САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/459/24
Провадження №2/726/147/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2024 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі: головуючого судді Мілінчук С. В., за участю секретаря судових засідань Колісник А.Ю. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці справу за позовною заявою ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Івасюк Ігор Георгійович до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ :

Представник позивача звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 в якому вказує, що 02.06.2010 року, ОСОБА_3 надала відповідачу у борг грошові кошти у розмірі 47 000 доларів США для здійснення спільного бізнесу, а саме виготовлення дитячих колясок. Вказує, що позичені кошти є спільною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 02.07.2019 року, відповідач підписав розписку у якій зобов`язався повернути грошові кошти ОСОБА_1 до 01.01.2024 року.

Однак, станом на вказану дату відповідач не повернув позивачу грошові кошти. Зазначає, що позивач неодноразово звертався до відповідача із вимогою про повернення суми позики, однак ніякої відповіді на неї не отримав.

Зазначає, що відповідач не виконав взяті на себе обов`язки із повернення боргу, а тому позивач просить суд стягнути з нього на свою користь заборгованість за договором позики у розмірі 1718790,00 гривень (що є еквівалентним 47000,00 доларів США за курсом НБУ на день звернення до суду із вказаним позовом).

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Представник позивача надіслав до суду заяву з проханням справу розглянути без його участі, позов підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не зявилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, приходить до висновку про необхідність відмовити у його задоволенні з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до розписки від 02.06.2010 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у червні 2005 року взяв у борг у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , грошові кошти у розмірі 45000,00 доларів США на спільний бізнес виготовлення дитячих колясок. Вказану суму зобов`язався повернути при можливості.

Крім того, із розписки від 02.07.2019 року вбачається, що ОСОБА_2 підтверджує, що позичені у ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 47000,00 доларів США, він зобов`язується повернути у повному обсязі чоловіку ОСОБА_3 ОСОБА_1 до 01.01.2024 року. При цьому варто зауважити, що зміст розписок різниться, оскільки у першій боржник зазначив, що грошові кошти позичив у 2005 році, а у другій вказав, що взяв у борг вказані грошові кошти у 2010 році.

Будь-яких інших доказів позивачем та його представником надано не було.

При цьому, позивач зазначає, що від неодноразово звертався до відповідача із вимогою про повернення грошових коштів, однак не долучив до матеріалів справи будь-яких доказів на підтвердження стверджуваного.

Відповідно до статті 1046ЦК України за договором позики одна сторона(позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Стаття 1049 ЦК України вказує, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відтак встановлено, що дійсно, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виникли правовідносини позики та у останнього існує обов`язок повернути кредитору позичені грошові кошти.

Разом із тим, представник позивача стверджує, що у 2019 році, відповідач зобов`язався повернути грошові кошти не кредитору ОСОБА_3 , а позивачу ОСОБА_1 , про що підписав розписку. Обгрунтовуючи зміну порядку виконання договору позики вказує, що позичені грошові кошти були спільною власністю подружжя, а отже позивач також наділений правом вимоги до боржника.

У даному випадку, заміна сторони у зобов`язанні, а як наслідок і наявність у особи права бути позивачем, можлива за існування однієї із двох обставин: належність позичених грошових коштів до об`єкту спільної власності подружжя, що обумовлювало б можливість звернення до суду із позовом одного із подружжя, або ж на загальних підставах, визначених главою 47 ЦК України.

Так, статтями 60, 61, 65 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відтак, у даному випадку, необхідно встановити: чи належать грошові кошти до спільної сумісної власності подружжя та чи має місце згода іншого учасника спільної сумісної власності подружжя на заміну сторони у зобов`язанні.

Так, позивачем не надано будь-яких доказів про те, що він разом із ОСОБА_3 перебуває у зареєстрованому шлюбі чи перебував у шлюбі станом на момент виникнення правовідносин позики між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що позичені грошові кошти є спільним сумісним майном подружжя, чи те, що ОСОБА_3 не заперечує проти заміни кредитора у зобов`язанні.

У свою чергу, ОСОБА_3 у судове засідання не зявилась, повідомлення про вручення судової повістки було повернуто до суду із відміткою про закінчення терміну зберігання. Відтак встановити думку ОСОБА_3 щодо можливості заміни сторони у зобов`язанні не виявляється можливим.

У іншому ж випадку, заміна кредитора повинна відбуватись у порядку встановленому нормами ЦК України.

Так, частиною 1 статті 510 ЦК України визначено, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Статтею 511 ЦК України встановлено, що зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Підстави заміни кредитора у зобов`язанні визначені ч. 1 ст. 512 ЦК України, де вказано, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок:

1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги);

2) правонаступництва;

3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем);

4) виконання обов`язку боржника третьою особою.

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. (Стаття 513 ЦК України).

Відтак, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Відступлення права вимоги (цесія) за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Однак позивачем не надано будь-яких доказів, які б могли підтверджувати волевиявлення кредитора ОСОБА_3 на відступлення свого права вимоги, зокрема визначення ОСОБА_1 новим кредитором.

Таким чином, із наданих позивачем доказів не виявляється можливим констатувати про те, що ОСОБА_1 є належним позивачем у справі про стягнення боргу, де кредитором виступає ОСОБА_3 . Встановити думку учасників справи, зокрема позивача, відповідача та третьої особи також не виявилось можливим, оскільки ніхто із них у судове засідання не зявився, письмових заяв по суті справи не надсилав. За відсутності належних, достовірних та достатніх на те доказів, судом не може бути також констатовано про існування порушеного права ОСОБА_1 , а тому доходить висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 509, 512, 510, 527, 513, 1050, 1046-1047, 1049 Цивільного Кодексу України, 61, 66, 65 СК України, ст.ст. 142, 263-265, ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Чернівецького Апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його підписання.

Головуючий суддя С. В. Мілінчук