Справа № 215/1926/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 року Тернівський районний суд м.Кривого Рогу Дніпропетровської області

у складі:

головуючого, судді - Коноваленка М.І.

при секретарі - Коломійчук К.Ю.

За участю:

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі №7 Тернівського районного суду м.Кривого Рогу, в загальному позовному провадженні, справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про розірвання договору купівлі-продажу та повернення сплачених за договором коштів,

ВСТАНОВИВ:

01.04.2020 ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі ФОП) про захист прав споживача розірвання договору, та стягнення 14 852,00 грн. вартості оплаченого товару.

Заочним рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.11.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про розірвання договору купівлі-продажу та повернення сплачених за договором коштів, задоволено частково.

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.07.2022 заяву представника відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення скасовано та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.07.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В обґрунтування позовної заяви ОСОБА_1 вказує, що 23.04.2019 року вона уклала договір купівлі-продажу з меблевим салоном «Велика шафа» в особі ФОП ОСОБА_3 на придбання меблів, а саме: дивану та крісла «Фортуна». На товар виробника визначено гарантійний термін 18 місяців. Через деякий час використання меблів було виявлено недолік, від дивану був нестерпний запах, який негативно впливає на здоров`я та самопочуття позивача, тому вона усно звернулась до ФОП ОСОБА_3 з метою усунення недоліків товару, а 26.10.2017 з письмовою претензією, на яку отримала відповідь про виключення його відповідальності за цими правовідносинами. Просить суд розірвати договір купівлі-продажу від 23.04.2019 року, та повернути сплачені за договором кошти в сумі 14852,00 грн.

Також в тексті позовної заяви позивач висловила бажання заявити в підготовчому засіданні клопотання щодо проведення експертного дослідження на підтвердження неналежної якості меблів, придбаних у відповідача, та наявності у них дефектів, які є істотними.

В підготовчому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала з викладених в позові підстав, надала додаткові пояснення, в яких визначає, що отримала диван з істотними дефектами, ОСОБА_3 не міг виправити недоліки, розуміючи, що матеріали, з яких виготовлено диван, є неякісними. З цих підстав позивач сама здійснила заміну матеріалів, а саме заміну ДСП на фанеру, на підтвердження чого надала суду копію товарного чеку. Під час судового розгляду по суті позивач підтримала заявлені вимоги, наполягала на повернення їй сплачених коштів за диван.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти заявлених позовних вимог, звертає увагу суду на те, що товар відповідає заявленим держстандартам та сертифікований, а тому у задоволенні позовних вимог просить відмовити у повному обсязі.

Вислухавши позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

23.04.2019 між позивачем та ФОП було укладено Договір купівлі-продажу ОСОБА_1 дивану та крісла «Фортуна», основи альберта Nut, подушки Вера оранж 04, загальною вартістю 14687 грн. 00 коп., доставка 150 грн., заніс на поверх 15грн. В день підписання вказаного договору позивачем було здійснено предоплату в сумі 1000грн., залишок 13 852грн. (а.с.5).

В подальшому позивач сплачувала залишок частинами: 28.05.2019 в сумі 6000грн., 06.06.2019 в сумі 7852грн. (а.с. 12,13).

У жовтні 2019 року позивач звернулася з претензією до відповідача щодо неналежного виконання умов договору від 23.04.2019 р., в якій зазначила підстави за яких не може користувати придбаним майном, оскільки меблі виділяють їдкий запах, у зв`язку з чим у позивача виникли ускладнення зі здоров`ям, просила відповідача надати копії документів, що засвідчують якість і походження товару (а.с. 6).

У відповідь отримала листа від ФОП, в якому останній зазначає, що товар позивачем був отриманий в строк без жодних зауважень за кількістю та якістю. Разом з меблями замовнику було надано всі товаросупроводжуючі документи щодо їх кількості та якості, а також надано вичерпну інформацію щодо їх експлуатації. Окремо зазначив, що під час замовлення та прийняття меблів заявник не надала жодних документів стосовно наявності у неї схильності до певних алергічних реакцій та перелік шкідливих для неї алергенів, цим самим обмеживши доступ відповідача ФОП до інформації про особливості стану її здоров`я. Звертає увагу позивача на те, що ФОП ОСОБА_3 не є виробником проміжних матеріалів, які в послідуючому використовуються під час виробництва. Крім того, заявником не надано доказів наявності обставин, викладених у претензії (а.с.9).

Також у листопаді 2019 року позивач звернулася в Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, у яких просила допомоги, щоб повернути кошти за придбані меблі, з тих самих підстав, вказавшина порушення ФОП ОСОБА_3 законодавства про захист прав споживача (а.с.7-8).

У відповідь на звернення позивача Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів надала роз`яснення, що у разі неможливості виявлення істотних недоліків, які роблять неможливим чи недопустимим використання товару, під час приймання виконаної роботи (наданої послуги), споживач має право вимагати їх усунення пртягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи впродовж двох років з дня прийняття виконаної роботи, у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором, посилаючись на норми чинного законодавства, а саме ЗУ «Про захист прав споживача». У разі коли під час гарантійного строку необхідно визначити причини втрати якості продукції, продавець (виконавець, виробник) зобов`язаний у триденний строк з дня одержання від споживача письмової згоди організувати проведення експертизи продукції. Експертиза проводиться за рахунок продавця (виконавця, виробника). Якщо у висновках експертизи буде доведено, що недоліки виникли після передачі продукції споживачеві внаслідок порушення ним встановлених правил використання, зберігання чи транспортування або дій третіх осіб, вимоги споживача не підлягають задоволенню, а споживач зобов`язаний відшкодувати продавцю (виконавцю, підприємству, яке виконує його функції) витрати на проведення експертизи. Споживач, продавець (виконавець, виробник) мають право на оскарження висновків експертизи у судовому порядку (а.с.10-11).

Крім того, суду надано копію договору реалізації товару від 16.04.2015, а саме м`яких меблів, укладеного між ПП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_3 (том1 а.с.99-101), а також висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи №12.2-18-1/94 від 08.01.2020, згідно якого обєкт експертизи відповідає встановленим медичним кретеріям безпеки/показникам (том1 а.с.102-103).

Правовідносини між сторонами регулюються ст.655 ЦК України, згідно норм якої за договором купівлі-продажу одна сторона /продавець/ передає, або зобов`язується передати майно у власність другій стороні /покупцеві/, а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст.ст.526 - 527, 530, 610-611 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватися належним чином, згідно з умовами договору і вимогами вищезазначеного Кодексу.

Згідно з ч.2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно з ч.1 ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п.п. 1, 2 і 4 ч. 1 ст.4Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця). Цьому положенню кореспондує припис що Продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію, а також зобов`язаний забезпечити використання продукції за призначенням протягом строку її служби, передбаченого нормативним документом або встановленого ним за домовленістю із споживачем, а в разі відсутності такого строку - протягом десяти років. Виробник (виконавець) забезпечує належну роботу (застосування, використання) продукції, в тому числі комплектуючих виробів, протягом гарантійного строку, встановленого нормативно-правовими актами, нормативними документами чи договором. ( ст. 6, ч. 5 ст. 6 і ч. 1 ст. 7 Закону «Про захист прав споживачів»).

Роз`яснюючи це положення закону, Пленум Верховного Суду України в п. 8 постанови № 5 від 12.04.96 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», вказав, що оскільки виготівник (виконавець) зобов`язаний забезпечити протягом гарантійного строку нормальну роботу товару, в тому числі комплектуючих виробів, то необхідні спеціальна установка (підключення чи складання), технічне обслуговування (налагодження тощо), ремонт у цей період мають провадитися без додаткової плати.

Термін «належна якість товару, роботи або послуги» вживається в такому значенні, як властивість продукції, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах і нормативних документах, та умовам договору із споживачем ( п. 13 ст.1Закону «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до ч. 1 ст.8 Закону «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар був з істотними недоліками, що робить неможливим його використання відповідно до його цільового призначення, чим відповідач порушив права споживача, передбачені Законом України «Про захист прав споживачів», щодо продажу товару належної якості.

Згідно зі ст. 1 п.12 зазначеного Закону під істотним недоліком слід розуміти недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника, після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: він взагалі не може бути усунений, його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів, він робить товар суттєво іншим, ніж передбаченого договором.

Отже, доведеність продавцем факту належної якості проданого товару відповідно до зазначених норм (п. 14 ст. 8 Закону «Про захист прав споживачів») може бути підставою для відмови покупцеві в забезпеченні гарантій, передбачених цими нормами.

Обов`язок доведення належної якості проданого товару і обов`язок належного оформлення претензії покупця щодо недоліків цього товару та проведення в необхідних випадках перевірки якості товару із забезпеченням права споживача взяти участь у такій перевірці законом покладено на продавця.

Разом із цим ст. 17 Закону «Про захист прав споживачів» передбачено, що за умови виникнення необхідності у визначенні причин втрати якості товару під час гарантійного строку продавець зобов`язаний провести експертизу продукції; при цьому на споживача покладається обов`язок довести наявність істотного дефекту продукції, тягар доказування причин виникнення недоліку товару покладений на продавця.

В даному випадку договірних відносин позивач ОСОБА_1 повинна була довести в суді: невідповідність придбаного товару умовам укладеного договору; істотність недоліків придбаного товару як підстав для розірвання договору, та повернення сплачених коштів.

На підставі вищевикладеного суду прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та не підлягають задоволенню, оскільки наявність або відсутність вказаних позивачем дефектів може бути визначена лише шляхом проведення експертизи, про проведення якої сторонами не було заявлено відповідного клопотання. Позивач в тексті позовної заяви лише виклала намір заявити таке клопотання, але в підготовчому засіданні таке клопотання суду не подано.

Відповідно до ст.12 ч.3 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст.77, 79 ЦПК України - належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Копія договору купівлі-продажу товару, копії товарних чеків, претензії та листів-відповідей, фотокартки дивану та копія направлення на лабораторне обстеження - це всі докази, які позивач ОСОБА_1 надала суду як докази на обґрунтування заявленого позову, та позивач вважала їх достатніми без застосування спеціальних знань в галузі техніки, для вирішення спору судом.

Таким чином, на думку суду, позивач не надала суду належних та достовірних доказів, які б підтверджували дійсні обставини справи, а саме: який саме диван був поставлений та виготовлений ФОП, чи має виготовлений товар недоліки, чи є вказані недоліки істотними для повернення сплаченої вартості товару.

Оскільки позивач не довела належними доказами порушення своїх прав як споживача товару та послуги, то в задоволенні позову про розірвання договору, стягнення сплаченої за договором суми слід відмовити.

Відповідно до ч.6 статті 141 ЦПК України судові витрати, від яких звільнений позивач, необхідно компенсувати за рахунок держави.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, а в задоволенні позову відмовлено, то судовий збір в сумі 840,80 грн. слід компенсувати за рахунок держави.

У разі відмови у позові, судові витрати покладаються на позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, слід стягнути з позивача на користь відповідача судовий збір в сумі 1135,00 грн., сплачений при подачі заяви про перегляд заочного рішення (том1 а.с.70).

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076 - VI " Про адвокатуру та адвокатську діяльність ") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191 - VI " Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах ".

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи, що міститься в п.48 постанови від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, подання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У акті (виконаних робіт) наданих послуг та рахунку за договором про надання юридичної (правничої) допомоги від 25.02.2021, укладеного між ФОП ОСОБА_3 та адвокатом Руденко Ю.В., вказано які дії по даній справі були проведені адвокатом (том1 а.с.105,106), що узгоджується з вимогами Закону України від 20 грудня 2011 року № 4191 - VI " Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Позивачем також надано квитанцію про оплату послуг адвоката (том1 а.с.107,108) за договором від 11.01.2021 у розмірі 4000 грн, тобто документально підтверджено понесені витрати на правову допомогу (том1 а.с.91-108).

Враховуючи викладене, вимога представника відповідача щодо стягнення з позивача судових витрат на правову допомогу та судовий збір в загальному розмірі 5135,00грн. підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.10, 12, 13, 77, 79, 43, 49, 141, 263-268 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про розірвання договору купівлі-продажу та повернення сплачених за договором коштів відмовити.

Судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп. компенсувати за рахунок держави.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , сплаченого судового збору в розмірі 1135,00 грн, та витрат на правничу допомогу в розмірі 4000,00грн., а всього 5135,00грн..

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня його проголошення. Так як в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 04.11.2024.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ: