Єдиний унікальний номер справи 333/4624/18
Номер провадження 6/333/655/24
УХВАЛА

іменем України

про видачу дублікату виконавчого документа

27 вересня 2024 року місто Запоріжжя

Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі: за участі:головуючого судді секретаря судового засіданняСтоматова Е.Г. Бережної Д.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя заяву позивача ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

18 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, в якій просила видати дублікат виконавчого листа по справі № 333/4624/18 про збільшення розміру аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на підставі рішення Апеляційного суду Запорізької області від 28.01.2014 р. по справі №22-ц/778/123/14 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця до повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця.

Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні докази, з`ясувавши обставини, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення заяви з таких підстав.

Рішенням Комунарськго районного суду міста Запоріжжя від 27 травня 2019 року по справі № 333/4624/18 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця до повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця.

Рішення набрало законної сили 28 червня 2019 року.

Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Отже, на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є джерелом права.

Згідно з ч. 1 ст. 6 зазначеної Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Проте, закріплене в цій статті право на справедливий суд було би неповним, якщо би воно обмежувалося лише справедливим судовим рішення без гарантій його виконання та без якого таке право було б ілюзорним.

Державою у конституційний спосіб шляхом ухвалення судового рішення іменем України було захищено право позивача, за рахунок якого в майбутньому гарантується його виконання. Нехтування цими гарантіями недопустимо в інтересах суспільства і держави, а в розумінні ст. 6 Конвенції поряд з інтересом відповідача у справі виправдовує переслідувану мету позивача на справедливий доступ до суду в завершальній стадії захищеного права.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

У п. 9 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст. ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Підпунктом 17.4 п. 17 Розділу XIII ЦПК України «Перехідні положення» передбачено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

ВС зауважив, що аналіз пункту 17.4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, дозволяє дійти висновку, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата.

ЦПК України не надає права відмовити в задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого документа з мотивів її необґрунтованості та не зобов`язує стягувача наводити причини втрати виконавчого документа. За встановлення факту невиконання судового рішення видача дубліката виконавчого документа не порушує прав боржника та не покладає на нього додаткових зобов`язань, оскільки дублікат виконавчого документа має повністю відтворювати втрачений виконавчий документ, у тому числі містити й дату його видачі. Натомість відсутність виконавчого документа у стягувача унеможливлює виконання рішення суду та порушує його права.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 18.11.2020 року по справі № 263/4331/18, - сам факт відсутності виконавчого документа у стягувана та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено».

Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 09.10.2019 року у справі № 2-6471/06, провадження № 61-11034св19.

Із наведеного слідує, що виконавчий документ, виданий у справі № 333/4624/18 втрачено, строк, встановлений для пред`явлення його до виконання наразі не закінчився, а тому існують правові підстави для видачі його дублікату.

Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа у повному обсязі.

Ураховуючи викладене та керуючись п. 17.4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд

постановив:

Заяву ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити повністю.

Видати дублікат виконавчого листа №333/4624/18 виданого 23 вересня 2019 року Комунарським районним судом міста Запоріжжя про збільшення розміру аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 на підставі рішення Апеляційного суду Запорізької області від 28.01.2014 р. по справі №22-ц/778/123/14 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця до повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця..

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги особою, яка її оскаржує, протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 27 вересня 2024 року.

Суддя Комунарського районного суду

міста Запоріжжя Е.Г. Стоматов