Справа № 162/751/24
Провадження № 2/162/221/2024
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2024 року селище Любешів

Любешівський районний суд Волинської області у складі:

головуючого - судді Савича А.С.,

з участю секретаря судового засідання - Гичук О.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 29.08.2024 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 18.02.2021 з ОСОБА_1 було стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , щомісячно в розмірі частки від заробітку (доходу) батька, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 01.12.2020 і до досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що на теперішній час у його склалися обставини, що унеможливлюють сплату аліментів у встановленому судом розмірі, у зв`язку з чим він змушений звернутися до суду із позовною заявою про зменшення розміру аліментів. Стан його здоров`я значно погіршився, потребує коштів на придбання ліків та проведення обстежень. Проходить військову службу у Збройних Силах України в/ч НОМЕР_1 та є військовослужбовцем. Зазначає, що за останній рік із його грошового забезпечення було відраховано аліментів на значну суму, що призвело до порушення принципу рівності обов`язків обох батьків щодо утримання спільної неповнолітньої дитини. Крім того, просить взяти до уваги, що на його утриманні ще перебуває непрацездатний батько, ОСОБА_4 , 1954 року народження, який є пенсіонером та має 3 групу інвалідності, який потребує коштів на придбання ліків, сплату комунальних платежів та придбання продуктів харчування. Також зазначає, що відповідач їздить за кордон і її фінансове становище змінилось у кращу сторону, тому зараз вона вже має можливість взяти на себе частину фінансових витрат на дитину. Вважає, що для забезпечення потреб дитини доцільним є встановлення розміру аліментів, що стягуються з нього щомісяця, до 1/8 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вищевикладене, просить суд зменшити розмір аліментів, що стягується з ОСОБА_1 , на підставі рішенням суду на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 1/8 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою судді Любешівського районного суду Волинської області від 03.09.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті постановлено провести о 17 год 30 хв 30.09.2024 (а.с.27).

Відповідач ОСОБА_2 25.09.2024 подала до суду відзив на позовну заяву, в якому вказала, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо зменшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини не визнає та заперечує щодо їх задоволення. Посилається на те, що на момент ухвалення судового рішення про стягнення аліментів з ОСОБА_1 останній не працював, не мав постійного місця роботи та офіційного заробітку, тому не сплачував аліментів у визначеному судом розмірі, у зв`язку з чим виникла заборгованість по сплаті аліментів. Державний виконавець застосовував ряд заходів примусового характеру щодо стягнення з позивача аліментів. Зазначає, що її матеріальне становище не змінилось. Вони з донькою проживають у житловому будинку, де разом з ними проживає дідусь, її мати та вітчим. Дідусь та вітчим непрацездатні, пенсіонери, мати теж непрацююча. Одним джерелом доходу їх сім`ї є пенсії вітчима та дідуся. Вона має мінливий дохід, офіційно не працевлаштована, інколи виїжджає на сезонні роботи за кордон. З власних коштів здійснює оплату комунальних послуг за житло, в якому вони з донькою проживають, купує продукти харчування, одяг та взуття по сезону для дитини, предмети для її розвитку та навчання. Крім того, їх донька потребує постійного медичного обстеження, оскільки вона хворіє, має в анамнезі ацетонічний синдром, гострий пієлонефрит та порушення зору. Донька в силу свого зростання та розвитку потребує належного матеріального утримання. Позивач не надав належних доказів, які свідчать про погіршення його стану здоров`я та/або погіршення матеріального становища. Посилаючись на вищевикладене, просить у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити (а.с.29-30).

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Пояснив, що на теперішній час із його заробітної плати вираховується значна сума аліментів на утримання дитини, яка, на його думку, витрачається відповідачем не за цільовим призначенням. Просить також врахувати, що у нього на утриманні перебуває ще його батько пенсійного віку, який хворіє та потребує матеріальної допомоги. Разом з тим, позивач пояснив, що його матеріальний стан з часу ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів по теперішній час, не змінився.

Відповідач у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову з мотивів, зазначених у її відзиві на позовну заяву. Пояснила, що вона ніде не працює, має мінливий дохід, тому не може сама забезпечувати дитину. Розмір аліментів, які сплачує позивач, є необхідним для забезпечення потреб їх дитини.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд доходить такого висновку.

Судом встановлено, що за час шлюбу в сторін народилася донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11-14).

Рішенням Любешівського районного суду Волинської області (справа №162/1105/20) від 18.02.2021 з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частики (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 01.12.2020 та до досягнення дитиною повноліття (а.с.11-14).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилається на те, що у нього змінився (погіршився) стан здоров`я, він потребує коштів на лікування, є військовослужбовцем ЗСУ, отримує грошове забезпечення, з якого вираховується значна сума для сплати аліментів, яка в рази більше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та більше мінімально рекомендованого розміру аліментів на одну дитину, що призводить до порушення принципу рівності обов`язків обох батьків щодо утримання неповнолітньої дитини, оскільки, на його думку, і відповідач мала б нести половину витрат на утримання спільної дитини. Також позивач зазначає, що матеріально допомагає своєму батьку, який хворіє, є особою з інвалідністю, пенсіонером.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 16.09.2020 при розгляді справи № 565/2071/19 висловив таку правову позицію.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20.11.1959, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості (принцип 6).

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до рішення Любешівського районного Волинської області від 18.02.2021 у справі № 162/1105/20 розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення суперечитиме інтересам дитини.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

У ході судового розгляду судом встановлено, що позивач має задовільний стан здоров`я, на теперішній час проходить військову службу в складі ЗСУ, отримує відповідне грошове забезпечення (а.с.15).

Згідно з ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи зібрані по справі докази, суд доходить висновку, що належних та допустимих доказів того, що змінились обставини, що існували на момент постановлення рішення про стягнення аліментів, визначені ст. 192 СК України, що дають підстави для зменшення розміру аліментів, позивачем суду не надано. Також, позивачем не надано і доказів зміни його матеріального стану, стану здоров`я, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі.

Інші доводи позивача не можуть бути прийняті судом, оскільки не відносяться до безумовних підстав для зменшення розміру аліментів.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити.

На підставі п. 2 ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається у разі відмови в позові на позивача.

Оскільки в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено, судовий збір покладається на позивача.

На підставі статей 182, 192 СК України, керуючись статтями 10, 13, 77-81, 141, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення - 02.10.2024.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя Любешівського районного суду

Волинської області А.С. Савич