Справа № 462/177/24 Головуючий у 1 інстанції: Мруць І.С.
Провадження № 22-ц/811/631/24 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

секретаря: Псярук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 22 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 22 лютого 2023 року відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 про забезпечення позову, подану у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача суми боргу за договором позики у розмірі 16 500 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом Національного банку України станом на 08.01.2024 628 278,75 грн. Наголошує, що відчуження відповідачем майна може унеможливити або значно ускладнити виконання рішення суду, прийнятого за результатами розгляду цієї цивільної справи, а несвоєчасне забезпечення позову дасть відповідачу можливість безперешкодно відчужити майно, а відтак невжиття такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на нерухоме майно та заборони вчиняти дії, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, поновлення порушених прав заявника. Оскільки у відповідача наявні правовстановлюючі документи на об`єкти майна, то дії з відчуження майна можуть виникнути з боку відповідачів у будь-який час. Зокрема, згідно з інформацією з Автоматизованої системи виконавчого провадження станом на 16.02.2024 щодо відповідача відкрито ряд виконавчих проваджень, по яких останній виступає боржником, що на думку скаржника, свідчить про недобросовісну поведінку відповідача. Як убачається, з долучених позивачем до заяви про забезпечення позову інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відповідачу на праві власності належить: 1/2 квартири за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 4165368 в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Станом на 14.02.2024 вартість даної частки в нерухомому майні становить 1176750 грн ( що є еквівалентом 30864,44 дол США). Таким чином висновок суду про не співмірність позовних вимог з вартістю майна на яке заявник просив накласти арешт не відповідає матеріалам справи, оскільки в заяві про забезпечення позову позивач просив накласти арешт на майно відповідача 1/2 квартири за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 4165368 в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно в межах суми позову, є співмірним з вартістю майна та така заява є обґрунтована і з огляду на те що у відповідача відсутнє будь-яке інше майно. При цьому обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не подано.

Учасники справи у суд апеляційної інстанції не з`явились, хоча були належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, тому колегія суддів вважає, що розгляд справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України слід проводити без їхньої участі та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних (несумлінних) дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

При цьому, інститут забезпечення позову спрямований проти дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).

Заходи забезпечення позову повинні застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу (такі правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 543/730/14-ц (провадження № 14-149цс18) та від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19).

У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення (частини сьома та восьма статті 158 ЦПК України).

Отже, за змістом наведених вище приписів умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (пункт 35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20).

Види забезпечення позову наведено у статті 150 ЦПК України. Згідно із положеннями пунктів 1, 2 та 4 частини першої цієї статті Кодексу позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії (постанова Великої Палати від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19).

Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Також під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Однак, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам.

Забезпечення позову спрямоване проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, забезпечення ефективного судового захисту та можливості реального поновлення прав у разі прийняття судом рішення про задоволення позову.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, у якому просить стягнути з відповідача на його користь 16500,00 доларів США заборгованості за договором позики від 01.06.2022.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 14 лютого 2024 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

20.02.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, у якій просив забезпечити позов шляхом накладення арешту у межах суми позову 16500 доларів США, що станом на 08.01.2024, становить 628 278,75 грн на майно відповідача ОСОБА_2 , в тому числі грошові кошти, які розміщені на рахунках в банках України, рухоме майно та все нерухоме майно, в тому числі: квартири за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 4165368 в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Заяву обгрунтовував тим, що відповідач має реальну можливість уникнути майнової відповідальності шляхом відчуження майна на інших осіб, як фіктивно так із здійснити відчуження належного йому майна до винесення рішення судом, унаслідок чого буде неможливо виконати рішення суду, крім цього боржник може вільно розпоряджатися належними йому грошовими коштами та на дату виконання судового рішення таких коштів на рахунках відповідача може не бути взагалі. Вважає, що існує очевидна небезпека заподіяння значної шкоди, в тому числі матеріальної, правам, свободам та інтересам, за захистом яких позивач звернувся до суду. Також зазначив, що ОСОБА_4 змінив прізвище на ОСОБА_2 .

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову місцевий суд виходив з того, що матеріали заяви ОСОБА_1 не містять жодних доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача ОСОБА_2 від виконання у майбутньому судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

З таким висновком суду колегія суддів не погоджується, з огляду на наступне.

Предметом позову у цій справі є стягнення грошових коштів у розмірі 16500,00 доларів США, тобто вимога майнового характеру.

Отже, виконання у майбутньому судового рішення у цій справі у разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме відповідач необхідну суму грошових коштів, а тому застосування заходу забезпечення позову, обраного позивачем, безпосередньо пов?язане із предметом позову.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Враховуючи характер спірних правовідносин, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти та майно відповідача безпосередньо пов`язаний з предметом спору та спроможний забезпечити ефективний захист прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Подібні висновки про те, що у справах, де предметом спору є стягнення грошових коштів, накладення арешту на нерухоме майно є належним видом забезпечення позову, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18.

Поряд із цим, забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належать відповідачу не можна визнати співрозмірним із заявленими позивачем вимогами, оскільки предметом позову у цій справі є стягнення грошових коштів саме у розмірі 16 500,00 доларів США.

Тому, з огляду на предмет позову, колегія суддів вважає за доцільне накласти арешт на квартири за адресою АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_5 у межах ціни позову 16 500,00 доларів США.

За таких колегія суддів вважає необхідним застосувати саме цей вид забезпечення позову, у зв`язку з чим заяви про забезпечення позову підлягаю задоволенню частково.

Такий захід забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами, відповідає критеріям розумності, обґрунтованості і адекватності, має тимчасовий характер та не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у його володінні, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 22 лютого 2023 року скасувати та постановити нову постанову, якою заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт в межах суми позову 16 500,00 доларів США, на майно ОСОБА_5 , а саме на квартири за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 4165368 в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Стягувач: ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ).

Боржник: ОСОБА_5 , (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ).

Повний текст постанови складено: 27.09.2024

Головуючий

Судді