ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/2430/23Головуючий у 1-й інстанції Позянк В.М.
Провадження № 22-ц/817/184/24 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Сович Н.А.,

сторін:

апелянта - ОСОБА_1 та його представника - адвоката Вожакіної Т.В.,

представника відповідача ОСОБА_2 , - адвоката Лялюги Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/2430/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 жовтня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа - служба у справах дітей Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , третя особа - служба у справах дітей Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 , третя особа - служба у справах дітей Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини - неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що він перебував в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_7 , в якому народилося двоє малолітніх дітей - син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та донька ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 листопада 2022 року у справі №607/14503/22 шлюб між Позивачем та Відповідачкою розірвано. ОСОБА_7 проживає окремо разом з донькою ОСОБА_8 , а ОСОБА_1 проживає разом з сином ОСОБА_6 в м.Києві. Сторони не можуть дійти згоди щодо визначення місця проживання сина ОСОБА_6 . У заявах по суті звертає увагу суду, що з акту обстеження умов проживання, видно, що Відповідач не приїжджала відвідати сина до моменту реєстрації позовної заяви. ОСОБА_6 повідомив, що мама з ним майже не спілкується, останній раз приїздила в гості на свій день народження (27 січня). ОСОБА_6 хотів би частіше бачитися з сестричкою, щоб мама частіше приїздила до нього у гості. До мами їздити не хоче, проживати хоче з батьком». Ураховуючи сталість соціальних зв`язків ОСОБА_6 з батьком, добросовісне виконання ОСОБА_1 батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення його усім необхідним, а також відсутність з боку батька перешкод у спілкуванні матері з дитиною та негативного впливу на його виховання і розвиток, визначення місця проживання дитини з батьком найбільш відповідатиме інтересам дитини, що має першочергове значення при вирішенні зазначеного спору. За місцем свого проживання (у Оболонському районі м.Києва), син відвідує гуртки. Звертає увагу на позитивні характеристики, не притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення діянь, що мають ознаки фізичного чи психологічного насильства. Щодо наданого відповідачкою відеозапису, то на відео він хоче зробити розіграш, щоб привернути увагу колишньої дружини. У цьому відео не наркотичні засоби, а звичайне борошно. Щодо хіміко-токсикологічного дослідження біологічних середовищ в організмі людини на якісну наявність наркотичних та психотропних речовин №2131 від 03 вересня 2021 року, відповідно до якого у сечі неповнолітнього ОСОБА_6 знайшли алкалоїди опію та метаболіти, то їх кількість така, як після прийому лікарського препарату. Перед цим дослідженням він давав сину для зниження температури лікарський препарат «Нурофен», до складу якого входить алкалоїд опіуму. Стверджує, що перебуває у трудових відносинах з ПрАТ «ШУ «Покровське» з 03 грудня 2021 року машиністом підземних установок 3 розряду дільниці КТ-12 по теперішній час, має стабільний високий дохід. Окрім цього, ОСОБА_1 нараховується та виплачується допомога в розмірі 5000.00 грн. щомісячно, як внутрішньо переміщеній особі. Комісією з питань захисту прав дитини було ухвалено рішення №13 від 24 вересня 2021 року, яким зобов`язано ОСОБА_1 передати сина ОСОБА_6 матері. ОСОБА_1 для захисту своїх прав звернувся до Вугледарського міського суду Донецької області з позовною заявою про визначення місця проживання дитини, справа №223/989/21, однак внаслідок повномасштабного російського вторгнення в Україну Позивач не зміг захистити свої права у суді. В цей момент ОСОБА_1 перебував з сином, який потребував особливої турботи та уваги. Позивач старався мінімізувати ризики та вберегти фізичне та психічне здоров`я дитини. На відміну від матері, яка втекла та залишила сина з батьком.

ОСОБА_2 звернулася в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа - служба у справах дітей Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею. Також, у відзиві на позов просила відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Зазначає, що шлюбні стосунки з відповідачем не склались, оскільки ОСОБА_1 принижував її, застосовував психічне та фізичне насильство. Погіршились стосунки після народження доньки. Він очікував народження сина, а народилась донька. З незрозумілих причин позивач називав доньку нецензурними словами. Користуючись його відсутністю вдома, 19 серпня 2021 року вона втекла з місця спільного проживання в АДРЕСА_2 , разом з донькою до своїх батьків. Син в цей час знаходився в батьків чоловіка в с.Єлизаветівка. Опинившись під захистом батьків, вона звернулась до правоохоронних органів, у Службу у справах дітей із заявами про вчинення насильства щодо неї та дітей. Проживаючи спільно з чоловіком, не мала змоги це зробити, оскільки чоловік не працював, не випускав її з поля зору, не давав можливості скористатись телефоном. Мати неодноразово зверталась до правоохоронних органів, однак в неї не приймали заяв, мотивуючи тим, що звернутись має потерпіла. Це відбувалось, зокрема, тому, що вітчим позивача працював у поліції, вірогідно, мав вплив на прийняття рівень. Маючи намір впливати на неї, 24 серпня 2021 року позивач надіслав відеозапис, на якому він, перебуваючи разом із сином ОСОБА_6 , висипає порошок білого кольору на стіл, пропонує його дитині, потім насильно, застосувавши фізичну силу, дає порошок в рот синові, попри його плач та пручання. Після цього він сам вживає порошок, вдихаючи його через трубочку. Знаючи, що чоловік раніше вживав наркотичні засоби, написала заяву в поліцію щодо освідування сина та притягнення чоловіка до відповідальності. Згідно результату хіміко-токсикологічного дослідження біологічних середовищ в організмі людини на якісну наявність наркотичних та психотропних речовин № 2131 від 03 вересня 2021 року в сечі сина знайдені алкалоїди опію та метаболіти, що свідчить про те, що в організмі дитини була присутня наркотична речовина. 13 вересня 2021 року відділом поліції ГУНП України в Донецькій області було відкрите кримінальне провадження №0000683 щодо ОСОБА_1 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 166 КК України. Комісією з питань захисту прав дитини 24 вересня 2021 року було зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_11 (матір позивача), ОСОБА_12 (вітчима позивача) передати малолітнього ОСОБА_6 матері - ОСОБА_7 . Чоловік та його батьки були присутні на засіданні, однак рішення не виконали. З того часу чоловік і син зникли, не повідомляли де знаходились, лише інколи чоловік телефонував та погрожував фізичною розправою. Для забезпечення безпеки її та дітей відповідачку та дітей було направлено для надання психологічної допомоги до цілодобового Центру соціально-психологічної допомоги терміном на півроку. В подальшому, рішенням Вугледарської міської ради № 393/6-21 від 17 листопада 2021 року було визначено місце проживання обох дітей разом зі нею. Відповідачка неодноразово зверталась до поліції з приводу завдання їй чоловіком тілесних ушкоджень, однак їй відмовляли, оскільки не було свіжих ушкоджень. Таким чином чоловіку вдалось уникнути відповідальності за свої дії. Заважаючи на те, що ОСОБА_1 не виконував рішення про передачу сина, вона зверталася до Вугледарського міського суду з позовом про відібрання дитини в батька та повернення її за місцем проживання матері. 13 вересня 2022 року подала заяву в поліцію про розшук дитини. Лише з позовної заяви взнала, що син з батьком та його батьками проживають в місті Києві, орендують квартиру, отримують допомогу як ВПО (внутрішньо переміщені особи).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 жовтня 2023 року в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 - відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 - задоволено.

Визначено місце проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ОСОБА_13 .

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам, а тому просить його скасувати та постановити нове, яким задовільнити позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_6 разом з батьком.

Також ОСОБА_1 просить долучити до матеріалів справи висновок експерта №51/12/23 від 21 грудня 2023 року за результатами проведення психологічного дослідження малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дослідити долучені до апеляційної скарги копії документів, зображення та відеозаписи.

Крім того, 08 лютого 2024 року до Тернопільського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 - адвоката Вожакіної Т.В. надійшло клопотання про виклик та допит свідка ОСОБА_12 , дідуся неповнолітнього ОСОБА_6 , мотивуючи тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив лише з пояснень свідків сторони відповідачки, не заслухавши при цьому пояснень свідків сторони позивача ОСОБА_1 , зокрема дідуся та бабусі малолітнього сина.

Апеляційна скарга з доповненнями до неї обґрунтована тим, що в даній справі наявний висновок органів опіки та піклування Оболонської у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14 липня 2023 року Ме104-4845 (аркуш справи 215-219), яким було рекомендовано суду визначити місце проживання ОСОБА_6 разом із батьком ОСОБА_1 .

Також вказує, що дитині було призначено психолога, який встановив, що за результатами діагностики визначається порушення прив`язаності хлопчика до матері. Це виражається у небажанні хлопчика говорити про неї. Своєю сім`єю ОСОБА_6 вважає бабусю та батька. Про матір хлопчик відмовляється говорити, в лексиконі не вживає слово «мама». ОСОБА_6 знає і пам`ятає свою сестру, яка зараз проживає разом із матір`ю, але говорить, що головні люди в його житті - це батько і бабуся.

Зазначає, що напередодні засідання комісії з питань захисту прав дитини Оболонської районної в місті Києві адміністрації від 15 червня 2023 року, мати дитини написала заяву, у якій зазначила, що після бесіди з психологом Оболонського районного в місті Києві центру соціальних служб було прийнято рішення щодо проведення онлайн зустрічей матері з дитиною у присутності психолога, з метою підготування об`єктивного психологічного висновку для роз`яснення даного спору в інтересах дитини. Батьку було запропоновано не приходити.

Вказує, що 26 червня 2023 року на території Центру, в присутності психолога, відбулась онлайн зустріч матері з сином. Перед початком зустрічі хлопчик сидів біля батька і не хотів заходити до кабінету. На питання психолога не відповідав, тільки кивав головою. Коли розпочалась зустріч, ОСОБА_6 зайшов до кабінету, дивлячись в екран телефону, але ніяк не реагував на питання матері. Коли пихолог перепитувала хлопчика, то він кивав головою або відповідав «да», «ні». Мати дитини, розуміючи, що взаємодії не буде, не наполягала на продовженні. Після завершення зустрічі відбулась індивідуальна консультація з дитиною, під час якої було з`ясовано, що ОСОБА_6 боїться того, що мати може його забрати від батька і це приводить дитину до нестабільного психоемоційного стану. Хлопчик замикається, відмовляється говорити і будь-які спроби його вмовити не дають бажаного результату. На даний час дитина відмовляється не тільки від взаємодії з матір`ю, а й від зустрічей з психологом.

У висновку також зазначено, що напередодні засідання засідання Комісії від 06 липня 2023 року мати дитини через застосунок Viber, запитала чи можлива її участь у засіданні за допомогою відеоконференції. Їй було повідомлено, що засідання проходить в офлайн режимі і участь на засіданні онлайн неможлива. На засіданні був присутній батько дитини, який підтвердив намір визначити місце проживання з ним. Мати дитини на засідання не з`явилась повторно. Додаткових пояснень не надала, причину своєї відсутності не повідомила.

Вказує, що під час роботи психологів з дитиною було встановлено що ОСОБА_6 відмовляється взаємодіяти з матір`ю, боїться того, що мати може його забрати від батька і це приводить дитину до нестабільного психоемоційного стану, дитина замикається.

Крім того зазначає, що суд прийняв до уваги те, що відповідачка-позивачка неодноразово зверталась до правоохоронних органів із заявами щодо розшуку сина та повернення його матері (13 вересня 2022 року, 10 квітня 2023 року), проте не надав оцінки даному факту, який за часом звернень свідчить, що ОСОБА_13 вперше звернулась до поліції через 1 рік після останнього спілкування з сином, вдруге звернулась через 2 роки після останнього спілкування з ним, і відображає дійсне ставлення матері та її бажання спілкуватись із сином та виховувати його.

Також вказує на те, що суд не досліджував наслідки звернень ОСОБА_13 до правоохоронних органів, оскільки на відпрацювання поданих нею заяв поліція з`ясовувала місцезнаходження дитини та повідомляла матір про місцеперебування сина, проте ОСОБА_13 жодного разу не приїхала до нього, сама чинила перешкоди у спілкування батька із другою дитиною, донькою ОСОБА_8 .

Стверджує, що суд не взяв до уваги покази ОСОБА_1 про те, що саме ОСОБА_13 чинила перешкоди у його спілкуванні із дочкою ОСОБА_8 , і він неоднарозово просив її дозволити спілкуватись із дочкою, передати доньці кошти, подарунки на Новий рік. З даного приводу 29 грудня 2021 року звертався до Вугледарської міської військово-цивільної адміністрації Волноваського району Донецької області, розшукував доньку, отримував відповідь на своє звернення від 11 жовтня 2021 року №Д-254 від міської військово-цивільної адміністрації Волноваського району Донецької області. Вказує, що протягом майже трьох років ОСОБА_13 жодного разу не заявляла позовних вимог до ОСОБА_1 про встановлення місця проживання сина ОСОБА_6 разом із матір`ю, не вживала заходів по розшуку дитини, оскільки знала про місцезнаходження її сина. ОСОБА_13 зверталась до суду лише з позовами про розірвання шлюбу, спочатку до Вугледарського міського суду Донецької області у справі №223/795/21, потім, у жовтні 2022 року до Тернопільського міського суду Тернопільської області у справі №607/14503/22, позовних вимог про визначення місця проживання маололітнього ОСОБА_6 разом із матір`ю ОСОБА_13 не заявляла до квітня 2023 року, коли заявила зустрічний позов про встановлення місця проживання дитини разом із матір`ю у даній справі №607/2430/23.

В матеріалах справи відсутні відомості про спроможність нової родини ОСОБА_13 забезпечити належні умови проживання та розвитку малолітнього ОСОБА_6 .

Суд не дослідив, чи має ОСОБА_13 самостійний дохід, освіту, стаж роботи, тощо.

ОСОБА_13 не надала доказів на підтвердження того, що в помешканні нової родини, де буде проживати хлопчик, достатньо місця для його проживання.

При ухваленні рішення про встановлення місця проживання ОСОБА_6 з матір`ю, змінивши соціальне середовище дитини, її побут, суд взагалі не з`ясував відношення нового чоловіка ОСОБА_13 до її сина від першого шлюбу, та чи згодний він проживати разом із сином дружини від першого шлюбу, піклуватися про нього, приймати участь в його вихованні, утримувати хлопчика фінансово.

Крім того вказує, що суд не досліджував характеризуючі матеріали відносно нового чоловіка ОСОБА_13 , з яким дитина буде вимушена проживати, оскільки новий чоловік ОСОБА_13 жодного разу не намагався налагодити відносини із малолітнім ОСОБА_6 . Також суд не з`ясував, як малолітній ОСОБА_6 буде адаптуватися до нового соціального середовища, коли опиниться серед незнайомих йому людей, що може негативно вплинути на психологічний стан хлопчика.

Суд визначив місце проживання дитини разом із матір`ю, змінивши місце проживання дитини з міста Київ, на с.Осмиловичі Володимир-Волинського району Волинської області, тим самим змінивши можливості розвитку та навчання дитини. Село Осмиловичі має населення у 397 осіб, закладів освіти не має, творчих гуртків також. Під час судового розгляду суд не з`ясував та не надав оцінку, як переїзд хлопчика зі столиці України у маленьке село вплине на його розвиток, освіту, а в подальшому на його долю.

Вказує, що суд не з`ясував, яким чином неповнолітній ОСОБА_6 буде відвідувати школу, яка відсутня у населеному пункті, де проживає родина ОСОБА_13 , відвідувати творчі гуртки, у тому числі займатися своїми улюбленими справами - малюванням та грі на музичних інструментах, гітарі.

Обґрунтовуючи рішення, суд упереджено поставився до особи батька дитини ОСОБА_1 , прийнявши до уваги лише покази свідків сторони ОСОБА_13 , її родичів, матері та вітчима, які упереджено ставляться до ОСОБА_1 .

Вважає, що суд прийшов до помилкового висновку про те, що саме батько ОСОБА_1 формує у ОСОБА_6 спотворену уяву про свою рідну матір, підсилює страхи і тривожність хлопчика, спричиняючи шкоду його психологічному здоров`ю, оскільки такі висновки суду не підтверджуються жодними доказами у справі, висновки органів опіки та піклування, у тому числі рішення Вугледарської міської ради, висновок органів опіки та піклування Оболонської у місті Києві державної адміністрації, наявні характеристики, навпаки, спростовують його.

Роблячи такі висновки, та обґрунтовуючи ними рішення, суд перейняв на себе обов`язки кваліфікованих спеціалістів, психологів, працівників органів опіки та піклування, які безпосередньо спілкувались із матір`ю, батьком та малолітнім ОСОБА_6 , на відміну від суду.

Зазначає, що у серпні 2021 року ОСОБА_13 , після перегляду відео, надісланого їй ОСОБА_1 , на якому він дає сину понюхати муку, звернулась до правоохоронних органів з метою притягнення чоловіка до відповідальності.

27 серпня 2021 року, через три дні після запису відео, за ініціативою ОСОБА_1 було проведено медичний огляд неповнолітнього ОСОБА_6 , за результатами якого в сечі знайдено алкалоїди опію та метаболіти, що стало наслідком вживання ліків.

Вказує, що суд частково дослідив результати медичного огляду, не зазначивши, що при огляді дитини 27 серпня 2021 року, відповідно до Акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 27 серпня 2021 року ОСОБА_6 лікарі встановили: зовнішній вигляд обстеження особи - пошкоджень не виявлено; поведінка обстежуваної особи - адекватна; скарг на свій стан особа не має; стан свідомості, орієнтування на місці, участі та власній особистості свідомий; мовоздатність - не порушена; вегетативно-судинні реакції - без обмежень; артеріальний тиск - 100/60; рухова сфера - без обмежень; хода зі швидкими поворотами без обмежень, міміка - звичайна.

Вказує, що вибіркове посилання суду на результати хіміко-токсикологічного дослідження біологічних середовищ в організмі людини на наявність наркотичних та психологічних речовин, відповідно до дослідження сечі від 27 серпня 2021 року, є необґрунтованим та безпідставним, оскільки алкалоїди опію та метаболіти були виявлені в допустимій нормі, в результаті вживання ліків.

Крім того зазначає, що суд не дослідив тієї обставини, що відділенням поліції Волноваського районного відділу поліції ГУНП в Донецькій області було внесено відомості до ЄРДР від 13 вересня 2021 року М30000683 за заявою матері дитини ОСОБА_2 , однак дослідивши матеріали заяви, в тому числі результати аналізів, орган досудового розслідування не знайшов підстав для винесення будь-яких процесуальних рішень та закрив кримінальне провадження за відсутністю складу злочину у діях ОСОБА_1 та необґрунтованості заяви матері дитини.

Вказує, що суд не надав належної правової оцінки сертифікатам та медичним довідкам про проходження періодичних наркологічних та психіатричних оглядів ОСОБА_1 , результати яких зафіксували відсутність відомостей про перебування під наркологічним чи психіатричним наглядом лікарів ОСОБА_1 ОСОБА_1 звертався до лікарських установ з метою підтвердити, що він не має жодних залежностей, оскільки ОСОБА_13 у всіх своїх скаргах та заявах постійно використовувала образливі вирази про вживання її чоловіком наркотиків.

Апелянт не погоджується із висновком суду про вчинення ним домашнього насилля відносно ОСОБА_13 та обґрунтування таких висновків судом, як складання адміністративних протоколів відносно ОСОБА_1 , які є наслідком безпідставних звернень ОСОБА_13 із надуманими заявами вже після припинення спільного проживання із ОСОБА_1 .

Суд не дослідив та не надав належної оцінки часу складання таких протоколів, роздільного проживання на час їх складання ОСОБА_1 та ОСОБА_13 , не перевірив обставини та результати судових розглядів.

Також зазначає, що за весь час спільного проживання ОСОБА_13 жодного разу не зверталась зі скаргами чи заявами до правоохоронних органів, соціальних служб, служб у справах дітей, благодійних організацій та інших установ.

Вказує, що у серпні 2021 року ОСОБА_13 сама відправила малолітнього сина ОСОБА_6 у АДРЕСА_3 , у гості до дідуся і бабусі - батьків ОСОБА_1 . В той же день ОСОБА_13 забрала доньку ОСОБА_8 та переїхала до своєї хрещеної.

Вказує, що у жовтні 2021 року батьки ОСОБА_1 дізнались від сусідів про те, що ОСОБА_14 вже проживає з іншим чоловіком. У вересні 2021 року ОСОБА_13 звернулась до Благодійної організації «Слов`янське серце» і з того часу вона почала безпідставно звинувачувати ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства.

Стверджує, що весь час ОСОБА_13 знала про місце знаходження дитини, їй було відомо що ОСОБА_6 знаходиться у бабусі з дідусем у с.Єлизаветівка, проте мати не приїжджала до сина, жодних дій до зближення з ним не робила.

За весь час ОСОБА_13 лише один раз приїхала провідати сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 . Останній раз ОСОБА_13 спілкувалась із малолітнім ОСОБА_6 по телефону ІНФОРМАЦІЯ_5 . Наслідок таких дій ОСОБА_13 підтверджує висновок органів опіки та піклування Оболонської у місті Києві державної адміністрації від 14 липня 2023 року №104-4845, згідно якого дитина відмовляється взаємодіяти з матір`ю, оскільки носить в собі образу на неї та відчуває себе покинутою своєю матір`ю ОСОБА_13 .

Зазначає, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази, що ОСОБА_13 намагалась зателефонувати чи якимось чином зв`язатись із сином ОСОБА_6 , із його батьком ОСОБА_1 , бабусею чи дідусем.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_7 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 жовтня 2023 року залишити без змін, оскільки вважає його законним та обґрунтованим.

Зокрема зазначає, що додані до апеляційної скарги копії документів, знімків, пояснень подані всупереч встановленому ст.83 ЦПК України порядку та з порушенням строків для подання доказів, оскільки повинні були бути поданими з позовною заявою або до закінчення підготовчого засідання, яке тривало кілька місяців до червня 2023 року. Апелянтом не обґрунтовано, що перешкоджало подати дані докази в передбаченому ЦПК порядку, так само як і заявити про допит свідків, письмові пояснення яких додані до апеляції, клопотати про проведення судово-психологічної експертизи дитини.

Вважає, що рішення суду про визначення місця проживання сина ОСОБА_6 з мамою відповідає найкращим інтересам дитини з огляду на те, що він зростатиме у повній родині, з двома сестричками, в дружній атмосфері, де панують повага та злагода, що підтверджено показаннями свідків ОСОБА_15 , згідно з якими підтверджено доброзичливі стосунки між нею, донькою та новим чоловіком ОСОБА_16 , на відміну від позивача, його турботливе ставлення до доньки ОСОБА_8 як до власної, готовність виховувати сина ОСОБА_6 .

Вказує, що матеріальні умови в них відносно однакові, оскільки як апелянт, так і вона є внутрішньопереміщеними особами, винаймають житло, отримують допомогу від держави як ВПО на себе та дітей. Вказує, що вона додатково отримує допомогу на дитину віком до 3 років. Крім того, її теперішній чоловік перебуває на службі у ВСУ, отримує гідну платню, і велику частину коштів пересилає на їхнє утримання.

При цьому зазначає, що школи є в сусідних селах (гімназії), дітей до школи возить шкільний автобус. В школах створено умови для розвитку творчих та обдарованих особистостей, а також для підвищення рівня соціальної адаптації. До найближчого міста - Нововолинськ, лише 7.3 км, систематичне автобусне сполучення. Зазначені обставини підтверджуються довідкою Поромівської сільської ради від 10 січня 2024 року № 41. Син чудово малює, проте ОСОБА_1 не вказав, що саме вона привила синові любов до малювання і зможе займатись цим надалі.

Вказує, що залюбки буде возити дітей на екскурсії, в зоопарки, інші розвивальні заходи, яких у Волинській області більш ніж достатньо (садиба-музей Л.Українки, Ліпінського, Стравінського, Музей сучасного мистецтва Корсаків, художній музей, замок Любарта з підземеллями, зоопарк, численні ТРК з дитячими розвагами, зимова ковзанка «Снігова королева», драматичний та ляльковий театри, філармонія, тощо) Обласний центр - Луцьк, знаходиться від села на відстані трохи більше години їзди.

Вважає, що проживання у Волинській області в умовах повномасштабного вторгнення є значно безпечнішим, ніж у столиці, з огляду на регулярні масштабні обстріли, очікуваний блекаут.

Вказує, що ганебним проявом зневаги до матері дитини, й самої дитини, маніпулюванням дитиною є відеозапис, на якому ОСОБА_1 вживає або імітує вживання наркотику (борошна, за його твердженням). Це прояв психічного насильства над ОСОБА_13 , адже їй невідомо, що за порошок він вживає (в пакеті може бути будь-яка речовина) і це робиться в присутності та за участі дитини, якому він втирає порошок у ясна, попри його пручання, плач, застосовуючи фізичну силу.

Зазначає, що якщо ОСОБА_1 і давав ліки дитині, що містять опіати, це свідчить про його безвідповідальне ставлення до дитини, адже з його показань до лікаря він не звертався. Відтак, в організмі дитини знайдені сліди наркотичної речовини, і ця речовина попала в дитячий організм в період знаходження дитини з батьком, що свідчить про небезпеку залишення дитини з батьком для здоров`я дитини.

Вказує, що син ОСОБА_6 протиправно та безпідставно утримується ОСОБА_1 та його батьками, всупереч рішення Комісії з питань захисту прав дитини Вугледарської міської ради №13 від 24 вересня 2021 року, яким було зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_11 (бабусю), ОСОБА_12 (вітчима) передати малолітнього ОСОБА_6 матері - ОСОБА_7 .

Крім того стверджує, що для забезпечення безпеки її та дітей цим рішенням їх було направлено для надання психологічної допомоги до цілодобового Центру соціально-психологічної допомоги терміном на півроку. Не до кожної особи застосовують такий захід, а тому Комісія мала підстави для прийняття такого рішення. В подальшому рішенням Вугледарської міської ради №393/6-21 від 17 листопада 2021 року було вирішено визначити місце проживання обох дітей разом з матір`ю. Зазначені державні установи прийняли ці рішення після неодноразових засідань та вивчення ситуації в родині, зважаючи на небезпеку знаходження дітей та її разом з ОСОБА_1 . ОСОБА_18 був присутній на цих засіданнях, надавав свої пояснення, однак проігнорував дані рішення, демонструючи таким чином зневагу до прав дітей, дружини, закону та загальноприйнятих норм суспільства.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Представник ОСОБА_7 проти апеляційної скарги заперечила та просила рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що клопотання про виклик та допит свідків, долучення до апеляційної скарги доказів, а також апеляційна скарга до задоволення не підлягають, виходячи із наступного.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 86 ЦПК України передбачений порядок подання доказів.

Так, відповідно до вимог вказаної статті сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

У випадку прийняття судом відмови сторони від визнання обставин суд може встановити строк для подання доказів щодо таких обставин.

Якщо зі зміною предмета або підстав позову або поданням зустрічного позову змінилися обставини, що підлягають доказуванню, суд залежно від таких обставин встановлює строк подання додаткових доказів.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

У разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів.

За нормами ст.189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є:

1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу;

2) з`ясування заперечень проти позовних вимог;

3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів;

4) вирішення відводів;

5) визначення порядку розгляду справи;

6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання. Підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

У відповідності до ст.197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд поряд з іншим:

- з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання;

- вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження;

- вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше;

- вирішує заяви та клопотання учасників справи;

- встановлює порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються під час розгляду справи по суті, про що зазначається в протоколі судового засідання.

Згідно із ст.200 ЦПК України у підготовчому засіданні суд постановляє ухвалу (ухвали) про процесуальні дії, що необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті. За результатами підготовчого засідання суд поряд з іншим постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Статтею 209 ЦПК України передбачено, що завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

За нормами ст. 222 ЦПК України головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин у підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи. Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені.

Відповідно до ч.1 ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (ч.1 ст.120 ЦПК України).

Як встановлено судом апеляційної інстанції, з позовом до Тернопільського міськрайонного суду ОСОБА_1 звернувся 03 лютого 2023 року, про що свідчить відмітка на конверті поштового відправлення. До зазначеного позову ОСОБА_1 не було долучено доказів, які він долучив до апеляційної скарги, а також не зазначено, що такі докази будуть з тих чи інших причин подані в майбутньому, в тому числі і висновок експерта №51/12/23 від 21 грудня 2023 року за результатами проведення психологічного дослідження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного ТОВ «Науково-практичне Східне бюро судових експертиз», який також долучено до апеляційної скарги і який він просив врахувати при ухваленні рішення.

Колегія суддів вважає, що у позивача та його представників, які діяли в інтересах ОСОБА_1 , була можливість після відкриття провадження у справі 10 лютого 2023 року і до закриття підготовчого провадження у справі 29 травня 2023 року заявляти будь-які клопотання, в тому числі клопотання про долучення доказів чи виклик свідків, чого ані ОСОБА_1 , ані його представниками зроблено не було. При цьому відповідачка ОСОБА_7 скористалась таким правом та заявляла клопотання про виклик до суду свідків, яких суд заслухав та врахував їхні пояснення.

Позивач та його представник не навели поважних причин, з яких не могли подати долучені до апеляційної скарги письмові пояснення свідків, фотографії, копії переписок з мобільного телефона, висновку психолога, а також заявляти клопотання про допит свідків в період підготовчого розгляду справи в суді першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, поданих апелянтом разом з апеляційною скаргою, а також про виклик свідків.

Що стосується суті спору, то колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено наступні обставини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 10 вересня 2016 року, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 листопада 2022 року у справі 607/14503/22.

У цьому шлюбі у сторін народились діти: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Влітку 2021 року сторони припинили проживати разом.

У серпні 2021 року ОСОБА_2 , після перегляду відео, надісланого їй ОСОБА_1 , на якому останній, застосувавши фізичну силу, дає ОСОБА_6 не відомий порошок білого кольору, звернулась до правоохоронних органів з метою притягнення чоловіка до відповідальності.

За результатами медичного огляду 27 серпня 2021 року неповнолітнього ОСОБА_6 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, в сечі знайдено алкалоїди опію та метаболіти.

Відділенням поліції №1 Волноваського районного відділу поліції ГУНП в Донецькій області розпочато розслідування кримінального провадження №0000683 від 13 вересня 2021 року за невиконання ОСОБА_1 обов`язків по догляду за дитиною.

Комісією з питань захисту прав дитини Вугледарської міської ради 24 вересня 2021 року було прийнято рішення №13, яким зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 передати малолітнього ОСОБА_6 матері - ОСОБА_7 ; для забезпечення безпеки ОСОБА_7 та її дітей, надання психологічної допомоги їй та дітям і підвищення батьківського потенціалу матері, Вугледарському міському ЦСССДМ (Пархоменко) направити ОСОБА_7 , з дітьми: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до цілодобового центру соціально-психологічної допомоги, за згодою ОСОБА_7 , терміном на пів року. Повернутись до розгляду питання визначення місця проживання дитини після завершення досудового розслідування щодо ОСОБА_1 .

Згідно рішення виконавчого комітету Вугледарської міської ради від 17 листопада 2021 року №393/6-21 визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю - ОСОБА_7 .

22 грудня 2021 року ОСОБА_7 зверталася до Вугледарської міської ради із заявою, про те, що рішення виконавчого комітету від 17 листопада 2021 року №393/6-21 щодо визначення місця проживання ОСОБА_6 не виконано, місце перебування сина ОСОБА_6 їй не відомо.

Також відповідачка-позивачка неодноразово зверталась до правоохоронних органів із заявами щодо розшуку сина та повернення його матері (13 вересня 2022 року, 10 квітня 2023 року).

Відповідно до договору оренди від 21 грудня 2022 року видно, що ОСОБА_1 орендує квартиру АДРЕСА_4 на строк 6 місяців з моменту прийняття приміщення в оренду.

З акту обстеження умов проживання квартири АДРЕСА_4 від 24 березня 2023 року, проведеного представником служби у справах дітей Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації, вбачається, що житло складається з двох кімнат, в яких проживають ОСОБА_1 (батько), ОСОБА_6 (син) та ОСОБА_11 (бабуся). Для проживання та повноцінного виховання дитини створені належні умови, батько здатен задовольнити потреби дитини.

Відповідно до довідки Центру науково-технічної творчості «Сфера» від 23 жовтня 2023 року №33, ОСОБА_6 дійсно займається в центрі в гуртку лего-конструювання по понеділках та середах.

Згідно сертифікатів та медичних довідок (а.с.127-132) за результатами огляду в 2021 та 2023 роках ОСОБА_1 проходив періодичні наркологічні та психіатричні огляди, відомостей про перебування під наркологічним чи психіатричним наглядом лікарів не виявлено.

ОСОБА_7 09 березня 2023 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_20 , у зв`язку із чим змінила прізвище на « ОСОБА_21 » (а.с.73).

Відповідно до довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 31 березня 2023 року та акту обстеження умов проживання від 2023 року, ОСОБА_7 , разом з малолітньою донькою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає адресою: АДРЕСА_5 . У приватному будинку створені належні умови для проживання та виховання дітей.

Як видно із характеристики виконавчого комітету Поромівської сільської ради Володимирського району Волинської області від 17 жовтня 2023 року, ОСОБА_13 зареєстрована як внутрішньо переміщена особа та проживає в селі Осмиловичі, в будинку, який належить на праві власності ОСОБА_22 та ОСОБА_23 . Разом з нею, як внутрішньо переміщені особи, проживають мати ОСОБА_24 , батько - ОСОБА_25 , брат - ОСОБА_26 , дочка - ОСОБА_27 , 2020 року народження, дочка - ОСОБА_28 , 2023 року народження. ОСОБА_13 бере участь у веденні особистого господарства. За свідченням сусідів - працьовита, товариська і ввічлива. В побуті доброзичлива і чуйна.

Як видно із висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , №104-4845, складеного Оболонською у місті Києві державною адміністрацією 14 липня 2023 року (а.с.215-219), комісія рекомендує суду прийняти рішення визначити місце проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 . При підготовці висновку, з метою об`єктивного розгляду даного питання, з`ясування думки дитини та дитячо-батьківських відносин, 24 квітня 2023 року службою у справах дітей та сім`ї було направлено лист до Оболонського районного в місті Києві центру соціальних служб з проханням призначити дитині психолога. З інформаційних довідок про роботу психолога з малолітнім ОСОБА_6 вбачається, що за результатами діагностики визначається порушення прив`язаності хлопчика до матері. Це виражається у небажанні хлопчика говорити про неї. Своєю сім`єю ОСОБА_6 вважає бабусю та батька. Про матір хлопчик відмовляється говорити, в лексиконі не вживає слово «мама». ОСОБА_6 знає і пам`ятає свою сестру, яка зараз проживає разом з матір`ю, але говорить, що головні люди в його житті - це батько і бабуся. Комісією було з`ясовано, що ОСОБА_6 боїться того, що мати може його забрати від батька і це приводить дитину до нестабільного психоемоційного стану. Хлопчик замикається, відмовляється говорити і будь-які спроби його вмовити не дають бажаного результату, відмовляється не тільки від взаємодії з матір`ю, а й від зустрічей з психологом.

Також судом досліджені відеозаписи, надані сторонами.

Колегія суддів вважає, що до спірних правовідносин слід застосувати наступні норми права.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з ч.ч.2, 8, 9 ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних, історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

У відповідності до ч.1 ст.18, ч.1 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно зі ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Частиною 4 ст.29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Частини 1, 2 ст.155 СК України вказують, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

У відповідності із ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини в справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, інші обставини, що мають істотне значення, але насамперед має виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти:

по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною;

по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Аналогічні висновки містяться і в рішенні ЄСПЛ від 01 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», де Суд наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти:

по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною;

по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Аналіз наведених норм права та практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із суб`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі №377/128/18 (провадження №61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Отже, при розгляді даної справи щодо місця проживання дитини колегія суддів насамперед виходить з інтересів самої дитини, а також дотримання балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Як було встановлено судом, органом опіки та піклування Оболонської у місті Києві державною адміністрацією надано висновок, в якому рекомендовано визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 .

Разом з тим, колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду про те, що вказаним висновком органу опіки та піклування підтверджується лише той факт, що батько дитини створив належні умови для повноцінного розвитку та проживання малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також, орган опіки і піклування врахував думку малолітнього та його ставлення до батька та матері.

Надаючи оцінку думці малолітнього ОСОБА_6 колегія суддів вважає вірними доводи суду першої інстанції про те, що всі його спогади про матір, які стосуються періоду проживання в м.Вугледар, формувалися до серпня місяця 2021 року, коли мати ОСОБА_2 фактично була змушена в силу сімейних обставин змінити місце проживання. Дитині на той час було лише 4 роки, а тому в силу його малого віку дані спогади не можуть бути чіткими.

Більше того, на думку колегії суддів, зазначені у вказаному вище висновку органу опіки та піклування Оболонської у місті Києві державної адміністрації твердження про те, що у хлопчика ОСОБА_6 визначається порушення прив`язаності до мами, що виражається у небажанні хлопчика говорити про неї та він не вживає в лексиконі слово мама, свідчать про те, що малолітня дитина є вразливою до маніпуляцій зі сторони дорослих, що могли спричинити формування саме такого бажання в дитини (зокрема, дитина тривалий час проживає з батьком, який чинить перешкоди у спілкування матері з сином, що призвело до такого негативного наслідку, як втрата сталих емоційних зв`язків матері та дитини).

Таким чином, саме лише висловлене дитиною бажання проживати з батьком не може бути безумовною підставою для відповідного визначення місця проживання, оскільки при вирішенні спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суди повинні ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку доказам: кожному конкретно взятому та у сукупності.

Аналогічний висновок викладений у постанові КЦС у складі Верховного Суду від 27 січня 2021 року.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в Постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 607/25451/19 вказав, що проживання малолітньої дитини з батьком, у сім`ї якого створені належні умови для виховання, навчання та гармонійного розвитку дитини, виховання та піклування батька про дитину, є свідченням належного виконання батьком своїх батьківських обов`язків та не може бути безумовною підставою для визначення місця проживання дитини саме з ним.

Суд першої інстанції також вірно зазначив, що на час проживання із матір`ю, син прихильно ставився до неї і виявляв любов, що підтверджується, зокрема, рішеннями Вугледарської міської ради, яким визначено місце проживання неповнолітнього з матір`ю, показаннями свідків. Зауважень щодо неналежного виконання материнських обов`язків не було під час проживання із сином. Вже після того, як неповнолітній проживав тільки із батьком, різко негативно відноситись до матері.

Фактично в результаті впливу батька та його рідних на дитину шляхом формування негативного образу рідної матері, яку він до цього любив, спонукання ОСОБА_6 без будь-якої правомірної причини відмовитися від контактів із нею, має місце штучне відчуження ОСОБА_13 від її сина.

На думку суду, саме батько ОСОБА_6 формує у нього спотворену уяву про свою рідну матір, підсилює страхи і тривожність хлопчика, спричиняючи шкоду його психологічному здоров`ю.

Вказане свідчить про негативний вплив відповідача на формування у дитини сприйняття образу сім`ї та шанобливе відношення до обох батьків.

Враховуючи викладене, думка дитини щодо її бажання проживати з батьком у контексті даної справи є для суду непереконливою з огляду на те, що останнім часом ОСОБА_6 проживає з батьком та зазнає його впливу, малолітній вік дитини, обмеження спілкування з матір`ю та конфлікт між батьками щодо визначення місця проживання сина.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновок органу опіки та піклування Оболонської у місті Києві державної адміністрації, в якому рекомендовано визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , не свідчить про те, що проживання з батьком буде відповідати найкращим інтересам дитини.

Доводи апеляційної скарги про те, що саме ОСОБА_13 чинила перешкоди у його спілкуванні із дочкою ОСОБА_8 і він неоднарозово просив її дозволити спілкуватись із дочкою, передати доньці кошти, подарунки на Новий рік, на думку колегії суддів є необґрунтованими, оскільки позивач звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання з ним виключно малолітнього ОСОБА_6 , що може свідчити про його незаінтересованість до доньки та намагання виставити в поганому світлі ОСОБА_13 .

При цьому слід зазначити, що ОСОБА_13 неодноразово зверталась у відповідні органи з метою відібрання від ОСОБА_1 малолітнього сина, про що свідчать неодноразові звернення до правоохоронних органів, у Службу у справах дітей з заявами про вчинення насильства щодо неї та дітей.

Як встановлено судом, 24 серпня 2021 року позивач надіслав ОСОБА_13 відеозапис, на якому він, перебуваючи разом із сином ОСОБА_6 , висипає порошок білого кольору на стіл, пропонує його дитині, потім насильно, застосувавши фізичну силу, дає порошок в рот синові, попри його плач та пручання. Після цього він сам вживає порошок, вдихаючи його через трубочку.

Згідно результату хіміко-токсикологічного дослідження біологічних середовищ в організмі людини на якісну наявність наркотичних та психотропних речовин № 2131 від 03 вересня 2021 року в сечі малолітнього ОСОБА_6 знайдені алкалоїди опію та метаболіти, що свідчить про те, що в організмі дитини була присутня наркотична речовина. Після цього ОСОБА_13 звернулася з заявою в поліцію, де 13 вересня 2021 року відділом поліції ГУНП України в Донецькій області було відкрите кримінальне провадження №0000683 щодо ОСОБА_1 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 166 КК України. Комісією з питань захисту прав дитини 24 вересня 2021 року було зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_11 (матір позивача), ОСОБА_12 (вітчима позивача) передати малолітнього ОСОБА_6 матері - ОСОБА_7 .

Як вбачається з рішення цієї комісії ОСОБА_1 та його батьки були присутні на засіданні, однак рішення не виконали.

Для забезпечення безпеки її та дітей відповідачку та дітей було направлено для надання психологічної допомоги до цілодобового Центру соціально-психологічної допомоги терміном на півроку. В подальшому, рішенням Вугледарської міської ради № 393/6-21 від 17 листопада 2021 року було вирішено визначити місце проживання обох дітей разом зі нею.

Оскільки ОСОБА_1 не виконував рішення про передачу сина, ОСОБА_13 зверталася до Вугледарського міського суду з позовом про відібрання дитини в батька та повернення її за місцем проживання матері. 13 вересня 2022 року подала заяву в поліцію про розшук дитини.

Таким чином, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_13 вперше звернулась до поліції через 1 рік після останнього спілкування з сином, а вдруге звернулась лише через 2 роки після останнього спілкування з ним, що, на думку апелянта, свідчить про дійсне ставлення матері та її бажання спілкуватись із сином та виховувати його, є необґрунтованими та безпідставними, оскільки ОСОБА_13 вчиняла усі необхідні дії задля захисту інтересів та безпеки малолітнього сина.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази щодо закриття кримінального провадження №0000683 відносно ОСОБА_1 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 166 КК України, а тому доводи апеляційної скарги з цих підстав є безпідставними.

Також слід зазначити, що згідно з даних Єдиного реєстру судових рішень та відкритого доступу в системі «Судова Влада» вбачається, що ОСОБА_1 також є обвинуваченим і в іншому кримінальному провадженні за ч.2 ст. 125 КК України № 0000080 від 16.11.2020.

Той факт, що за неодноразовими зверненнями ОСОБА_13 в поліцію про вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства працівниками поліції були складені відповідні протоколи, справи про вчинення даних адміністративних правопорушень закривались судом

Дані обставини, на думку колегії суддів, в своїй сукупності свідчать про схильність ОСОБА_1 до вчинення фізичного насилля, а тому доводи ОСОБА_13 , в тому числі у позовній заяві, про її приниження, застосування психічного та фізичного насильства зі сторони ОСОБА_1 , внаслідок чого їй довелося змінити місце проживання, не є безпідставними.

Долучена до матеріалів справи довідка-характеристика, видана Головою правління ОСББ «Граніт-Вугледар» на ОСОБА_1 від 05 листопада 2021 року про те, що він за час проживання в АДРЕСА_2 з 2019 року характеризується ввічливим, доброзичливим, громадський порядок не порушує та на нього від сусідів та членів родини нарікань і скарг не надходило, не свідчить про безпідставність зазначених вище встановлених судом обставин.

Доводи апеляційної скарги про те, що напередодні засідання Комісії від 06 липня 2023 року мати дитини, через застосунок Viber, запитала чи можлива її участь у засіданні за допомогою відеоконференції, на що їй було відмовлено і повідомлено про проходження цього засідання в офлайн режимі і участь на засіданні онлайн неможлива, після чого ОСОБА_13 на засідання не з`явилась, є необґрунтованими, оскільки згідно з наявних в матеріалах справи довідки КЗ Тернопільської обласної ради ГУОЗ Тернопільської обласної державної адміністрації «Тернопільський обласний перинатальний центр «Мати і дитина» №37 від 20 лютого 2023 року, а також виписки із медичної картки амбулаторного хворого від 13 березня 2023 року, остання перебувала на стаціонарному лікуванні у зв`язку з загрозою переривання вагітності, а тому в силу незадовільного стану здоров`я, а також ризику втратити дитину, не могла фізично бути присутньою на зазначеному засіданні.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_13 судом першої інстанції враховано вік неповнолітнього ОСОБА_6 , можливість матері забезпечити належні умови проживання, виховання та розвитку сина. Суд зважає, що відповідачка-позивачка має житло, позитивно характеризується за місцем проживання, є дбайливою матір`ю, за час проживання дитини з нею належним чином його виховувала в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, піклувалася про його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток.

При цьому, як вбачається з характеристики виконавчого комітету Поромівської сільської ради Володимирського району Волинської області від 17 жовтня 2023 року, ОСОБА_13 зареєстрована як внутрішньо переміщена особа та проживає в селі Осмиловичі, в будинку, який належить на праві власності ОСОБА_22 та ОСОБА_23 . Разом з нею, як внутрішньо переміщені особи, проживають мати ОСОБА_24 , батько - ОСОБА_25 , брат - ОСОБА_26 , дочка - ОСОБА_27 , 2020 року народження, дочка - ОСОБА_28 , 2023 року народження. ОСОБА_13 бере участь у веденні особистого господарства. За свідченням сусідів - працьовита, товариська і ввічлива. В побуті доброзичлива і чуйна.

Крім того, з матеріалів справи також вбачається, що теперішній чоловік ОСОБА_13 - ОСОБА_20 , який за словами останньої служить на даний час в ЗСУ та отримує гідну зарплатню, систематично надсилає їй на банківську картку грошові кошти, а також отримує соціальну та іншу допомогу, що в сукупності дає суду підстави вважати, що ОСОБА_29 має достатнє матеріальне забезпечення задля утримання дітей та надання їм усього необхідного для розвитку і навчання.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не дослідив умови проживання ОСОБА_13 , а також судом не надано оцінки характеристики її теперішнього чоловіка, є необґрунтованими та безпідставними, оскільки Комісією з питань захисту прав дитини Вугледарської міської ради 24 вересня 2021 року було прийнято рішення № 13, яким зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 передати малолітнього ОСОБА_6 матері - ОСОБА_7 , а згідно з рішенням виконавчого комітету Вугледарської міської ради від 17 листопада 2021 року №393/6-21 визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю - ОСОБА_7 .

Судом першої інстанції враховано, що батько, у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування та участь у вихованні сина.

Враховуючи наведені обставини колегія суддів вважає, що задля якнайкращого забезпечення інтересів дитини, судом вірно визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_13 .

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи із наведеного вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином дослідив наявні в матеріалах справи докази, дав їм вірну оцінку, а тому дійшов законного та обґрунтованого висновку щодо відмови позивачу у задоволенні його позовної заяви та задоволенні зустрічної позовної заяви.

Інші доводи апеляційної скарги є безпідставними та на увагу не заслуговують.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд апеляційної інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до вимог ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 21 лютого 2024 року.

Головуючий

Судді