УХВАЛА

31 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 344/3977/24

провадження № 61-14149 ск24

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 04 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Івано-Франківської міської ради та виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про надання (повернення) житла особам із статусом дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування,

ВСТАНОВИВ :

У березні 2024 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 звернулись до суду із вказаним позовом, у якому просили надати (повернути) їм, дітям сиротам/дітям позбавлених батьківського піклування ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , як особам, що повернулись з під опіки від опікуна, позачергово двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка була надана згідно з ордером №000594 серії АБ, виданого виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради на підставі рішення Івано-Франківської міської ради від 28 березня 1973 року № 195 на їх сім`ю: ОСОБА_4 (дідуся), ОСОБА_5 (бабусю), ОСОБА_6 (батька), в якій вони проживали з своїми батьками дітьми до поміщення в дитячий будинок, а в подальшому там проживали їх родичі: батько, дідусь, дядько, або надати рівноцінну зазначеній двокімнатну квартиру в м. Івано-Франківську протягом 2-х місяців з моменту набрання сили рішенням суду.

Зобов`язати відповідача надати рішення та документи про зміну статусу та власників (користувачів) квартири АДРЕСА_1 за період з 28 березня 1973 року по 04 серпня 2018 року та станом на даний час та про підстави надання даної квартири іншим особам, а також надати рішення міської ради про зміну адреси з АДРЕСА_2 .

03 червня 2024 року представник позивачів подала до суду клопотання про збільшення (узагальнення) позовних вимог, в яких просила збільшити розмір позовних вимог, зокрема, окрім заявлених: визнати незаконними та скасувати пункт 8, 8,1 рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради за № 575 від 08 жовтня 2015 року та пункт 6, 6.1 рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 05 листопада 2015 року № 632 та визнати недійсним ордер № 001546 серії АГ від 04 червня 2018 року виданий на підставі рішення виконкому Івано-Франківської міської ради від 08 жовтня 2015 року № 575.

Залучити третіми особами без самостійних вимог на стороні відповідачів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11

10 червня 2024 року представник позивачів адвокат Боднарук С. І. подала узагальнену позовну заяву, у якій просила визнати незаконними та скасувати пункт 8, 8,1 рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради за № 575 від 08 жовтня 2015 року та пункт 6, 6.1 рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 05 листопада 2015 року № 632 та визнати недійсним ордер № 001546 серії АГ від 04 червня 2018 року виданий на підставі рішення виконкому Івано-Франківської міської ради від 08 жовтня 2015 року № 575; надати (повернути) дітям сиротам/дітям позбавлених батьківського піклування ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , як особам, що повернулись з під опіки від опікуна, позачергово двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка була надана згідно з ордером № 000594 серії АБ, виданого виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради на підставі рішення Івано-Франківської міської ради від 28 березня 1973 року № 195 на їх сім`ю: ОСОБА_4 (дідуся), ОСОБА_5 (бабусю), ОСОБА_6 (батька), в якій вони проживали з своїми батьками дітьми до поміщення в дитячий будинок, а в подальшому там проживали їх родичі: батько, дідусь, дядько, або надати рівноцінну зазначеній двокімнатну квартиру в м. Івано-Франківську протягом 2-х місяців з моменту набрання сили рішенням суду; залучити третіми особами без самостійних вимог на стороні відповідачів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ; зобов`язати відповідача надати рішення та документи про зміну статусу та прийому-передачі на баланс квартири АДРЕСА_1 за період з 28 березня 1973 року по даний час, а також надати рішення міської ради про зміну адреси з АДРЕСА_3 на АДРЕСА_4 .

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 червня 2024 року відмовлено у прийнятті до розгляду заяви представника позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 - адвоката Боднарук С. І. про збільшення (узагальнення) позовних вимог.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 04 вересня 2024 року ухвалу Івано-Франківського міського судуІвано-Франківської області від 12 червня 2024 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

До Верховного Суду 23 жовтня 2024 року через підсистему «Електронний суд» від імені виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради у порядку самопредставництва ОСОБА_12 подала касаційну скаргу на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 04 вересня 2024 року, у якій просила її скасувати та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

У заяві, доданої до касаційної скарги, заявник порушує питання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення з посиланням на те, що строк пропущений з поважних причин, оскільки первісна касаційна скарга була подана у встановлені законом строки, однак повернута ухвалою Верховного Суду від 18 жовтня 2024 року, яка надійшла до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради через підсистему «Електронний суд» 22 жовтня 2024 року об 22 год 30 хв.

Відповідно до частини третьої статті 390 ЦПК України, строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

З огляду на те, що виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради вперше звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову суду апеляційної інстанції в межах встановленого законом строку на касаційне оскарження, однак скаргу було повернуто, в розумні строки повторно звернувся з касаційною скаргою, заява про поновлення строку підлягає задоволенню, оскільки обставини, на які посилається заявник, свідчать про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження.

Дослідивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з урахуванням такого.

Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з пунктом 2 частини другої, частиною третьою статті 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об`єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову. При цьому при поданні вказаних заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 листопада 2021 року в справі № 405/3360/17.

Зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета і підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема, у статті 16 ЦК України, а тому зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.

Необхідність у зміні предмета позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не повною мірою забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів.

Зміна предмета позову можлива, зокрема, у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

Подібні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року в справі № 924/1473/15 та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15 жовтня 2020 року в справі № 922/2575/19.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції єпорушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, виходив із того, що поданою заявою про збільшення (уточнення) позовних вимог фактично позивачі залишили незмінними первісні основні підстави позову та лише доповнили їх новими обставинами, що зумовлені подальшою зміною власника спірної квартири, надання якої є однією з вимог, заявлених позивачами, тому дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для повернення заяви про збільшення (уточнення) позовних вимог.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо передчасного висновку суду першої інстанції про повернення заяви про збільшення (узагальнення) позовних вимог, оскільки судом не було надано належної оцінки обставинам справи, якими позивачі обгрунтовували свої позовні вимоги, оскільки посилаючись на положення статтей 46 та 71 ЖК України, представник позивачів вказав, що оскаржувані рішення органу місцевого самоврядування є незаконними та порушують права позивачів на отримання (повернення) їм спірної квартири, як дітям, позбавленим батьківського піклування, та таким, що повернулись з прийомної сім`ї по досягненню повноліття.

У постанові Верховного Суду від 12 січня 2022 року в справі № 234/11607/20 зазначено, що: «при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Апеляційний суд правильно вказав на те, що суд першої інстанції, повертаючи заяву про «збільшення (узагальнення) позовних вимог», припустився надмірного формалізму, не врахував конкретні обставин цієї справи, на які позивачі посилалися у своїх заявах, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направлення справи для продовження розгляду.

Доводи касаційної скарги про те, що у позовній заяві (узагальнена) змінено предмет та підстави позову і по своїй суті є новою позовною заявою не спростовують висновків суду апеляційної інстанції тане впливають на законність і обґрунтованість судового рішення, а є незгодою заявника з його змістом та тлумачення норм процесуального права на свій розсуд.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку щодо незаконності і неправильності судового рішення.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення. Вказане правило застосовується судом касаційної інстанції і при оскарженні постанови суду апеляційної інстанції, яка прийнята за результатами апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування судом апеляційної інстанції положень частини першої статті 379 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення.

Керуючись статтею 390, частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити виконавчому комітету Івано-Франківської міської ради строк на касаційне оскарження постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 04 вересня 2024 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 04 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Івано-Франківської міської ради та виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про надання (повернення) житла особам із статусом дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара