ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/5416/20
Провадження № 2/210/32/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30 січня 2024 року

Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Чайкіної О.В.,

за участі секретаря судового засідання Кучевасова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (правонаступниця ОСОБА_2 ) до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , фізичної особи підприємець ОСОБА_6 , Криворізької міської ради про захист права на поновлення меж земельної ділянки шляхом скасування рішень виконкому Криворізької міської ради, скасування права власності на сусідні ділянки та зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 (правонаступниця ОСОБА_2 ), третя особа Металургійна районна у місті Кривому розі рада про усунення перешкод у користуванні власністю,-

сторони та учасники судового розгляду: представник первісного позивача, відповідача за зустрічним позовом - адвокат Гуртовий С.В., відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_3 , представник відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом - адвокат Пантєлєєв О.В.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст первісних позовних вимог

23 вересня 2020 року позивач ОСОБА_2 звернулась до Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , фізичної особи підприємець ОСОБА_6 , Криворізької міської ради про захист права на поновлення меж земельної ділянки шляхом скасування рішень виконкому Криворізької міської ради, скасування права власності на сусідні ділянки.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 (надалі первісний позивач) зазначила, що їй на праві власності належить будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Між позивачем та відповідачам ОСОБА_6 укладено договір про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі за вищевказаною адресою. На підставі технічної документації первісний позивач звернулась до третьої особи та отримала у власність земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 . Площею 0,1 го, кадастровий номер :02:029:0032.

Позивач придбала будинок у 1989 році і на той час власниками суміжного будинку АДРЕСА_2 були інші люди, та між двома будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 проходила межа, з приводу якої ніколи не існувало ніякого спору. Межа проходила на відстані приблизно 1 метр від крайньої стіни гаражу позивача зі сторони будинку по АДРЕСА_2 , позивач завжди мала доступ ззовні по своїй ділянці до стіни гаражу. Межа між двома будинками мала пряму лінію.

Приблизно з 1988 року позивач не мешкала постійно за адресою у АДРЕСА_1 , а мешкала в іншому місці - АДРЕСА_3 . З січня 2016 року по грудень 2017 року позивач здавала

будинок в оренду. Вочевидь, скориставшись відсутністю первісного позивача, та тим, що, особа яка орендувала будинок, не знала фактичні межі між двома ділянками, Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 пересунули огорожу всередину ділянки позивача приблизно на 0,5м, тим самим і створивши ту ломану лінію, яка потім була зафіксована відповідачем ОСОБА_6 , як нібито фактична межа між двома ділянками.

Відповідач ОСОБА_6 , при виготовлені технічної документації, халатно та безвідповідально віднеслася до своїх зобов`язань по договору та до положень законодавства. На адресу: АДРЕСА_4 , відповідач ОСОБА_6 особисто не виїжджала, замість себе прислала іншого чоловіка, якого звали - ОСОБА_8 , який щось робив від імені відповідача ОСОБА_6 .. У технічній документації, відповідач ОСОБА_6 виклала обставини невірно, фактично внесла недостовірні відомості у документ.

Первісного позивача про дату та час виїзду до його ділянки відповідач ОСОБА_6 не повідомляла, тому ОСОБА_2 , як замовник не була присутня, також не були присутні суміжні землевласники, їх відповідач ОСОБА_6 також не запрошувала. Як наслідок, первісний позивач навіть не знала про порушення її межі з боку відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яке на той момент вже було, а відповідач ОСОБА_6 фактично зафіксувала межу у вигляді ломаної лінії яка була створена відповідачами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Тобто, фактично, внаслідок дій відповідача ОСОБА_6 була узаконена невірна/порушена межа між двома ділянками.

Окремо, первісний позивач звертає увагу суду на той факт, що при виконанні робіт відповідач ОСОБА_6 повинна була використовувати електронний тахеометр, який був занесений до реєстру апаратури супутникових радіонавігаційних систем по коду 9015 за товарною номенклатурою зовнішньоекономічної діяльності під час проведення топографо-геодезичних, картографічних, аерофотознімальних, проектних, дослідницьких робіт і вишукувань та кадастрових зйомок (далі - топографо-геодезичні роботи). Окрім того, перш ніж використовуватися, електронний тахеометр повинен був пройти метрологічний контроль. Тобто, відповідач ОСОБА_6 станом на дату виконання договору - квітень, травень 2016 року повинна була б пересвідчитися у тому, що електронний тахеометр 105№, зав. №6Н6998, фірми «ТОРСОN» є належним та допустимим засобом для проведення вимірювання. Однак, і в цьому питанні відповідач ОСОБА_6 порушила положення законодавства, використала прибор, який не пройшов метрологічний контроль.

У квітні 2019 року, позивач уклала договір з ТОВ « Геохора плюс», яке виконало роботи по встановленню межових знаків. Внаслідок виконаних робіт з`ясувалося, що межовий знак « НОМЕР_1 знаходиться з північної сторони нежитлової будівлі на відстані 3,14м, та на відстані 5,02 м на даху будівлі»

Таким чином, первісний позивач отримала підтвердження того, що межа між двома ділянками була порушена відповідачами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Відповідач ОСОБА_6 виконала роботи так, що межовий знак між двома суміжними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 опинився на даху будинку позивача.

Первісний позивач вважає, що її право на поновлення межі суміжними ділянками підлягає захисту у судовому порядку і тому просить суд скасувати рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради №2891 від 25 липня 2018 року «Про безоплатну передачу у власність, спільну часткову власність земельних ділянок, що перебувають у користуванні громадян, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) ведення садівництва», а також скасувати право власності та запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:029:0032. Скасувати рішення КМР №3116 від 24 жовтня 2018 року «Про безоплатну передачу у власність, спільну часткову власність земельних ділянок, що перебувають у користуванні громадян, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) ведення садівництва» в частині стосовно ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 . Скасувати право власності та запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:029:0035, яка належить ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 . Та стягнути судові витрати.

Відзив на первісний позов відповідача ОСОБА_6 .

Між відповідачем ОСОБА_6 та позивачем ОСОБА_2 було укладено договір на проведення робіт із виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою: АДРЕСА_1 . При виконанні робіт за вказаним договором ОСОБА_6 керувалась Інструкцією «Про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками» від 18.05.2010, затвердженої наказом Державного комітету із земельних ресурсів N 376. (далі - Інструкція).

У даному випадку межа збігалась із існуючим парканом між земельною ділянкою розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , та земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, як вбачалось із існуючої на момент кадастрової зйомки межі, нежитлова споруда, позначена літерою «В», що входила до складу домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що належить первісному позивачу ОСОБА_2 (правонаступником якої є ОСОБА_1 ), та підтверджувалось наданим замовником технічним паспортом, зокрема сторінкою «Схематичний план», частково знаходиться на території сусідньої земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , що належить їм, відповідачам 1-3.

Врахувавши ту обставину, що на момент обміру земельної ділянки ні позивач, ні відповідачі 1-3, як суміжні землекористувачі, не повідомили про існування будь-яких спорів щодо розташування межі між земельними ділянками, враховуючи конфігурацію земельної ділянки та твердження позивача про те, що вона має складати пряму лінію, були визначені саме такі координати поворотних точок 1 та 2, які зазначені у кадастровому плані, земельної ділянки позивача, що доданий до матеріалів справи.

Вказана обставина, а саме, що частина нежитлової споруди, позначена літерою «В», що входила до складу домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що належить позивачу ОСОБА_2 , частково знаходиться на території сусідньої земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , що належить відповідачам 1-3, яку позивач помилково зазначає як «межовий знак на даху будівлі» підтверджується доказами, що надані позивачем та містяться у матеріалах справи.

Стосовно твердження позивача про те, що на адвокатський запит було надано копію свідоцтва про повірку засобу вимірювальної техніки - електронного тахеометра то, на період виконання договору - квітень - травень 2016 року він є таким, що не пройшов метрологічний контроль, відповідач ОСОБА_6 зазначає, що ні положення Закону України «Про землеустрій» ні Інструкція «Про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками» не зобов`язують сертифікованого інженера - землевпорядника додавати копію свідоцтво про повірку засобу вимірювальної техніки до матеріалів документації із землеустрою.

Також відповідач звертає увагу суду, що позов заявлено передчасно, крім того позивачем обрано не правильний спосіб захисту.

Відзив на первісний позов відповідача Криворізька міська рада

Представник КМР у відзиві зазначає, що Криворізька міська рада є неналежним відповідачем у даній справі. Позивачем обрано невірний спосіб захисту свого права, оскільки, скасування рішень Криворізької міської ради, на підставі яких було надано у власність земельні ділянки позивачу та відповідачам не відновить порушене право позивача на безперешкодний доступ та користування об`єктами своєї власності.

Крім того, на підставі наданих заявниками технічних матеріалів документів про передачу у власність земельних ділянок для будівництва обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_5 , в межі наданих законом повноважень, 25.07.2018 за №2891, та 24.10.2018 за №3116 були прийняті рішення «Про безоплатну передачу у власність, спільну часткову, спільну сумісну власність земельних ділянок, що перебувають у користуванні громадян, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), ведення садівництва», відповідно до яких було затверджені технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки (на місцевості) й надано у власність земельні ділянки з кадастровими номерами :02:029:0032, та :02:029:0035 відповідно.

Відповідно до ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими для виконання на відповідній території. Враховуючи вищезазначене, оскаржувані рішення міської ради вважають таким, що прийняті компетентним органом, у спосіб та на підставі норм чинного законодавстві України.

При цьому, наголошують, що відповідальність за дані, зазначені у технічній документації із землеустрою, на підставі якої міською радою приймається рішення про надання земельної ділянки у власність або користування несе безпосередньо спеціалізована землевпорядна організація, суб`єкт господарювання, яка виступає її розробником.

Враховуючи наведене, просять суд відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Короткий виклад вимог зустрічної позовної заяви.

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 28 січня 2021 року звернулись до суду із зустрічною позовною заявою про усунення перешкод у користуванні власністю. В обґрунтування якої зазначили, що Позивачам за зустрічним позовом належить земельна ділянка за адресою б. АДРЕСА_1 , що не заперечується відповідачем за зустрічним позовом. Відповідачу за зустрічним позовом належить земельна ділянка за адресою б. АДРЕСА_1 , що підтверджується матеріалами справи.

На межі між даними земельними ділянками встановлено гараж під літерою «В», що належить відповідачу за зустрічним позовом, що підтверджується схематичним планом. Гараж розташовано таким чином, що він викривляє межу між вказаними ділянками, що і стало предметом первісного позову. Відповідач за зустрічним позовом повинна знести цей гараж, та вирівняти межу між земельними ділянками, отже задоволення зустрічного позову виключить повністю задоволення первісного позову.

Обидва позови виникли з одних й тих саме правовідносин (спір з приводу меж земельних ділянок), стосуються одних і тих саме осіб, задоволення зустрічного позову, як вже зазначалось, виключить повністю задоволення основного позову, тому доцільно розглядати обидва позови одночасно.

Розташування гаражу «В» на межі земельних ділянок порушує права позивачів за зустрічним позовом, адже гараж відповідача за зустрічним позовом розташований на земельній ділянці позивачів за зустрічним позовом, затемнює земельну ділянку позивачів, з даху гаражу ОСОБА_2 під час дощу на земельну ділянку позивачів за зустрічним позовом стікає вода, змиваючи родючість ґрунту.

Крім того, відповідно до Державних будівельних норм 360-92 , затверджених наказом Держкоммістобудування від 17.04.1992р. №44, відстань між гаражем відповідача за зустрічним позовом до межі сусідньої земельної ділянки повинна становити не менше 1,0 метра, а гараж ОСОБА_2 , як вже зазначалось, розташований безпосередньо на межі спірних земельних ділянок, тому такий гараж підлягає знесенню.

Під час оформлення право встановлювальних документів на земельну ділянку відповідач ОСОБА_2 за зустрічним позовом навіть не запитувала згоду позивачів на отримання права власності на земельну ділянку, вона приховала від них цей факт, оскільки цілком розуміла, що її гараж розташований на межі земельних ділянок, що є недопустимим.

Отже гараж відповідача підлягає знесенню. Інакше як за допомогою суду позивачі за зустрічним позовом не можуть захистити свої права, адже ніхто, крім суду, не може змусити відповідача знести її гараж. Відповідно до ст.16 ЦК України одним із способів захисту права є відновлення становища, яке існувало до порушення права. Знесення спірного гаражу відновить становище, яке існувало до порушення прав позивачів за зустрічним позовом. Знести лише одну стіну спірного гаражу, яка знаходиться на межі спірних земельних ділянок, неможливо, адже гараж повинен бути розташованим на відстані не менше одного метра від межі земельних ділянок.

Враховуючи наведене просять суд ухвалити рішення, яким знести за рахунок ОСОБА_2 гараж під літерою «В», розташований на межі земельних ділянок між будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , та стягнути з ОСОБА_2 витрати по справі.

Відзив відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 на первісний позов.

Відповідачі за первісним позовом скористались правом на подання відзиву у якому зазначили, що позовні вимоги не визнаються ні в якій частині, просять суд відмовити в задоволенні позову. Первісним Позивачем взагалі не надано ніяких доказів, що вона є власником будинку АДРЕСА_1 , крім договору купівлі-продажу від 30.09,1989р., після укладення якого минуло більше тридцяти років. За цей час позивач могла продати свій будинок, тим паче що до позову позивачем додано копію довіреності, виданої в 2019 році, згідно якої позивач уповноважує бути її представником ОСОБА_1 , яка була продавцем вказаного будинку в 1989 році. Вважають, що первісним позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 30.09.1989р. позивач придбала будинок АДРЕСА_1 разом із гаражем під літерою «В». Як вбачається із схематичного плану цей гараж під літерою «В» стоїть саме на межі між будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 . Копія схематичного плану знаходиться в технічній документації із землеустрою, яка надана самою позивачем. Як вбачається із схематичного плану, межа земельної ділянки між спірними будинками має нерівну лінію, тому твердження позивача про незаконні дії відповідачів начебто із захоплення її земельної ділянки суперечать матеріалам справи. Під час оформлення технічної документації на власну земельну ділянку позивач не отримувала згоду відповідачів.

Рух по справі

В провадження судді Хлистуненко О.В. 23 вересня 2020 року надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , фізичної особи підприємець ОСОБА_6 , Криворізької міської ради про захист права на поновлення меж земельної ділянки, шляхом скасування рішень виконкому Криворізької міської ради, скасування права власності на сусідні ділянки.

Ухвалою суду від 25.09.2020 року позовну заяву було залишено без руху для усунення недоліків.

16.10.2020 року представником позивача було подано клопотання на виконання вказаної ухвали та недоліки зазначені в ній усунуті.

22 грудня 2020 року прийняти до розгляду позовну заяву та відкрити провадження у справі.

15 березня 2021 року поновлено представнику відповідачів ОСОБА_9 строк на подання зустрічної позовної заяви. Прийняти до спільного розгляду зустрічну позову заяву ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , фізичної особи підприємець ОСОБА_6 , Криворізької міської ради про усунення перешкод у користуванні власністю та об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , фізичної особи підприємець ОСОБА_6 , Криворізької міської ради про захист права на поновлення меж земельної ділянки, шляхом скасування рішень виконкому Криворізької міської ради, скасування права власності на сусідні ділянки. Об`єднаному провадженню присвоєно єдиний номер справи №210/5416/20.

27 квітня 2021 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.

Згідно з розпорядження № 160 від 28 вересня 2021 року керівника апарату суду Малиновської Н.В. призначено повторний автоматизований розподіл справи та визначено новий склад суду.

29 вересня 2021 року суддею Чайкіною О.В. прийнято справу до свого провадження, призначено справу до судового розгляду.

10 лютого 2022 року зупинено провадження у справі до залучення до участі у справі правонаступників після смерті позивача ОСОБА_2 .

22 грудня 2022 року ухвалою суду відновлено провадження по справі.

28 лютого 2023 року замінено первісного позивача за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , фізичної особи підприємець ОСОБА_6 , Криворізької міської ради про захист права на поновлення меж земельної ділянки, шляхом скасування рішень виконкому Криворізької міської ради, скасування права власності на сусідні ділянки та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , фізичної особи підприємець ОСОБА_6 , Криворізької міської ради про усунення перешкод у користуванні власністю на правонаступника померлої відповідачки ОСОБА_2 а саме на ОСОБА_1 .

Аргументи сторін викладені у судових засіданнях

Адвокат Гуртовий Н.В., який діє від імені та інтересів первісного позивача зазначив, що ОСОБА_10 не була повідомлена, що будуть проводитьсь якісь дії із земельною ділянкою, крім того заміри були проведені пристроєм який не був стандартизований. Інше підприємство виявило, що межа території знаходиться на даху гаражу. Гараж стоїть на межі між будинками, однак Мамедови виявили претензії після первісного позову, до цього у них претензій не було.

Первісний позивач ОСОБА_1 (правонаступниця ОСОБА_2 ) підтримала думку свого адвоката.

Також первісний позивач допитаний у якості свідка зазначила, що їй необхідно зробити правильні документи, її мама ОСОБА_2 була присутня при узгоджені меж, однак вона в цьому не розбиралась. Наразі вона не згодна з межами земельної ділянки. Зазначає, що це вона пересунула паркан та порізала сарай. Амбросова викликала Мешко для того, що встановити межі, яки були станом на 1982 рік. Спір почався з 2016 року, оскільки Мамедови скористались тим, що матір ОСОБА_11 не мешкала у будинку. Позивачі поставили гараж на межу, однак нічого при цьому не порушували. Саме відповідач ОСОБА_6 зробила не правильні документи.

У судовому засіданні 29.05.2023 року позивач ОСОБА_1 також зазначала суду, що спір за межу виник, коли вона показала документи адвокату, бо хотіла продати хату в майбутньому. Гараж будували в 2001 році , розширили його, бо придбали нову автівку. Новий гараж "став" на межу. Креслення надані Мешко та її представнику в 2016 році правильні, а межу землевпорядна організація визначила неправильно. Сторона позивача не підписала документи, які подава відповідач до ради, так як ті теж їм не підписали документи.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 , яка являється донькою ОСОБА_1 суду зазначила, що вона не є спеціалістом і не може засвідчити чи правильна межа чи ні. Проте займалась цим питанням та порівнювала документи. На момент оформлення документів їх дійсно викликали на засідання. Не з"явилися до ради ні вона, ні мама не прибули, бо їм було ніколи, займались іншими справами , вона дитиною, а мама бабусею.

Від мешко приїхав представник ОСОБА_8 , зробили технічну документацію, яку вона відвезла бабусі у ОСОБА_13 .

У сусідів була собака, яка перелазила через паркан до них. Так як у свідка була мала дитина, то у 2018 році вони поставили забор високий.

В 1982 році теж був забор, спорів не було. Його знесли і поставили новий., вздовж гаражу

ОСОБА_14 теж новий зробили, та дійсно розширили його.

Саме вона була присутня у 2016 році при замірах. Представник зроби на її думку все швидко і дуже мало замірів.

Забор був старий, ОСОБА_15 , а вони поставили свій, і зроби все правильно. Однак на огороді трикутник по межі утворився, коли сітку натянули, десь 50-70 см., до цього бцв дерев"яний забор. Хотіли продати, а адвокат сказав, що у них неправильна документація.

У свою чергу відповідач ОСОБА_3 на показання свідка і позивача зазначила, що гараж сусідів спочатку був 2,70метри в ширину, а потім після перебудови став 3,20 метри. Саме їх гараж і призвів до встановлення таких меж в натурі на місцевості.

Адвокат Пантелєєв О.В., який діє від імені та інтересів відповідачів ОСОБА_15 зазначив, що позов безпідставний, не було проведено жодної експертизи, питання розглянуто районною радою, видано акт, згідно якого комісія перевірила межі земельних ділянок. Гараж збудований з порушенням будівельних норм, крім того саме позивач за первісним позов розширило гараж в обсягом, що призвело до викривлення межі між двома земельними ділянками. Крім того, вважає, що сплинули строки звернення до суду.

Відповідачка за первісним позовом ОСОБА_3 пояснила суду, що гараж стоїть на землі з 1989 року, однак в подальшому він був збільшений первісним позивачем і сам паркан був пересунутий. Жодної згоди на збільшення гаражута зміни межі остання не надавала. Сусіди, а саме позивач за первісним позовом) приватизувались, без її підпису.

Представник третьої особи Металургійна районна у місті Кривому розі рада надали заяву у якій вказують, що комісією вирішено питання земельних спорів щодо меж земельних ділянок індивідуальної житлової забудови та додержання громадянами правил добросусідства, яка діє при виконкому районної у місті ради. За результатами складено акт, тому просять суд розглянути справу за відсутності представника виконкому з урахуванням наявних доказів.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 показав, що доводиться сім`ї ОСОБА_15 сусідом. Саме вона була ініціатором невідповідності меж земельних ділянок, оскільки ОСОБА_11 була вже в похилому віці. Приїхав представник ФОП Мешко, ОСОБА_8 . Літній будинок орендував хлопець. ОСОБА_17 не викликав сторони, а повідомив, що буде міряти по факту. Технічну документацію підписала бабуся. Спір виник, коли мамедови почали робити приватизацію. Коли робили заміри ніхто не питав сторін, чи є у них спір. Геофора робила контрольний замір перед зверненням до суду, документи відрізняються. За забором питання не має, питання лише по трикутнику на городі. Вся суть цього спору, що лінія на схемі рівна, а по факту як встановили межі вона ломана.

Фактичні обставини справи встановлені судом

Відповідно до Договору від 30 вересня 1989 року громадянка ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_2 будинок А-І житловою площею 38,8 кв.м., гараж В, сарай Г, уборну Д №І забор, водо колону, ІІ замещення №2 калитку на підставі договору купівлі-продажу посвідчений третьою Криворізькою конторою 14.7.83 по реєстру 2-1456 та записано в реєстрову книгу № 195, запис 42182 (т.1, а.с13-14).

Відповідно до Довідки № 125 від 25 березня 2020 року гр. ОСОБА_2 1942 р.н. з 09.02.1998 року дійсно зареєстрована та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_3 (Т. 1 а.с.15).

Суду представлено копію Договору оренди житлового приміщення, однак останній не повністю читабельний, зокрема не можливо встановити дату підписання та хто саме був орендарем житла за адресою: АДРЕСА_1 у власника ОСОБА_2 (Т. 1 а.с.16).

Матеріали справи містять технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських споруд (присадидбан ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (Т. 1а.с.17-20).

З вказаної технічної документації встановлено, що її виконав фізична особа підприємець ОСОБА_6 , який є сертифікованим інженером-землевпорядником.

Криворізька міська рада 25 липня 2018 року прийняла рішення № 2891 Про безоплатну передачу у власність, спільну часткову власність земельних ділянок, що перебувають у користуванні громадян, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), ведення садівництва ( Т.1 а.с.38).

Вказаним рішенням за ОСОБА_2 зареєстрували відповідне право на земельні ділянки (а.с.38 зворот).

21 травня 2018 року складено Акт про встановлення та погодження меж земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане погодження меж виконано на вимогу ст. 198 Земельного кодексу України. Ніяких претензій по встановленню зовнішних меж не виявлено, про що свідчить особистий підпис суміжного землевласника. Межі погоджені і не викликають спірних питань (а.с.173-174, т. 2).

24 жовтня 2018 року Криворізька міська рада прийняла рішення за № 3116 «Про безоплатну передачу у власність, спільну часткову власність земельних ділянок, що перебувають у користуванні громадян, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) ведення садівництва», яким затвердила громадянам ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 технічну документацію із землеустрою та передали із земель комунальної власності міста громадянам безоплатно у спільну часткову власність, кадастровий номер земельної ділянки :02:029:0035, АДРЕСА_2 (Т.1. а.с.40, т.2 а.с.164-172).

Зустрічні відповідачі Мамедови звертались до міської ради з питанням погодження меж між земельними ділянками за адресами АДРЕСА_6 . Про розгляд вказаного звернення Металургійна районна у місті рада прийняла 15 серпня 2018 року рішення за № 288, яким затвердили акт комісійного розгляду звернення ОСОБА_15 , щодо погодження межі між земельними ділянками (Т. 1, а.с. 103-106, 223-227)

Під час розгляду звернення та складання акту, на комісії були присутні відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 , яка діяла і від ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , а так само і представник первісного позивача ОСОБА_18 .

У ході розгляду даного звернення встановлено, що заявники приймають заходи щодо оформлення права власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 . У зв`язку з цим, замовили та отримали в землевпорядній організації технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка містить кадастрову зйомку, що відповідно до ст. 198 Земельного кодексу України включає погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Заявники отримали погодження межі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 від суміжних землекористувачів, крім користувача земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час розгляду звернення комісією, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 пояснили, що користувач земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (первісний позивач) відмовляється надати погодження межі між земельними ділянками за адресами: АДРЕСА_5 у зв`язку з тим, що ними виконано захват частини земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . Одночасно вони підтвердили, що фактично межа проходить як зазначено у наданій технічній документації, в якій не встановлено факту захвату чужої земельної ділянки.

ОСОБА_18 не зміг пояснити причину відмови ОСОБА_2 у погоджені межі між земельними ділянками за адресами: АДРЕСА_5 .

Після висловлення сторін та аналізу наданих копій документів комісія встановила:

- У плані земельної ділянки від 21.03.1998 року , який виконаний Криворізьким бюро технічної інвентаризації за адресою: АДРЕСА_2 відсутні зазначення площі земельної ділянки та їх розміри, крім розміру зі сторони АДРЕСА_1 , який складає 21,20м. Відповідно до технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) від 2016 року даний розмір складає 20,89м. Різниця складає -0,31м, тобто на 31 см даний розмір на теперішній час менше чим станом на 21.03.1998 року.

Відповідно до технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 конфігурація меж між вказаною земельною ділянкою та земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 має ломану лінію, що відповідає фактичній межі, з якою заявники згодні, що вони підтвердили на засіданні комісії.

Відповідно до технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 межа між вказаною земельною ділянкою та земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_2 має пряму лінію, що не відповідає фактичній межі. Таким чином, між земельними ділянками за адресами: АДРЕСА_5 залишилась земельна ділянка трикутної форми, яка не перейшла ні до одної земельної ділянки.

Однак не зважаючи на вказане ОСОБА_2 отримала кадастровий номер на дану земельну ділянку та рішення Криворізької міської ради від 25.07.2018 №2891 про її затвердження. В акті встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) від 04.04.2016 року підпис власників індивідуального житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_2 відсутній.

При цьому комісія робить висновок, що нею не виявлено порушень меж земельної ділянки за вказаними адресами зі сторони земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Також комісія вважає за можливе погодити межу між земельними ділянками за адресами: АДРЕСА_5 (Т. 1, а.с.102-106, 223-227).

Судом також встановлено, 25 березня 2002 року між ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , ОСОБА_5 ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу домоволодіння, зареєстрований в реєстрі за №3124 , відповідно до якого ОСОБА_19 відчужив, а ОСОБА_20 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 купили домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.142-143 т.2).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстровано в реєстрі за № 683, посвідчене 21 березня 2017 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Русавською Т.В., ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 успадкувала після своєї матері ОСОБА_20 1942 року народження, 1/3 частки житлового будинку з господарчими побудовами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.141 т.2).

В матеріалах справи міститься технічний паспорт на вказане домоволодіння, зокрема схематичний план земельної ділянки садибного житлового будинку та план будинку, також вказана експлікація приміщень до плану житлового будинку, технічний опис та оцінка господарських споруд. Технічна документаці виготовлена 23 січня 2017 року, інвентарний номер 9159 (а.с.144-148, т.2).

Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на земельну ділянку встановлено, що кожному відповідачу за первісним позовом належить 1/3 частка земельної ділянки кадастровий номер :02:029:0035, право власності зареєстровано 12 листопада 2018 року (Т. 2, а.с.164, 165, 166).

Норми права, якими регулюються правовідносини сторін.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 14 Конституції України також передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

При цьому захистові підлягає як право власності, так і право користування земельною ділянкою.

Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням норм статті 4 ЦПК України, статті 15 ЦК України правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Таким чином, суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Частиною першою статті 81 ЗК України визначено способи набуття права власності на земельні ділянки, а саме: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Статтею 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, або державних органів приватизації, або центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Земельний кодекс України в ст.ст. 125, 126 встановлює, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, право користування земельною ділянкою посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин відповідно до закону.

Відповідно до статті 12 Земельного кодексу України (далі ЗК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) ) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад.

Відповідно до ст. 79 ЗК України земельна ділянка як об`єкт права власності - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

За змістом статті 118 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відповідно до частини 4 статті 79-1 ЗК України земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Частина дев`ята ст. 79-1 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачає, що земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка. Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числі орендарям.

Порядок встановлення та відновлення меж земельних ділянок на момент виникнення спірних правовідносин був визначений Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376 (далі Інструкція).

Пунктом 2.1 Інструкції передбачено, що встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Комплекс робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: підготовчі роботи, топографо-геодезичні, картографічні роботи та роботи із землеустрою, камеральні роботи, складання і оформлення матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а також встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками (пункт 2.3 Інструкції).

Відповідно до статті 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Статтею 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України.

Згідно з частиною першою статті 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна, визнається судом незаконним та скасовується.

Частиною другою статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Висновки суду

Предметом первісного позову є вимоги про скасування рішень органу місцевого самоврядування "Про безоплатну передачу у власність, спільну часткову власність земельних ділянок, що перебувають у користуванні громадян, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруж (присадибна ділянка) ведення садівництва" за № 2891 від 25 липня 2018 року та "Про безоплатну передачу у власність, спільну часткову власність земельних ділянок, що перебувають у користуванні громадян, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруж (присадибна ділянка) ведення садівництва за № 3116 від 24 жовтня 2018 року в частині ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 .

Крім того, первісний позивач просить скасувати право власності та запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку з кадастровим номером :02:029:0035 (належить первісним відповідачам) та на земельну ділянку з кадастровим номером :02:029:0032 (належить первісному позивачу)

В обгрунтування таких вимог, первісний позивач покликався на те, що відповідачі чинять перешкоди, зокремо відповідач ОСОБА_3 пересунула огорожу, чим збільшила площу своєї земельної ділянки з кадастровим номером :02:029:0035 за рахунок площі їх земельної ділянки як суміжного землекористувача, що призвело до утворення ломаної лінії та зменшення розміру земельної ділянки :02:029:0032 на 0,5м.

Предметом позову за зустрічним позовом є усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення гаражу.

Зустрічний позивач посилаються на те, що гараж під літерою "В", який входить до складу домоволодіння по АДРЕСА_1 , де мешкає первісний позивач, частково заходить за межу земельної ділянки :02:029:0035 по АДРЕСА_2 , затемнює земельну ділянку, та зі смтріхи гаражу під час дощу стікає вода, яка змиває родючість грунту.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три окремі норми: 1) виражається у першому реченні першого абзацу, закладає принцип мирного володіння майном і має загальний характер; 2) викладена у другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності й обумовлює його певними критеріями; 3) закріплена у другому абзаці та визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна у загальних інтересах.

Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови ВП ВС від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 143), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.31), від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 21), від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (пункт 56)).

Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (постанови ВП ВС від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.5), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 90), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (пункт 68)).

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (статті 387, 388, 1212 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 52 ЗК України).

Негаторний позов це позов власника, який є володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України). За змістом цієї статті негаторний позов застосовується для захисту від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, а не для захисту права володіння, яке належить власнику незалежно від вчинених щодо нього порушень (постанова ВП ВС від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 71)).

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку: невизнання, оспорювання або чинення перешкод у користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо (постанови Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 915/1279/17, від 20 березня 2018 року у справі № 910/1016/17, від 17 квітня 2018 року у справі № 914/1521/17.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Щодо вимог за первісним позовом

Суд зауважує, що не є належним способом захисту права або інтересу позивача вимога про скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, оскільки воно вичерпує свою дію в момент цієї реєстрації. Такий правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 04 вересня 2018 року у справі № 915/127/18 (провадження № 12-184гс18, пункт 5.17), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-386цс18, пункт 74), від 05 жовтня 2022 року у справі № 922/1830/19 (провадження № 12-91гс20, пункт 8.1) та є усталеною судовою практикою.

Аналізуючи наведене вище слід зупинитись на тому, що на момент звернення ОСОБА_2 до суду із позовом про скасування рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради №2891 від 25 липня 2018 року було зареєстровано право власності на зазначену земельну ділянку у 2016 році, яка сформована та має кадастровий номер 0:02:029:0032.

Комісія з розгляду звернення ОСОБА_3 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_5 , щодо погодження межі між земельними ділянками за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , акт якої від 07.08.2018р. затверджено рішенням виконкому Металургійної у місті ради за № 288 не виявлено порушень меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 зі сторони земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, комісія погодила межу між земельними ділянками за адресами: АДРЕСА_5 .

Комісією встановлено, що у плані земельної ділянки від 21.03.1998 року , який виконаний Криворізьким бюро технічної інвентаризації за адресою: АДРЕСА_2 відсутні зазначення площі земельної ділянки та їх розміри, крім розміру зі сторони АДРЕСА_1 , який складає 21,20м. Відповідно до технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) від 2016 року даний розмір складає 20,89м. Різниця складає -0,31м, тобто на 31 см даний розмір на теперішній час менше чим станом на 21.03.1998 року.

Тобто, при дослідженні плану земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , належній первісним відповідачам, та технічної документації із землеустрою по межі з земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 (первісний позивач), встановлено, що розмір земельної ділянки первісних відповідачів під час визначення меж в натурі зменшився на 0,31 см.

У судовому засіданні допитані свідки первісного позивача, та первісний позивач ОСОБА_1 (правонаступниця ОСОБА_2 ), які не заперечували, що у 2001-2003 році збільшили площу гаражу, який є складовою частиною домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Як вбачається із схематичних планів, межа земельної ділянки між спірними будинками має нерівну лінію.

Відповідно до технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 межа між вказаною земельною ділянкою та земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_2 має пряму лінію, що не відповідає фактичній межі.

Як вбачається із схематичного плану гараж під літерою «В» стоїть саме на межі між будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 .

Відповідно до технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 конфігурація меж між вказаною земельною ділянкою та земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 має ломану лінію, що відповідає фактичній межі,

Таким чином, між земельними ділянками за адресами: АДРЕСА_5 залишилась земельна ділянка трикутної форми, яка не перейшла ні до одної земельної ділянки.

ОСОБА_2 отримала кадастровий номер на земельну ділянку :02:029:0035) за адресою: АДРЕСА_1 та рішення Криворізької міської ради від 25.07.2018 №2891 про її затвердження. В акті встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 04.04.2016 року підпис власників індивідуального житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_2 відсутній.

Отже, твердження первісного позивача про захоплення первісними відповідачами частини земельної ділянки з кадастровим номером :02:029:0035 по межі із земельеою ділянкою з кадастровим номером :02:029:0032 є безпідставними.

Згідно зі ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками встановленого зразка, крім того, межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам.

Статтею 91 ЗК України (п.е, ч. 1) зобов`язує власників земельних ділянок: дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем. Аналогічний обов`язок закріплено і для землекористувачів (ч. 1 ст. 96 ЗК)

Криворізька міська рада в межах своїх повноважень прийняла рішення "Про безоплатну передачу у власність, спільну часткову власність земельних ділянок, що перебувають у користуванні громадян, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруж (присадибна ділянка) ведення садівництва" за № 2891 від 25 липня 2018 року (щодо ОСОБА_2 ) та "Про безоплатну передачу у власність, спільну часткову власність земельних ділянок, що перебувають у користуванні громадян, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруж (присадибна ділянка) ведення садівництва за № 3116 від 24 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 .

Рішення прийнято на піддставі наданих сторонами у цій справі технічних матеріалів та документів, а так само й технічної документації на земельну ділянку з кадастровим номером :02:029:0035 (належить первісним відповідачам) та на земельну ділянку з кадастровим номером :02:029:0032 (належить первісному позивачу).

Відповідальність за технічну документацію та дані, що в ній зазначені, покладаються на спеціалізовану землевпорядку організацію, суб"єкт господарювання, яка виступає її розробником.

Таким чином, позовні вимоги до Криворізької міської ради є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

ОСОБА_1 (правонаступниця ОСОБА_2 ), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , є суміжними землекористувачами.

Суд констатує, що в ході судового розгляду було з`ясовано, що для здійснення приватизації сторонами у справі виготовлена відповідна технічна документація, яка слугувала формуванню кадастрових номерів, межі земельних ділянок є фактично встановленими, що в подальшому полягло в основу ухвалення рішень органом місцевого самоврядування про передачу у власність спірних земельних ділянок.

ОСОБА_2 оформлювала технічну документацію без погодження із сусідами по межі - відповідачами за первісним позовом.

У свою чергу, відповідачі Мамедови погодились на встановлені в натурі межі, навіть не дивлячись на те, що розмір земельної ділянки по межі з первісним позивачем став меншим на 0,31см. Претензій до встановлення меж в натурі сторона відповідача (первісного) не має, при цьому таке зменшення мало місце за рахунок збільшення гаражу літерою В в складі домоволодіння по АДРЕСА_1 , належного первісному відповідачу. У свою чергу, факт збільшення гаражу літерою В не заперечується ані позивачем за первісним позовом, ані свідками сторони позивача, та узгоджуються з письмовими матеріалами.

У кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України).

Під час розгляду справи судом не здобуто належних та допустимих доказів, що відповідачі за первісним позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 чинять перешкоди у користуванні земельною ділянкою із кадастровим номером :02:029:0032, факт порушення прав на цю земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод у користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо) судом не встановлено.

За таких обставин позов до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 є необгрунтованим.

Крім того, сторона первісного позивача стверджує, що технічна документація на належну їй земельну ділянку була виконана «халатно», із порушенням вимог закону, що унеможливлю продаж цієї ділянки в майбутньому.

Проте ці твердження є недоведеними, адже належних та допустимих доказів, що відповідач ФОП ОСОБА_6 допустила порушення вимог законодавства під час виготовлення технічної документації не здобуто в ході судового розгляду.

ФОП ОСОБА_6 за замовленням ОСОБА_21 виконала технічну документацію, здійснила заміри, встановила межі в натурі, та в подальшому на підставі технічної документації було сформавано земельну ділянку та присвоєно :02:029:0032.

У разі наявності розбіжностей у кадастровій зйомці та не правильних заамірах, як про це стверджує сторона первісного позивача, здійснити формування кадастрового номеру було б неможливим.

Також суд враховує, що відповідачі за первісним позовом при розгляді на комісії питання щодо погодження межі між земельними ділянками за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , погодились на ті межі, які були встановлені для сусідньої ділянки та які були затверджені для їх земельної ділянки.

Проекти землеустроїв не оскаржувалися, сторони у справі погодились з ними.

Посилання на нележний виріб для замірів також жодним чином не доведений у спосіб, визначений законом.

Отже, позовні вимоги до ФОП ОСОБА_6 також не підлягають задоволенню.

Суд зауважує, що втручання в право власності шляхом скасування права власності судовим рішенням в даному випадку є непропорційним, не має на собі легітимної мети, та є надмірним тягарем для обох сторін.

31 см землі, який міститься між двома земельними ділянками, межі яких встановлено у законний спосіб, та який не перейшов у власність до жодної сторони у справі не є перешкодою у здійсненні права власності.

Також суд відхиляє тверджння представника відповідачів за первісним позовом щодо позовної давності, адже перешкоди у здійсненні права власності за своєю сутністю є триваючим порушенням, тому відсутній строк для звернення до суду.

Щодо вимог за зустрічним позовом.

Нормами статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно із ст. 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Відповідно до ч. 1 ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

Межі земельної ділянки сторін по справі на даний час визначені, земельні ділянки сторін приватизовані в передбаченому законом порядку та її межі визначені в технічній документації.

Однак, спосіб, який обрано первісним позивачем не відновлює її прав, а вирішення судом зустрічного позову про зобов`язання не чинити перешкоди шляхом знесення гаражу виключає можливість виконання рішення суду, оскільки відсутні будь-які належні допустимі докази, що гараж літерою В порушує права ОСОБА_15 .

Під час розгляду справи сторона зустрічного позивача не представила сужду висновків експертиз, а так само і не клопотала про їх призначення з метою встановлення не відповідність будівельним нормам Гаражу літерою В у складі домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Відповідно до положень статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Згідно статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність перешкод у користуванні власністю, зокрема земельними ділянками не встановлено ані первісним позивачем ані зустрічним позивачем суду не представлені.

Межі земельних ділянок первісного позивача та первісних відповідачів погоджено в натурі, та закріплені відповідними координатами.

Матеріали справи не містять висновків судової земельно-технічної експертизи, які б доводили, що частина належної відповідачам земельної ділянки знаходиться під приміщенням належного позивачу гаража із значною площею накладання.

Також не встановлено, що суміжні земельні ділянка сторін у справі мають таку конфігурацію, яка унеможливлює користування частиною ділянки, яка знаходиться у користуванні первісного відповідача.

Факт наявності у зустрічних позивачів перешкод щодо користування земельною ділянкою, яка знаходиться біля гаражу зустрічного відповідача, позивач не підтвердив належними та допустимими доказами.

Крім того, зустрічні позивачі під час приватизації погодились на встановлення меж в натурі на місцевості з урахуванням вже наявного на той час гаражу.

На думку суду зустрічний позов виник в противагу первісного позову.

Однак знесення гаражу за встановлених судом обставин, та за відсутності доказів наявності перешкод, становить надмірне втручання в право власності.

Таким чином, обставини справи свідчить про те, що між сторонами виник спір з приводу ділянки землі по лінії межі, яка не увійшла до складу сусідніх спірних земельних ділянок, а тому зобов`язання не чинити перешкод у встановленні меж земельної ділянки не є належним способом захисту прав при виниклих відносинах.

У свою чергу, зустрічний позов не доведений належними та допустими доказами.

Еа підставі викладеного, як у задоволенні первісного позову, так і в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з підстав недоведеності.

Керуючись, статтями 11 -13, 81, 133, 141, 223, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Первісний позов ОСОБА_1 (правонаступниця ОСОБА_2 ) до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , фізичної особи підприємець ОСОБА_6 , Криворізької міської ради про захист права на поновлення меж земельної ділянки шляхом скасування рішень виконкому Криворізької міської ради, скасування права власності на сусідні ділянки - залишити без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 (правонаступниця ОСОБА_2 ), третя особа Металургійна районна у місті Кривому розі рада про усунення перешкод у користуванні власністю- залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до п.15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть ознайомитись з судовим рішенням на офіційному веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень. Веб-адреса сторінки: http://reyestr.court.gov.ua.

Повний текст рішення суду складено 9 лютого 2024 року.

Суддя: О. В. Чайкіна