не надала належних та беззаперечних доказів того, що позивач, який є батьком дитини, несе загрозу для дитини та його подальше спілкування з дитиною ОСОБА_3 суперечило б інтересам останньої. Крім того, відповідачкою не надано доказів того, що позивачем застосовувалось фізичне або психологічне насильство, недопустимі методи виховання відносно малолітнього сина. Більше того, у матеріалах справи відсутні докази насильства щодо матері, ОСОБА_1 , батьком ОСОБА_2 в присутності дитини ОСОБА_3 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив із того, що батько має законне право на спілкування зі своєю дитиною та на участь у його вихованні, бажання позивача відновити спілкування з сином, приймати участь у його вихованні, розвитку та житті, що в свою чергу обумовлено сімейним законодавством.

Оцінивши обставини справи, суд першої інстанції, визначив наступний графік побачень батька з сином: кожну середу кожного тижня кожного місяця щорічно з 17-00 годин до 20-00 годин без присутності матері дитини; кожну суботу кожного тижня кожного місяця щорічно з 12-00 годин до 20-00 годин; щорічно 3 дні поспіль у період весняних, зимових і осінніх канікул у відповідності з датами шкільного канікулярного графіку дитини без присутності матері дитини; щорічно 15 днів поспіль у період літніх канікул у відповідності з датами шкільного канікулярного графіку дитини без присутності матері дитини; щорічно у святкові дні (ІНФОРМАЦІЯ_3 кожного року в день народження дитини, у православне Різдво, на Новий рік) з 11-00 годин до 15-00 годин без присутності матері дитини; необмежене спілкування батька з дитиною різними засобами зв`язку.

Однак, колегія суддів не в повній мірі погоджується з визначеним судом першої інстанції графіком спілкування позивача з дитиною, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апелянт ОСОБА_1 , заперечуючи проти визначеного судом першої інстанції графіку спілкування батька з дитиною, посилалась на те, що судом першої інстанції не враховано інтереси дитини, лікування сина, виконання домашніх завдань, заняття, спілкування з його друзями. Крім того, звертала увагу, що згідно з висновками психологів, дитина боїться батька через його агресивну поведінку.

Так, згідно висновку № 147 від 07.12.2020 року психологічного обстеження щодо пацієнта ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у хлопчика визначений страх та емоційна тривога щодо батька, через поведінку і ставлення до матері та негативні дії з боку батька особисто до нього, та рекомендовано: малолітньому ОСОБА_4 продовжити курс психологічної підтримки щодо подолання наявних неврозів; з метою стабілізації емоційного стану ОСОБА_5 , обмежити спілкування сина з батьком на час проходження колекційної роботи дитини психологом; батьку, ОСОБА_2 , усвідомити особисту відповідальність з збереження життя та здоров`я сина, підвищити рівень батьківської компетентності щодо конструктивних методів виховання ОСОБА_5 , які не несуть загрози фізичного і емоційного насильства для дитини; батькам не залучати сина до вирішення конфліктних питань, що стосуються участі обох батьків в житті ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 177-178).

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Згідно з ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Судом апеляційної інстанції на виконання вищенаведених вимог законодавства було здійснено запит до Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації з метою надання відповідного висновку щодо розв`язання спору у даній справі (т. 3 а.с. 28).

Однак, до суду надійшов лист від Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 16.10.2024 року № 109-5921, в якому зазначено, що малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , більше того, відсутній на території України, що унеможливлює виконання дій, які передбачені ч. 5 ст. 19 СК України, які є обов`язковими, при складанні відповідного Висновку (т. 3 а.с. 33-34).

Натомість ОСОБА_1 надала докази (копію паспорта) перетину дитиною кордону та перебування дитини за кордоном і цих обставин позивач не заперечував (т. 3 а.с.43).

Факт перетину ОСОБА_1 разом з сином ОСОБА_3 кордону, виїзд за межі України та перебування матері з дитиною у Словаччині на час розгляду справи судом, сторони по справі не заперечували.

При вирішенні вимог позивача в даній справі про визначення способу участі батька у вихованні дитини та спілкування з нею необхідно враховувати: інтереси дитини, її малолітній вік, стан здоров`я дитини, як психологічний, так і фізичний, її режим дня, поведінку кожного з батьків, прихильність дитини до кожного з батьків, важливість спілкування дитини з батьком.

Суд апеляційної інстанції, враховуючи викладені вище обставини, вважає, що раптовий відрив дитини від матері може зашкодити інтересам дитини та її психологічному стану.

У зв`язку з існуванням спору між сторонами та тривалого часу відсутності побачень батька й дитини, - між позивачем і дитиною втрачено сталий психологічний зв`язок, так як дитина тривалий час проживає з матір`ю та позбавлена нормального й повноцінного спілкування з батьком. Для налагодження довірливих відносин між батьком і дитиною необхідний час, протягом якого поступово буде відбуватися налагодження спілкування та формування емоційної прихильності сина до батька.

З огляду на наведене, необхідно визначити адаптивний період, на один місць, для спілкування ОСОБА_2 з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у присутності матері дитини, оскільки тривале перебування такої дитини із батьком (без присутності матері) може завдати психологічного стресу для дитини.

Адаптивний період участі батька у вихованні сина та спілкуванні з ним (у присутності матері) у повній мірі відповідатиме інтересам як батьків, так і дитини.

Крім того, з метою уникнення при налагодженні контакту між дитиною і батьком, з урахування зазначених обставин справи, запобігання психоемоційних негативних впливів на саму дитину, з урахуванням позиції позивача, суд вважає за доцільне для повноцінного спілкування та налагодження батьківських стосунків між позивачем та дитиною, залучити спеціаліста з дитячої та сімейної психології на час адаптивного періоду. Суд вважає, що для відновлення спілкування з дитиною, налагодження психологічного контакту потрібен певний час та допомога психолога.

Також, суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що для встановлення психологічного контакту між батьком та сином необхідно також вчинення відповідних дій з боку матері, які сприятимуть такому.

Подібний висновок підтримано ВС у постанові 23 березня 2023 року, справа №759/4616/19-ц.

Обом сторонам, які перш за все є батьками їхньої спільної дитини, слід навчитися комунікувати між собою для налагодження їх відносин, щоб у майбутньому вони мали змогу вирішувати спільні питання, які виникатимуть та стосуватимуться виховання їхньої спільної доньки. Тільки у разі досягнення спільного консенсусу всі подальші дії як батька, так і матері, здорові відносини між ними, будуть сприяти нормальному розвитку дитини, її ментальному здоров`ю, відповідатиме її якнайкращим інтересам. Вплив батьків на дитину шляхом формування негативного образу батька чи матері в її очах може вплинути на їх безпосередній контакт із дитиною, що є неприпустимим у відносинах «батьки-діти» та жодним чином не відповідатиме якнайкращим інтересам дітей. Створювані одним із батьків для іншого протягом тривалого часу перешкоди у вихованні дитини та спілкуванні з нею мають наслідком руйнування зв`язків із сім`єю, до якої належить як батько, так і мати дитини, а отже в такому разі поведінка того із батьків, хто створює перешкоди, суперечить сімейним цінностям та не відповідає найкращому забезпеченню інтересів дитини (постанова Верховного Суду від 09 жовтня 2024 року у справі № 753/7011/23).

Крім того, суд апеляційної інстанції, звертає увагу, що графік побачень не має передбачати зустрічей батька з дитиною в пізній час доби, оскільки дитині, зважаючи на її вік, потрібно дотримуватись певного режиму дня, тому, колегія суддів дійшла висновку про зміну вищевказаного графіку.

Відтак, враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зміщення годин зустрічей батька з дитиною в бік денного часу, встановивши такий графік побачень позивача з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 :

- кожну середу кожного тижня кожного місяця щорічно з 16-00 годин до 18-30 годин без присутності матері дитини;

- кожну суботу кожного тижня кожного місяця щорічно з 12-00 годин до 18-00 годин;

- щорічно 3 дні поспіль у період весняних, зимових і осінніх канікул у відповідності з датами шкільного канікулярного графіку дитини без присутності матері дитини, за бажанням дитини;

- щорічно 15 днів поспіль у період літніх канікул у відповідності з датами шкільного канікулярного графіку дитини без присутності матері дитини, за бажанням дитини;

- щорічно у святкові дні (ІНФОРМАЦІЯ_3 кожного року в день народження дитини, у православне Різдво, на Новий рік) з 11-00 годин до 15-00 годин без присутності матері дитини;

- спілкування батька з дитиною різними засобами зв`язку у вільний від навчання та занять час дитини.

На думку колегії суддів, такий порядок і способи участі позивача у спілкуванні та вихованні сина є такими, що не суперечать віковим потребам дитини та за сумлінного ставлення батька і матері до виконання своїх батьківських обов`язків, мають бути на цьому етапі достатніми для забезпечення належної участі батька у процесі виховання дитини та його гармонійного розвитку. Визначивши такий графік, суд апеляційної інстанції зважив на доводи апелянта ОСОБА_1 на стан здоров`я дитини та наявність у дитини зазначених апелянтом захворювань, зауваживши, що відповідальне ставлення батька і матері до виховання дитини, спілкування з дитиною, сприятиме гармонійному розвитку дитини та її здорового психоемоційного стану.

Крім того, у разі зміни обставин, батьки дитини вправі за домовленістю між собою та з урахуванням динаміки стосунків із дитиною врегулювати по іншому питання щодо участі в її вихованні, питанні спілкування з дитиною, а з плином часу та можливою зміною обставин не позбавлені права у встановленому законом порядку у будь-який час по-новому врегулювати спірні питання.

У постанові Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 752/9697/19 зазначено, що зміна обставин чи правовідносин, що мають істотне значення при визначенні способу участі одного з батьків у вихованні дитини, в тому числі з врахуванням віку дитини, її прихильності до кожного з батьків, не позбавляє права батьків у майбутньому звернутись до суду з позовом про встановлення іншого способу участі одного з батьків у вихованні дитини.

Також Верховний Суд у постановах від 10 березня 2021 року у справі № 686/2543/19, від 15 липня 2021 року у справі № 565/1501/19 вказав, що у разі виникнення підстав для твердження про настання негативних наслідків для дитини за результатами спілкування з батьком, у випадку доведеності вказаного, мати не позбавлена права порушити питання про зміну способу участі батька у вихованні дитини.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що апелянт разом з дитиною знаходяться за межами території України, що позбавляє можливості виконувати рішення суду, колегія суддів відхиляє, оскільки тимчасовий виїзд дитини за кордон не може обмежувати право батька на спілкування з дитиною, яке повинно реалізовуватися із метою підтримки сталих стосунків та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком. Вказане відповідає правовому висновку, викладеному Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19 (постанова Верховного Суду від 09 жовтня 2024 року у справі № 753/7011/23).

З огляду на положення ст. 263 ЦПК України такі правові висновки Верховного Суду мають бути застосовані і у цій справі, яка переглянута апеляційним судом

В апеляційній інстанції апелянт посилається на те, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 26 квітня 2024 року зобов`язано ОСОБА_1 письмово повідомляти ОСОБА_2 будь-якими засобами зв`язку з підтвердженням отримання батьком дитини даного повідомлення, точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини за два календарні дні до запланованої зустрічі згідно графіку батька з дитиною, а у разі настання змін щодо цих питань повідомляти ОСОБА_2 будь-якими засобами зв`язку з підтвердженням батьком дитини даного повідомлення на наступний день з дня настання таких обставин.

Однак, жодні засоби зв`язку (електрона адреса, месенджери) не передбачають надання автоматичного підтвердження отримання повідомлення отримувачем. Підтвердження отримання повідомлення може лише надати особа, яка отримала листа/повідомлення, шляхом зворотнього зв`язку. Але, при цьому, ОСОБА_2 не зобов`язано рішенням суду надати відповідачці такі підтвердження.

Колегія суддів погоджується з вказаними доводами апеляційної інстанції та вважає за можливе виключити з абзацу четвертого резолютивної частини рішення суду словосполучення «з підтвердженням отримання батьком дитини даного повідомлення».

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегія суддів їх визнала необґрунтованими.

Пунктом 1 частини 1 статті 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Керуючись ст.ст. 267, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 квітня 2024 року - змінити, виклавши третій абзац резолютивної частини рішення наступного змісту:

«Встановити наступний графік побачень та спілкування ОСОБА_2 зі своєю малолітньою дитиною - сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- протягом одного місяця адаптивного періоду систематичні побачення кожну середу кожного тижня з 16-00 годин до 18-30 годин, не менше однієї години, за присутності матері дитини та психолога; кожну суботу кожного тижня з 12-00 годин до 18-00 годин, не менше однієї години, за присутності матері дитини та психолога.

Після адаптивного періоду:

- кожну середу кожного тижня кожного місяця щорічно з 16-00 годин до 18-30 годин без присутності матері дитини;

- кожну суботу кожного тижня кожного місяця щорічно з 12-00 годин до 18-00 годин без присутності матері дитини;

- щорічно 3 дні поспіль у період весняних, зимових і осінніх канікул у відповідності з датами шкільного канікулярного графіку дитини без присутності матері дитини за бажанням дитини;

- щорічно 15 днів поспіль у період літніх канікул у відповідності з датами шкільного канікулярного графіку дитини без присутності матері дитини за бажанням дитини;

- щорічно у святкові дні (ІНФОРМАЦІЯ_3 кожного року в день народження дитини, у православне Різдво, на Новий рік) з 11-00 годин до 15-00 годин без присутності матері дитини;

- спілкування батька з дитиною засобами зв`язку у вільний від навчання та занять час».

Виключити з абзацу четвертого резолютивної частини рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 квітня 2024 року словосполучення «з підтвердженням отримання батьком дитини даного повідомлення».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 31 жовтня 2024 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова