Провадження № 2/344/741/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Польської М.В.

секретаря Мациборка С.Я.

за участю:

представників позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача Іванишин В.І.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовною заявою Івано-Франківського обласного центру зайнятості до ОСОБА_3 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в вересні 2023 р. до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів в сумі 16827.60грн., стягнення судових витрат.

Позов обґрунтував тим, що з 16.09.2022р. відповідач отримав статус безробітного та йому було призначено виплату допомоги по безробіттю. У період перебування на обліку у центрі зайнятості в статусі безробітного, відповідач надавав послуги цивільно-правового характеру ТзОВ «ПАС Україна» згідно договору від 03.10.2022р., отримавши дохід за цим договором у сумі 1584грн. Жодного повідомлення щодо цього відповідач позивачу не подавав. Отже, допомога по безробіттю за період з 03.10.2022р. по 26.01.2023р. у сумі 16827.60грн. ним отримана незаконно та підлягає поверненню з врахуванням норм п.1,2 ч.1 ст.1, ч.7 ст.1, п.3 ст.3, 4 Закону України «Про зайнятість населення», ч.1 ст.34, ч.2,3 ст.36, п.1 ч.1 ст.43, ч.3 ст.44, п.8 ч.1 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соцстрахування на випадок безробіття», ст. 30 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, п.6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним, ч.1 ст.1212 ЦК України.

25.10.2023р. від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому вимоги позову заперечив. У відзиві вказано, що дійсно відповідач надавав послуги цивільно-правового характеру у ТзОВ «ПАС Україна», згідно договору від 03.10.2022р., такі послуги (виконані роботи) надавались ОСОБА_3 протягом 9 днів, тобто з 03.10 по 12.10.2022р. включно (22.5 години), отримавши грошову винагороду за цим договором у сумі 1584грн.. А отже, доводи позивача про незаконне отримання ним допомоги з 03.10.22р. аж по 26.01.2023р. є безпідставним. Позивачем також не враховано, що за нормами п.2,3 ч.1 ст.44 Закону України «Про зайнятість населення» (в редакції до 29.10.2022р.) зареєстровані безробітні мають право в т.ч. на збереження права на виплату допомоги по безробіттю на період участі у громадських роботах та інших роботах тимчасового характеру (тривалістю до 180 днів, зокрема у разі заміщення тимчасово відсутнього працівника).

06.11.2023р. позивач подав відповідь на відзив, де просить звернути увагу на норму, згідно якої застраховані особи, які визнані безробітними, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати соціальних послуг. Посилання на роботу тимчасового характеру відповідача є хибним, оскільки відповідно до Порядку організації громадських та інших робіт тимчасового характеру, про такі тимчасові роботи, які створюються роботодавцями повідомляється ЦЗ, а останні й направляють зареєстрованих безробітних на роботу виключно на створені для цього тимчасові робочі місця, при цьому організація таких робіт фінансується за кошти місцевого бюджету чи Фонду загальнообов`язкового державного соцстрахування на випадок безробіття. Тому був наявним обов`язок відповідача повідомити позивача про обставини укладення угоди, що впливають на умови виплати йому допомоги по безробіттю.

13.11.2023р. надійшло заперечення на відповідь на відзив в якому вказано, що позивач не розмежовує поняття трудових відносин та цивільно-правових відносин та не враховує гарантії на зайнятість населення за нормами п.2 ч.1 ст.1, ч.1,3 ст.3, ч.1 ст.4, ст.5, 6 Закону України «Про зайнятість населення», п.8 ч.1 ст.31, ч.2,3 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соцстрахування на випадок безробіття» та законодавство про прожитковий мінімум.

Представник позивача позовні вимоги підтримала.

Представник відповідача та відповідач заперечили позовні вимоги, просили відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, оцінюючи всі докази в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 16.09.2022р. ОСОБА_3 на підставі поданої ним ж заяви отримав статус безробітного (а.с.6-8) та йому було призначено виплату допомоги по безробіттю.

У період перебування на обліку у центрі зайнятості в статусі безробітного, відповідач, як стверджував позивач, надавав послуги цивільно-правового характеру у ТзОВ «ПАС Україна», згідно договору від 03.10.2022р., отримавши дохід за цим договором у сумі 1584грн. Жодного повідомлення щодо цього відповідач позивачу не подавав. Допомога по безробіттю за період з 03.10.2022р. по 26.01.2023р. позивачем була нарахована та виплачена відповідачу у сумі 16827.60грн. (а.с.9-14).

Заперечуючи позовні вимоги, представник відповідача зазначив, що дійсно ОСОБА_3 надавав послуги цивільно-правового характеру ТзОВ «ПАС Україна», згідно договору від 03.10.2022р., але такі послуги (виконані роботи) надавались ОСОБА_3 протягом 9 днів, тобто з 03.10 по 12.10.2022р. включно (22.5 години), отримавши грошову винагороду за цим договором у сумі 1584грн. (без відрахувань, а з відрахуваннями обов`язкових платежів ще менше). Разом з тим, позивачем не враховано, що за нормами п.2,3 ч.1 ст.44 Закону України «Про зайнятість населення» (в редакції до 29.10.2022р.) зареєстровані безробітні мають право в т.ч. на збереження права на виплату допомоги по безробіттю на період участі у громадських роботах та інших роботах тимчасового характеру (тривалістю до 180 днів, зокрема у разі заміщення тимчасово відсутнього працівника). А отже, доводи позивача про незаконне отримання допомоги за період з 03.10.22р. по 26.01.2023р. є безпідставними.

Щодо цього слід зазначити таке.

На підставі норм ч.1 ст.1 Закону України «Про зайнятість населення» безробіття - соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування; безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

На день надання позивачем статусу безробітного ОСОБА_3 , норми ст.43 і 44 Закону України «Про зайнятість населення» зазначали, що статусу безробітного може набути: в т.ч. особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою (у тому числі поданою засобами електронної ідентифікації) у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.

Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, визначається Кабінетом Міністрів України (ст.43).

Зареєстровані безробітні мають право на: 1) безоплатне одержання від територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції: послуг з пошуку підходящої роботи та сприяння у працевлаштуванні, в тому числі на громадські та інші роботи тимчасового характеру; консультаційних, інформаційних та профорієнтаційних послуг з метою обрання або зміни виду діяльності (професії); інформації про свої права та обов`язки як безробітного; відомостей про себе, які містяться в Єдиній інформаційно-аналітичній системі; 2) матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та цього Закону; 3) збереження права на виплату допомоги по безробіттю на період участі у громадських та інших роботах тимчасового характеру (тривалістю до 180 днів, зокрема у разі заміщення тимчасово відсутнього працівника) у розмірах, встановлених до укладення ними строкового трудового договору на участь у таких роботах; 4) оскарження, у тому числі до суду, дій або бездіяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, їх посадових осіб, що призвели до порушення прав щодо зайнятості особи (ч.1 ст.44).

Зареєстровані безробітні зобов`язані: 1) самостійно або за сприяння територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, здійснювати активний пошук роботи, який полягає у вжитті цілеспрямованих заходів до працевлаштування, зокрема взяття участі у конкурсних доборах роботодавців; 2) відвідувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, в якому він зареєстрований як безробітний у визначений і погоджений з ним час, але не рідше ніж один раз на тридцять календарних днів (крім періоду дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб); 3) дотримуватися письмових індивідуальних рекомендацій щодо сприяння працевлаштуванню, зокрема брати участь у заходах, пов`язаних із сприянням забезпеченню зайнятості населення; 4) інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у частині першій статті 45 цього Закону (ч.2 ст.44).

Отже, за статтею 44 вищевказаного закону, кожен безробітний має визначене законом певне право (яке може використовувати або ні) та визначений певний обов`язок перед державою, дотримання якого є необхідним за законом.

Відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного.

Звідси, безробітний ОСОБА_3 за ст.44 Закону України «Про зайнятість населення» був зобов`язаний самостійно або за сприяння територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, здійснювати активний пошук роботи, а також обов`язково інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у частині першій статті 45 цього Закону.

Водночас, стаття 45 закону, зокрема п.1 ч.1 вказує на те, що реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі зайнятості особи.

Як свідчать матеріали справи, в поданих ОСОБА_3 заявах від 16.09.2022р. про надання йому статусу безробітного та виплати допомоги по безробіттю, він був ознайомлений з правами та обов`язками за Законом України «Про зайнятість населення» та Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття". Представник позивача також зазначила суду, що з кожним безробітним ведеться робота по ознайомленню з правами та обов`язками, проводяться семінари роз`яснення, а тому відповідач знав та не міг не знати про необхідність доведення до відома позивача про свою зайнятість з 13.10.2022р. у юридичної особи, з якою укладав договір. При цьому, навіть незнання закону не може звільніти відповідача від відповідальності.

Доводи відповідача про те, що укладаючи цивільно-правову угоду тільки на 9 днів він не вважав, що це є зайнятістю та потребує обов`язкового повідомлення, не можуть бути прийняті як належні, оскільки обов`язок у ОСОБА_3 залишався за ст.44 Закону України «Про зайнятість населення» щодо повідомлення ЦЗ щодо змін обставин визначений законом, після чого представник позивача надав би йому роз`яснення можливості припинення на 9 днів статусу безробітного з повторною реєстрацією безробітним після закінчення обставин припинення такого статусу.

Водночас, як вбачається з персональної картки на безробітного ОСОБА_3 (а.с.7зв) він вже мав попередні реєстрації в службі зайнятості, а отже не вперше перебував у статусі безробітного і володів знаннями прав та обов`язками, визначених законом.

Разом з тим, застосовуючи норму п.3 ч.1 ст.44 вказаного вище закону представником відповідача про те, що безробітній відповідач мав право (а не обов`язок) на збереження права на виплату допомоги по безробіттю на період участі у громадських та інших роботах тимчасового характеру (тривалістю до 180 днів, зокрема у разі заміщення тимчасово відсутнього працівника) у розмірах, встановлених до укладення ними строкового трудового договору на участь у таких роботах, суд звертає увагу, що саме обов`язком (а не правом) безробітного за п.1,4 ч.2 ст.44 цього закону є здійснення самостійного чи за сприянням ЦЗ пошуку роботи та обов`язкового інформування ЦЗ протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, а саме через зайнятість особи.

Згідно Порядку організації громадських та інших робіт тимчасового характеру, затвердженого постановою КМУ від 20.03.2013р. №175, зі змінами на жовтень 2022р. (п.3,4) до виконання громадських та інших робіт тимчасового характеру на добровільних засадах залучаються такі категорії осіб - зареєстровані безробітні.

На осіб, які беруть участь у громадських та інших роботах тимчасового характеру, поширюються державні соціальні гарантії, передбачені законодавством про працю та зайнятість населення і загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Громадські та інші роботи тимчасового характеру виконуються виключно на створених для цього тимчасових робочих місцях. Роботодавці подають територіальним органам інформацію про потребу в робочій силі для укомплектування тимчасових робочих місць, відповідно до якої територіальні органи здійснюють направлення осіб, зазначених у пункті 3цього Порядку З особами, які беруть участь у громадських та інших роботах тимчасового характеру, роботодавці укладають в письмовій формі строкові трудові договори на строк, що сумарно протягом року не може перевищувати 180 календарних днів. Облік трудової діяльності осіб, які беруть участь у громадських роботах, здійснюється в електронній формі в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку, визначеному Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Водночас, п.13 цього ж Положення також покладає на зареєстрованого безробітного обов`язок відвідати територіальний орган протягом 14 робочих днів після закінчення строкового трудового договору. У разі невідвідання зареєстрованим безробітним територіального органу в установлений строк реєстрація безробітного в зазначеному органі припиняється. Період участі зареєстрованих безробітних у громадських роботах зараховується до страхового стажу в разі наступної їх реєстрації або перереєстрації.

Тому, застосування норми п.3 ч.1 ст.44 вказаного вище закону, як на обставину, яка дозволяла укласти договір без повідомлення ЦЗ, без подальшому навіть повідомлення такого і після завершення дії договору у визначений період, є на переконання суду помилковим.

Аналогічно, порядок припинення реєстрації безробітного з дня встановлення факту виконання зареєстрованим безробітним оплачуваної роботи, передбачено п.30 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб що шукають роботу, затвердженого постановою КМУ від 19 вересня 2018 р. № 792.

Окрім того, за ст.3,4 Закону України «Про зайнятість населення» кожен має право на вільно обрану зайнятість. Зайнятість населення забезпечується шляхом встановлення відносин, що регламентуються трудовими договорами (контрактами), провадження підприємницької та інших видів діяльності, не заборонених законом.

До зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти та поєднують навчання з роботою.

Проте, при самостійному обранні зайнятості чи за сприяння відповідного органу, безробітній обов`язково повідомляє про правовідносини, що виникають при такій зайнятості.

26.04.2023р. Івано-Франківською філією Івано-Франківського обласного центру зайнятості було складено Акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення №170, на підставі листа ТзОВ «ПАС України» від 18.04.2023р. поданого на запит з копією цивільно-правового договору №277 від 03.10.2022р. укладеного з ОСОБА_3 (а.с.15,20-22), згідно якого визнано, що згідно п.2,3 ст.36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" ОСОБА_3 порушив обов`язок повідомити МЦЗ про своє працевлаштування, а виплачена з 03.10.22р. сума підлягає поверненню.

Стосовно стягнення коштів за вказаний позивачем період, сторона відповідача звернула увагу суду що така вимога, якщо б була належно обґрунтованою, могла стосуватися саме 9 днів, тобто з 13.10.2022р. по 12.10.2022р., а не і після цього періоду.

Щодо цього слід зазначити.

Відповідно до ч.2,3 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соцстрахування на випадок безробіття» (зі змінами від 21.09.2022р., діючими на час звернення до суду) застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Також, за ч.1 ст.34 цього ж закону, Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіттямає право в т.ч. стягувати відповідно до закону кошти Фонду, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою.

Звідси, неповідомлення відповідачем службу зайнятості про обставини, що впливає на умови виплати допомоги по безробіттю, є підставою для стягнення всієї суми виплаченого забезпечення, починаючи з моменту виникнення обставин, за вимогами ч.3 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соцстрахування на випадок безробіття».

26.01.2023р. відповідач, як пояснили сторони, самостійно подав заяву до позивача про припинення його статусу безробітного, оскільки він самостійно знайшов роботу та працевлаштувався.

Пункт 6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним, затвердженого Міністерством праці та соціальної політики, Державною податковою адміністрацією від 13.02.2009р. №60/62, зареєстрованого в Мінюсті України 12.03.2009р. за №232/16248 зазначає, що у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Якщо відомості про доходи є недостовірними з вини особи, центри зайнятості припиняють відповідні виплати, а суми здійснених виплат з дня їх призначення повертаються особою відповідно до пункту 7 цього Порядку.

За п.7 цього Порядку, рішення про повернення коштів особою чи роботодавцем оформлюється наказом. Протягом двох робочих днів після прийняття рішення центр зайнятості надсилає особі чи роботодавцю рекомендованим листом повідомлення про необхідність протягом 15 календарних днів з дня отримання повідомлення повернути незаконно виплачені кошти.

Також, за п.8,9 Порядку, у разі неможливості вручення повідомлення про необхідність повернення коштів з підстав, передбачених абзацом першим пункту 132 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.08.2002 N 1155, відмови особи чи роботодавця повернути кошти, а також у разі неповернення їх у встановлений строк стягнення таких коштів здійснюється у судовому порядку відповідно до законодавства.

Рішення центру зайнятості щодо повернення коштів може бути оскаржено в центрі зайнятості вищого рівня або в судовому порядку.

09.06.2023р.керівником Івано-Франківського обласного центру зайнятості прийнято рішення - наказ №503 щодо вжиття заходів про повернення коштів ОСОБА_3 (а.с.16). Даний наказ не був та не є предметом оскарження в суді.

12.06.2023р. позивач відповідачу направив повідомлення про повернення коштів, яке ним отримано 14.06.2023р. (а.с.17-19), однак добровільно кошти не повернуто.

Отже, допомога по безробіттю за період з 03.10.2022р. по 26.01.2023р. у сумі 16827.60грн. відповідачем, як вірно доводив позивач, отримана незаконно та підлягає поверненню.

Щодо посилання представника відповідача на норми ч.1 ст.1215 ЦК України, то дійсно не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Обґрунтовуючи посилання на дану норму сторона відповідача зазначила, що жодної недобросовісності з боку ОСОБА_3 не було, останній сприймав дану угоду як можливість реалізації та пропозиції своїх навиків у певній роботі у вигляді стажування, а після чого мало бути прийняття чи відмову у прийнятті на роботу.

Проте, укладений цивільно-правовий договір, який підписаний ОСОБА_3 03.10.2022р. чітко містив строк дії до 12.10.22р., обов`язки його як виконавця визначені на період дії договору за п.1.1, 1.2, 2.1,2.2, в договорі жодним словом не зазначено, що така робота є стажуванням.

Тому, пояснення відповідача щодо стажування відхиляються судом, а відсутність недобросовісності отримувача коштів не підтверджена матеріалами справи при цьому що законом визначено певний обов`язок отримувача коштів у вигляді виплат по безробіттю, отже ці правовідносини чітко врегульовано законом.

Окрім того, за ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Суд враховуючи матеріальний стан відповідача та неможливість повернення такої суми коштів, як він пояснював через важкий фінансовий стан, вважає за можливим роз`яснити ОСОБА_3 , що за нормами ЦПК України відповідач-боржник за рішенням суду, яке набере законної сили, вправі звернутися з заявою у даній справі, навіть після ухвалення рішення, про його розстрочку чи відстрочку виконання, з долученням належних доказів матеріального та фінансового стану сімї (підтвердження доходу, наявність осіб з інвалідністю, інші докази наявності хвороби та необхідності лікування) про що судомс роз`яснено і усно стороні. Через неподання такої заяви з долучекнням доказів, суд на жаль не вправі вирішувати таке питання одночасно з ухваленням рішення.

За вимогами ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому зсіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»).

Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18.12.2009 р. №11 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

За змістом вимог ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати у розмірі судового збору становлять 2684грн. (а.с.22), а тому з відповідача слід стягнути на користь позивача дані судові витрати.

На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.1, 4, 43, 44, 45 Закону України «Про зайнятість населення», ст.34, 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб що шукають роботу, Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним, керуючись ст.ст. 12, 13, 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь Івано-Франківського обласного центру зайнятості, юридична адреса: м.Івано-Франківськ, вул.Деповська,89-А код ЄРДПОУ 03491062, рахунок UA 0706348, ДКСУ м.Київ УДКСУ у м.Івано-Франківську, кошти в сумі 16827.60грн. (шістнадцять тисяч вісімсот двадцять сім гривень 60 копійок).

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь Івано-Франківського обласного центру зайнятості, юридична адреса: м.Івано-Франківськ, вул.Деповська,89-А код ЄРДПОУ 03491062, рахунок UA 0706348, ДКСУ м.Київ УДКСУ у м.Івано-Франківську, судовий збір в розмірі 2684 грн. (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 15.12.2024 року.

Суддя Мирослава ПОЛЬСЬКА