Справа № 463/4942/23 Головуючий у 1 інстанції: Головатий Р.Я.
Провадження № 22-ц/811/1242/24 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 12 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

15.06.2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просив стягнути з відповідача в свою користь безпідставно набуті кошти у розмірі 90 000 грн.

Позов обґрунтовував тим, що 22.05.2023 року з його розрахункового рахунку на розрахунковий рахунок відповідача було перераховано грошові кошти в сумі 90 000 грн. При цьому, між сторонами будь-яких цивільно-правових угод з приводу цього не укладалось, судові рішення про стягнення таких коштів не ухвалювались. Вважав, що зазначені грошові кошти набуті відповідачем без відповідної правової підстави, а тому підлягають поверненню позивачу на підставі ст.1212 ЦК України як безпідставно набуте майно.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 90 000 грн відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

Вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що 22 травня 2023 року о 10 годині 37 хвилин з розрахункового рахунку IBAN - НОМЕР_1 , який належить позивачу, на розрахунковий рахунок IBAN - НОМЕР_2 , який належить відповідачу, перераховано грошові кошти у розмірі 90 000 грн. При цьому, грошові кошти набуті відповідачем за рахунок позивача безпідставно, зокрема, за відсутності між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладених договорів та/або правочинів, судових рішень тощо. З урахуванням того, що позивачем заявлено про відсутність правової підстави для набуття та збереження відповідачем грошових коштів за рахунок позивача, саме відповідач з урахуванням норм процесуального закону зобов`язаний доводити наявність такої підстави. Як вбачається з письмових пояснень відповідача, між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу криптовалюти USDT - ордер № . Однак, зазначене не підтверджено належними доказами. З наданих відповідачем пояснень та документів вбачається, що покупцем криптовалюти USDT був ОСОБА_4 , а не ОСОБА_3 , а покупцем - ОСОБА_5 , а не ОСОБА_1 . Крім того, згідно виписки по надходженням по картці/рахунку, 22.05.2023 року на рахунок відповідача грошові кошти у якості оплати криптовалюти за ордером № від покупця ОСОБА_5 не надходили та не зараховувались. Зазначене свідчить про те, що покупець ОСОБА_5 зобов`язання з оплати товару - криптовалюти USDT не виконав, а ОСОБА_4 передав криптовалюту USDT за відсутності на те підстав (оплати товару ОСОБА_5 ).

В свою чергу, між позивачем та відповідачем не було укладено жодного договору купівлі-продажу криптовалюти USDT, позивач не зареєстрований та ніколи не був зареєстрований у додатку «BINANCE», у зв`язку з чим грошові кошти у розмірі 90 000,00 грн є безпідставно набутим відповідачем майном та підлягають поверненню на підставі ст. 1212 ЦК України.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Згідно положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Аналіз ст. 1212 ЦК України вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого ст. 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Згідно правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 910/17324/19, сутність зобов`язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі від початку правовідношення, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Судом встановлено, що 22.05.2023 року о 11 годині 37 хвилин з розрахункового рахунку IBAN - НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , на розрахунковий рахунок IBAN НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_3 , перераховано грошові кошти у розмірі 90 000 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №Р24АD0524 від 22.05.2023 року (а.с. 6).

Звертаючись до суду з позовом про стягнення коштів, ОСОБА_1 посилався на безпідставне набуття відповідачем 90 000 грн у зв`язку з допущенням ним помилки при здійсненні операцій з розрахункового рахунку IBAN - НОМЕР_1 , що є підставою для повернення йому таких на підставі ст. 1212 ЦК України.

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_3 отримав від позивача спірні грошові кошти для передачі таких ОСОБА_4 , зареєстрованого у додатку «Binance», в рахунок оплати вартості криптовалюти, придбаної в останнього ОСОБА_5 на криптовалютній біржі у додатку «Binance» за ордером № у кількості 2327,90 USDT на суму 90 000 грн, що підтверджується скріншотом з чату біржі «Binance», згідно якого ордер на купівлю криптовалюти створений 22.05.2023 року о 10:36:41, час очікування оплати 2,17 хв, сума 90000 грн (а.с.38-39), що відповідає даті, часу та сумі, зазначеним у платіжній інструкції на переказ коштів позивачем відповідачу (а.с.6).

Відтак, матеріалами справи встановлено, що знайомий відповідача ОСОБА_4 на підставі ордеру з продажу криптовалютних активів, сформованого на криптовалютній біржі, шляхом P2P переказу відчужив криптовалютні активи за певну грошову винагороду, в свою чергу, набувши право власності на грошові кошти, що надійшли на рахунок відповідача та останній не знав і не міг знати, що він набув право власності на майно (грошові кошти) у особи, яка не мала права це майно відчужувати.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач добровільно та послідовно, за відсутності будь-якої помилки, в тому числі рахункової, передав кошти відповідачу за відсутності зобов`язання по перерахунку таких коштів та відсутності договірних умов щодо їх подальшого повернення. При цьому, суд першої інстанції вважав поведінку позивача суперечливою, оскільки останній вільно та без помилки погодився на настання для нього невигідних наслідків, що у свою чергу виключає задоволення позовних вимог про стягнення грошових коштів як безпідставно набутих відповідачем на підставі ст. 1212 ЦК України.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується повністю, оскільки такий відповідає матеріалам справи та встановленим судом обставинам.

При цьому, колегія суддів враховує, що в матеріалах справи відсутні належні докази звернення позивача до представників банку з приводу повернення списаних з його рахунку грошових коштів, вжиття ним заходів для блокування рахунку, а також докази звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів України з заявою про вчинення кримінального правопорушення щодо заволодіння його грошовими коштами, що свідчить про недобросовісність дій позивача та введення суду в оману щодо дійсних обставин справи, що також підтверджується наявністю на розгляді інших судів справ за позовом ОСОБА_1 з аналогічним позовними вимогами до різних відповідачів, спір з якими виник за схожих обставин (справи №210/3109/23, №750/8718/23, №216/4506/23).

За встановлених обставин справи відсутність систематичного та неодноразового характеру перерахування позивачем грошових коштів відповідачу не може беззаперечно свідчити про наявність підстав для стягнення грошових коштів, враховуючи, що позивач вільно погодився на безпідставну передачу коштів і відповідно - на настання невигідних для себе наслідків.

Доводи апеляційної скарги щодо обов`язку відповідача доводити наявність підстави для набуття та збереження спірних грошових коштів не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються положеннями процесуального закону, якими встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а тому кожна зі сторін спору повинна довести обставини, які мають значення для справи.

Інші доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст постанови складено - 04 листопада 2024 року.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду міста Львова від 12 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний тест постанови складено 04 листопада 2024 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: Я.А. Левик

М.М. Шандра