Справа № 169/868/24
Провадження № 4-с/169/2/24
ТУРІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2024 року селище Турійськ

Турійський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Хвіц Г.Й.

за участю: секретаря судового засідання Мисюка П.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо відмови зняти арешт з належного йому майна, посилаючись на те, що він був боржником у виконавчому провадженні, відкритому у Турійському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області на виконання рішення суду (виконавчого листа від 20 квітня 2010 року № 2-67) у справі про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк».

В межах цього провадження 07 вересня 2010 року начальник Турійського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Крашенінніков О.В. виніс постанову про арешт його майна в межах заявлених позовних вимог - 68 059.61 гривень.

Оскільки усі зобов`язання за вказаним кредитним договором перед банком він виконав повністю, вважав, що відсутні підстави для арешту його майна.

30 липня 2024 року він звернувся до Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області із заявою про зняття арешту, проте отримав відмову.

Вказуючи, що бездіяльність державного виконавця щодо незняття арешту з його майна є протиправною, просив визнати бездіяльність Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо незняття арешту, накладеного на його майно в межах виконавчого провадження № 21205558, протиправною та зобов`язати Ковельський відділ державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з його майна.

Суддя своєю ухвалою відкрила провадження та призначила скаргу до судового розгляду.

Ковельський відділ державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області у відзиві на скаргу просив у задоволенні скарги відмовити, посилаючись на те, що підстави для зняття арешту з майна ОСОБА_1 відсутні, оскільки на цей час залишається непогашеним виконавчий збір в сумі 6 805.96 гривень, а ОСОБА_1 не позбавлений права звернутися з позовом про визнання права власності на майно і зняття з нього арешту. При цьому повідомив, що виконавче провадження № 21205558, в рамках якого накладений арешт на майно скаржника, повернуто стягувачеві на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» 10 жовтня 2011 року, а вказана архівна справа знищена.

Скаржник ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, однак надіслав суду письмову заяву, в якій вказав, що скаргу підтримує повністю з підстав, зазначених у скарзі, та просив її задовольнити.

Представник стягувача Приватного (публічного) акціонерного товариства «Універсал Банк» у судове засідання не з`явився. Про причини неявки суд не повідомляв, клопотань не подавав.

Представник Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засідання не з`явився, однак начальник вказаного відділу ОСОБА_2 надіслав письмове клопотання, в якому просив проводити розгляд скарги за відсутності представника відділу ДВС.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Як установив суд, що згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо суб`єкта ОСОБА_1 наявне обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 10290483, накладене за постановою начальника ВДВС Турійського РУЮ Крашеніннікова О.В. №21205558 від 07 вересня 2010 року (а.с. 5-8).

Відповідно до Акта про припинення зобов`язань від 25 січня 2013 року заборгованість ОСОБА_1 перед ПАТ «Універсал Банк» вважається погашеною повністю, а ОСОБА_1 таким, що повністю виконав усі зобов`язання перед банком (а.с.11).

30 липня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про зняття арешту з належного йому майна.

За змістом листа Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 132046/5 від 28 серпня 2024 року у відділі перебувало виконавче провадження на виконання рішення суду (виконавчого листа від 20 квітня 2010 року№2-67) у справі про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором на користь ПАТ «Універсал Банк». Постановою державного виконавця виконавчий документ повернутий стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», та підстави для зняття майна з-під арешту відсутні (а.с.4).

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виходячи зі змісту статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Аналогічні положення містяться і у чинній редакції Закону.

Відповідно до положень частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

Частиною другою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Водночас, у випадку повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

Судом встановлено, що після повернення банку виконавчого документа про стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості, боржник повністю виконав зобов`язання за кредитним договором та просив виконавчу службу зняти арешт із належного йому майна. При цьому виконавчою службою не оспорюється факт погашення боржником заборгованості за виконавчим документом після повернення виконавчого документа стягувачу у жовтні 2011 року.

Законом України «Про виконавче провадження» не врегульовано правовідносини щодо припинення заходів примусового виконання виконавчого документа у зв`язку з його добровільним виконанням після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності майна у боржника, на яке може бути звернено стягнення.

Разом з тим, суд враховує те, що наявність протягом тривалого часу (понад 10 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору (наявність постанови про стягнення виконавчого збору), є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

За таких обставин суд вважає доцільним зняти арешт, накладений на майно боржника для забезпечення виконання вже виконаного судового рішення, оскільки у подальшому застосуванні арешту відсутня необхідність.

На підставі зазначеного суд дійшов висновку про те, що незняття Ковельським відділом державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції арешту з майна боржника у виконавчому провадженні саме за обставинами цієї справи є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, і порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом зобов`язання Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з майна боржника.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20, від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12.

Доводи Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у відзиві на скаргу про те, що арешт з майна чи коштів боржника може бути знятий за рішенням суду за наслідком розгляду справи у позовному провадженні, а тому ОСОБА_1 не позбавлений можливості захистити своє право шляхом пред`явлення відповідного позову до суду, є необґрунтованими.

Так, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 травня 2021 року (справа № 712/12136/18, провадження № 61-4726сво19) дійшов висновку, що позивач, який є боржником у виконавчому провадженні, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Аналогічні висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року № 904/51/19 (провадження № 12-122гс19).

Враховуючи вищевикладене, погашення боржником боргу за погодженням зі стягувачем, відсутність виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, відсутність будь-яких відомостей стосовно рішення виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника та відсутність у необхідності подальшого застосування такого арешту на майно боржника, скарга ОСОБА_1 на бездіяльність виконавчої служби щодо незняття арешту з його майна, що є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, та керуючись статтями 259-261, 447-451 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції задовольнити повністю.

Визнати бездіяльність Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо незняття арешту, накладеного на майно ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження №21205558, протиправною.

Зобов`язати Ковельський відділ державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з майна ОСОБА_1 , накладений постановою начальника Турійського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Крашеніннікова Олександра Володимировича № 21205558 від 07 вересня 2010 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Ухвалу складено 01 листопада 2024 року.

Головуючий