Номер провадження 2/754/1370/24
РІШЕННЯ

Іменем України

10 грудня 2024 року м.Київ

Деснянський районний суд міста Києва

під головуванням судді Бабко В. В.

за участю секретаря судового засідання Краснощоки О.В.

за участю відповідача ОСОБА_1

за участю представника відповідача Іваніва С. П.

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Флексіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

У С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство «Банк Січ» звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що 12.07.2022 між АТ «Банк Січ» та ОСОБА_1 було укладено заяву-договір № 1701/980 на відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу, видачу платіжної картки до Правил обслуговування фізичних осіб в АТ «Банк Січ». Відповідно до умов Договору АТ «Банк Січ» відкрив клієнту поточний рахунок, операції за якими здійснюються з використанням електронного платіжного засобу. У зв`язку з неодноразовими операціями з конвертації валюти, та іншими операціями по рахунку, відбулись дії, що спричинили несанкціонований овердрафт. Через постійне користування рахунком та вчинення операцій по рахункам, зокрема безготівковими переказами коштів та непогашенням комісії за цими операціями, станом на 25.07.2022 у відповідача утворилась заборгованість в розмірі 28556,40грн, у зв`язку з чим Банком розпочато облік несанкціонованого овердрафту. Станом на 24.11.2023 у ОСОБА_1 наявна заборгованість в розмірі 66359,40грн, яка складається з: заборгованості по основній сумі кредиту в розмірі 28556,40грн, заборгованість по нарахованим процентам - 19050,65грн, заборгованість по нарахованій та несплаченій комісійної винагороди в розмірі 18752,35грн.

08.12.2023 ухвалою Деснянського районного суму м. Києва, відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

12.01.2024 до суду від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначено, що дійсно між сторонами 12.07.2022 було підписано заяву-договір № 1701/980 на відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу. Однак цим Договором не передбачалась встановлення кредитного ліміту. Відповідач зазначає, що він користувався виключно власними грошовими коштами та мав позитивний баланс рахунку. Протягом часу користування рахунком у нього не було заборгованості по рахунку. Також відповідач зазначає, що він не звертався до Банку із заявою про надання йому овердрафту та/або кредиту. А із розрахунку заборгованості неможливо встановити чи надавався йому кредит, в якому розмірі та на яких підставах. Звертає увагу, що позивач, згідно виписці по рахунку, нараховує відповідачу відсотки за кредитним Договором № 1701/980/2 від 25.07.2023. Однак копію цього Договору позивачем до матеріалів справи не надано. Таким чином вважає, що позивачем не доведено виникнення заборгованості у відповідача та не доведено укладення Договору № 1701/980/2 від 25.07.2023 або укладання кредитного Договору у вигляді овердрафту, не надано доказів про надання кредитних коштів відповідачу. На підставі викладеного просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

21.10.2024 до суду від адвоката Іваніва С.П., який представляє інтереси ОСОБА_1 , надішли письмові пояснення, відповідно до яких зазначено, що у заяві-договорі № 1701/980 не існує пункту 7.2.7.1., на який посилається позивач. А отже твердження позивача, що сторони шляхом підписання Договору погодили, що на рахунку електронного платіжного засобу може виникати несанкціонований овердрафт, не відповідають дійсності. Зазначає, що Договір за свої предметом та змістом не є кредитним Договором, він не містить істотних умов про несанкціонований овердрафт. А доданий до позову витяг з Правил обслуговування фізичних осіб в АТ «Банк Січ» від 09.10.2020 із змінами та доповненнями в редакції від 25.05.2022 і Тарифи по обслуговуванню поточного рахунку, не містить підпису відповідача. Звертає увагу суду, що обов`язку сплачувати банку несанкціонований овердрафт або будь-яких інших платежів, окрім комісії встановлених Тарифами, клієнт за Договором не приймав. А наданих до суду розрахунках заборгованості, взагалі зазначений інший кредитний Договір № 1701/980/2 від 25.07.2023. Копія якого відсутня в матеріалах справи. На підставі наведеного просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Суд 21.10.2024 ухвалив про заміну не належного позивача Акціонерне товариство «Банк Січ» на його правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Флексіс», в якості належного позивача у справі № 754/17543/23 за позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, про що внесено до протоколу судового засідання.

Позивач ТОВ «Фінансова Компанія «Флексіс» в судове засідання, призначене на 03.12.2024, свого представника не направили. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного докумету (документ доставлено до електронного кабінету 24.10.2024 о 23:39). Причину нез`явлення представника, суду не повідомлено. У матеріалах справи міститися клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Кисличенко І. В. в судове засідання, призначене на 03.12.2024 не з`явились. До суду від адвоката Кисличенко І. В. надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони відповідача, просили відмовити в позові повністю.

Ураховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення по справі у відсутності учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити, з таких підстав.

Суд установив такі факти та їх правовідносини.

12.07.2022 між АТ «Банк Січ» та ОСОБА_1 було укладено Заяву-Договір № 1701/980 на відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу, видачу платіжної картки до Правил обслуговування фізичних осіб в АТ «Банк Січ».

Згідно із п. 1.1. Заяви-Договору, підписанням цієї Заяви-Договору клієнт приєднується до Публічної пропозиції АТ «Банк Січ», Правил обслуговування фізичних осіб в АТ «Банк Січ», Тарифів АТ «Банк Січ» розміщених на офіційному сайті www.sichbank.com.ua.

Відповідно до Заяви-Договору, Банк відкриває клієнту поточний рахунок, операції за яким здійснюються з використанням електронного платіжного засобу, здійснює обслуговування рахунку на підставі Публічної пропозиції, Правил, Тарифів АТ «Банк Січ» та правил користування платіжними картками в АТ «Банк Січ», оприлюднених Банком на його офіційному сайті. Зі змістом правил клієнт ознайомлений. Вимоги цих документів до клієнта є обов`язковими (п. 1.2., 1.3. Договору).

Згідно із п. 1.5. Заяви-Договору, ця Заява-Договір є заявою про відкриття поточного рахунку і договором банківського рахунку. Підписанням Заяви-Договору, клієнт повністю та безумовно підтверджує факт прийняття (акцепту) приєднання до Правил розміщених на офіційному сайті Банку. Клієнт підтверджує, що перед підписанням цієї Заяви-Договору він ознайомився з Тарифами Банку та всіма умовами правил.

За невиконання або неналежне виконання Банком обов`язків за цією Заяву-Договором, Банк несе відповідальність у відповідності до чинного законодавства. Сторона цієї Заяви-Договору, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язань, якщо вона доведе, що це порушення сталось внаслідок випадку або форс-мажорних обставин ( п. 3.1, 3.2. Договору).

12.07.2022 ОСОБА_1 було відкрито поточний рахунок у валюті гривня, та видано платіжну карту, конверт з Пін-кодом, що підтверджується підписом ОСОБА_1 на Заяві-Договорі № 1701/980 вілд 12.07.2022.

У Правилах обслуговування фізичних осіб в АТ «Банк Січ» та Тарифах по обслуговуванню поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу «Для власних потреб» - зазначені умови відкриття рахунку, встановлення овердрафту (короткострокового кредиту) та тарифи АТ «Банк Січ».

У Заяві-Договорі № 1701/980 на відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу, видачу платіжної картки до Правил обслуговування фізичних осіб в АТ «Банк Січ», відсутні відомості про те, що відповідачу встановлюється кредитний ліміт на картку, або те, що сторонами погоджено встановлення овердрафту (короткострокового кредиту). Також вістуні відомості, з якими саме Правилами та Тарифами ознайомлений і погоджується відповідач, підписуючи Заяву-Договір. Крім цього, відсутні умови кредитування та заява взагалі не містить даних про отримання відповідачем суми кредиту.

Згідно із Виписок з рахунків приватного клієнта, АТ «Банк Січ» надає внутрішньобанківські операції за рахунками відповідача, відкритих відповідно з посиланням на кредитний Договір № 1701/980/2 від 25.07.2022.

Однак копія цього кредитного Договору до матеріалів справи стороною позивача не долучена. Крім того, Виписки по особовим рахункам не містять ані печатки Банку, ані підпису уповноваженої особи. Натомість вони мають лише прописану посаду Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк Січ» Ірини Стрюкової.

04.10.2024 між АТ «Банк Січ» та ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» було укладено Договір про відступлення прав вимоги № 91, у відповідності до умов якого АТ «Банк Січ» відступає ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» вимоги до позичальників, а ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» набуває права вимоги Банку до позичальників, зазначених у Додатку № 1 до цього Договору.

Згідно із Витягу з Реєстру договорів до Договору про відступлення прав вимоги № 91 від 04.10.2024, ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним Договором № 1701/980/2, в загальному розмірі 59899,72грн.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Стаття 628 ЦК України визначає, що договір, що укладається між Банком та клієнтом є змішаним договором, в якому містяться елементи різних договорів, в тому числі, але не виключно: договору банківського рахунка; договору про споживчий кредит.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини 1 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно з частиною 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій Формі.

Стаття 1055 ЦК України передбачає, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частини першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

У статті 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною другою статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц (провадження №61-34764св18) зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами».

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Однак у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в цьому випадку АТ «Банк Січ»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Так суд установив, що Заяву-Договір № 1701/980 на відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу, видачу платіжної картки до Правил обслуговування фізичних осіб в АТ «Банк Січ» було власноручно підписано ОСОБА_1 .

Натомість Правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Банк Січ» та Тарифи по обслуговуванню поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу «Для власних потреб» відповідачем не підписані.

На офіційному сайті АТ «Банк Січ» (www.sichbank.com.ua) Правила та Тарифи Банку - відсутні.

До того ж, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Правила та Тарифи Банку, які додані до позовної заяви, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Заяву-Договір на відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу, видачу платіжної картки до Правил обслуговування фізичних осіб в АТ «Банк Січ».

А отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Крім того, ураховуючи, що Правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Банк Січ» неодноразово змінювалися самим Банком, в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, що підтверджуються записами на самих Правилах, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Правила обслуговування фізичних осіб у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Тому у суду не має підстав вважати, що Правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Банк Січ» є договором приєднання у розумінні ст. 634 ЦК України.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Банк Січ», відсутність у Заяві-Договорі домовленості сторін про отримання кредиту, сплату відсотків нарахованих на прострочений кредит, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Крім того, щодо переходу прав вимоги, які перейшли до позивача, як нового кредитора, від АТ «Банк Січ» суд установив таке.

Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України).

Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц.

Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору.

Так, з матеріалів справи убачається, що Договорів про відступлення прав вимоги № 91 від 04.10.2024, який укладений між АТ «Банк Січ» та ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» було здійснено відносно кредитного Договору № 1701/980/2 від 25.07.2022, що підтверджується Витягом з Реєстру договорів до Договору про відступлення прав вимоги.

Однак у матеріалах справи відсутній примірник кредитного Договору № 1701/980/2 від 25.07.2022 укладений між АТ «Банк Січ» та ОСОБА_1 . Тобто матеріали справи не містять підтвердження укладання кредитного Договір № 1701/980/2 від 25.07.2022 між АТ «Банк Січ» та ОСОБА_1 , та існування такого договору.

До матеріалів справи додано лише Заяву-Договір № 1701/980 від 12.07.2022, укладену між АТ «Банк Січ» та ОСОБА_1 на відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу, видачу платіжної картки до Правил обслуговування фізичних осіб в АТ «Банк Січ».

Разом з тим, в матеріалах справи відсутній належний розрахунок заборгованості за договором № 1701/980 від 12.07.2022, в якому повинно було б конкретизовано щодо дати видачі кредиту та порядку нарахування відсотків за користування кредитом, відсутні первинні банківські документи і, відповідно, належних та допустимих доказів підтвердження обставин зазначених в позові суду не надано.

За змістом ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ч.1-3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц вказала на те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Отже з наведених обставин справи, з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд дійшов висновку, що ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» не довів належними та допустимими доказами, що до нього перейшло право вимоги за будь-яким кредитним договором укладеним між АТ «Банк Січ» та ОСОБА_1 , а конкретно, що до нього перейшло право вимоги за Заявою-Договором № 1701/980 від 12.07.2022 між АТ «Банк Січ» та ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, не визнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення.

Нормами ЦПК України не передбачено можливості заміни позивача чи залучення особи як співпозивача.

Відсутність порушеного, не визнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові.

Зокрема, встановивши те, що оспорюваний правочин або інші правовідносини не порушують прав і законних інтересів позивача, суд не повинен вдаватися до перевірки ефективності обраного позивачем способу захисту та правової оцінки по суті спору, встановлення обставин наявності/відсутності ідентифікуючих ознак, оскільки вказане є самостійною, достатньою підставою для відмови в позові.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 910/15262/18, від 03 березня 2020 року у справі № 910/6091/19, від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Конституція України, проголосивши Україну соціальною, правовою державою, визначила зміст і спрямованість діяльності держави, зокрема її обов`язок щодо утвердження, забезпечення і гарантування прав і свобод людини (статті 1, 3 Конституції України).

Згідно з ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості не підлягають задоволенню, оскільки представником позивача не надано суду доказів, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивача, як це передбачено статтями 76-79 та 81 ЦПК України.

Отже суд відмовляє у задоволенні позову, як такого, що заявлений неналежним позивачем.

Відповідно до статей 133, 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Керуючись Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, статтями 11, 207, 512-519, 509, 526, 628, 626, 629, 633, 634, 639, 1046, 1054 ЦК України, статтями 2, 4, 76-81, 89, 133, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Флексіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити в повному обсязі.

Судові витрати покладаються на позивача.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Флексіс», , місцезнаходження за адресою: місто Київ, вул. Борисоглібська, буд. 16-В, оф. 2.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено та підписано 10.12.2024, у відповідності до частини 5 статті 268 ЦПК України.

Суддя В. В. Бабко