ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року

м. Київ

справа № 531/500/22

провадження № 61-982св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

судді-доповідача - Ситнік О. М.

суддів: Грушицького А. І., Ігнатенка В. М., Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

розглянув у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кумечко Марини Сергіївни на постанову Полтавського апеляційного суду від 14 грудня 2023 року в складі колегії суддів Дряниці Ю. В., Лобова О. А., Пилипчук Л. І.

в справі за позовом ОСОБА_1 до Карлівської міської ради Полтавської області, ОСОБА_2 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю імені А. Л. Фисуна (Товариство з обмеженою відповідальністю «Лип`янка»), про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень, скасування права власності та

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому зазначив, що з 2019 року він звертався до Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області (далі - ГУ Держгеокадастру) з заявами про надання дозволу на розробку проєктної документації щодо відведення земельної ділянки у власність, на підставі яких 26 травня 2021 року ГУ Держгеокадастру видало наказ № 3872-СГ «Про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою».

Після державної реєстрації земельної ділянки (кадастровий номер :00:001:0337) 28 серпня 2021 року він звернувся до міської ради з клопотанням про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення площею 2 га та передачу у власність у порядку приватизації.

Незважаючи на те, що за його проєктом землеустрою було сформовано земельну ділянку, і що він мав правомірні очікування на отримання земельної ділянки у власність, вживав заходів для її оформлення у власність, відповідач передав земельну ділянку у власність ОСОБА_2 .

Просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення третього засідання сьомої позачергової сесії восьмого скликання Карлівської міської ради Полтавської області від 18 жовтня 2021 року про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером :00:001:0337 та передачу її у власність ОСОБА_2 ;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27 листопада 2021 року № 61303443 та припинити в Державному реєстрі прав на нерухоме майно запис про право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку № 44790687;

- скасувати договір оренди земельної ділянки від 02 листопада 2021 року, укладений між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю імені А. Л. Фисуна (далі - ТОВ імені А. Л. Фисуна ) на земельну ділянку, скасувати рішення про його державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

25 квітня 2023 року рішенням Карлівського районного суду Полтавської області позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення третього засідання сьомої позачергової сесії восьмого скликання Карлівської міської ради Полтавської області від 18 жовтня 2021 року про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером :00:001:0337 та передачу її у власність ОСОБА_2 .

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 61303443 від 27 листопада 2021 року та припинено в Державному реєстрі прав запис № 44790687 про право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :00:001:0337.

Скасовано договір оренди від 02 листопада 2021 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ імені А. Л. Фисуна щодо земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером :00:001:0337, скасовано рішення про його державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 62146858 від 08 грудня 2021 року, здійснений державним реєстратором виконавчого комітету Великобудищанської сільської ради Полтавської області Гмиря М. А., припинено в Державному реєстрі прав запис про інше речове право: 45537048. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

05 травня 2023 року додатковим рішенням Карлівського районного суду Полтавської області стягнуто з Карлівської міської ради Полтавської області та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу по 10 450,00 грн.

Судові рішення мотивовано тим, що Карлівська міська рада Полтавської області, приймаючи рішення про затвердження проєкту землеустрою, поданого ОСОБА_2 на тому ж засіданні, на якому також було затверджено проєкт землеустрою ОСОБА_1 , проігнорувала інтереси позивача, хоча за його проєктом землеустрою була сформована земельна ділянка та присвоєно кадастровий номер після отримання наказу ГУ Держгеокадастру, таким чином погіршила існуюче становище позивача та не врахувала його законні очікування. Оскількипозовні вимоги задоволені в повному обсязі, суд стягнув з відповідачів на користь позивача витрати, понесені ним на професійну правничу допомогу.

14 грудня 2023 року постановою Полтавського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 25 квітня 2023 року та додаткове рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 05 травня 2023 року скасовано. Ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд керувався тим, що на відміну від ОСОБА_1 , ОСОБА_2 першою подала заяву про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, тому вона першою отримала легітимні сподівання та правомірні очікування на законне завершення такої процедури - прийняття органом місцевого самоврядування рішення про затвердження проєкту землеустрою та надання їй спірної земельної ділянки у власність.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

15 січня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Кумечко М. С. подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить постанову Полтавського апеляційного суду від 14 грудня 2023 року скасувати, рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 25 квітня 2023 року залишити в силі.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

На обґрунтування наявності підстав касаційного оскарження судових рішень за пунктом 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) особа, яка подала касаційну скаргу, послалася на те, що апеляційний суд не врахував правові висновки, викладені в постановах:

- Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року в справі № 688/2908/16-ц (провадження № 14-28цс20),про те, що неможливо надати єдину універсальну відповідь на питання про те, чи є поведінка органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який надав дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кільком особам, правомірною чи неправомірною. Відповідь на це питання залежить від оцінки такої поведінки як добросовісної чи недобросовісної, і така оцінка має здійснюватися у кожній справі окремо виходячи з конкретних обставин справи;

- Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року в справі № 380/624/16-ц (провадження № 14-301цс18), про те, що рішення про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Однак отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки сам собою дозвіл не є правовстановлюючим актом;

- Верховного Суду від 11 листопада 2020 року в справі № 472/1282/17, від 09 червня 2021 року в справі № 128/1329/18, від 13 червня 2022 року в справі № 278/2592/20, від 30 червня 2022 року в справі № 700/305/20, від 01 липня 2022 року в справі № 700/309/20, від 26 жовтня 2022 року в справі № 712/1100/20, про те, що за наявності двох або більше бажаючих отримати земельну ділянку державної чи комунальної власності у власність при безоплатній передачі земельних ділянок в межах встановлених норм, першочергове право на таке отримання має особа, на підставі проєкту землеустрою якої сформована відповідна ділянка, якщо для цього відсутні законні перешкоди;

- Верховного Суду від 02 червня 2021 року в справі № 700/316/20-ц, про те, що добросовісність та розумність належать до фундаментальних засад цивільного права (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Отже, і на переддоговірній стадії сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності.

Доводи інших учасників справи

Відзивів на касаційну скаргу від інших учасників справи не надходило.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

20 лютого 2024 року ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду відкрито касаційне провадження у цивільній справі та витребувано її із Карлівського районного суду Полтавської області.

У березні 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

20 травня 2024 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

31 березня 2021 року ОСОБА_2 звернулася до міського голови Карлівської міської ради Полтавської області із заявою про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2 га із земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства на території с. Лип`янки Карлівської міської ради Полтавського району Полтавської області, до якої додала графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

21 квітня 2021 року рішенням п`ятої позачергової сесії восьмого скликання Карлівської міської ради Полтавської області надано ОСОБА_2 дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

24 травня 2021 року ОСОБА_2 замовила проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що підтверджується договором від 24 травня 2021 року № 24/05/21.

26 травня 2021 року на підставі заяви ОСОБА_1 ГУ Держгеокадастру видало наказ № 3872-СГ «Про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою», здійснено реєстрацію земельної ділянки в Державному земельному кадастрі та присвоєно кадастровий номер :00:001:0337.

28 серпня 2021 року після державної реєстрації земельної ділянки позивач звернувся до Карлівської міської ради Полтавської області з клопотанням про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення площею 2 га, кадастровий номер :00:001:0337, та передачу у власність в порядку приватизації.

18 жовтня 2021 року рішенням третього засідання сьомої позачергової сесії восьмого скликання Карлівської міської ради Полтавської області за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про затвердження проєкту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га, кадастровий номер :00:001:0337, для ведення особистого селянського господарства, на території Карлівської міської ради Полтавської області за межами с. Лип`янки Полтавського району Полтавської області; передано ОСОБА_1 вказану земельну ділянку у власність; встановлено ОСОБА_1 обмеження з використання земельної ділянки згідно з проєктом відведення; дозволено ОСОБА_1 оформити право власності на зазначену земельну ділянку. Рішення позивачем отримано 09 листопада 2021 року на підставі заяви його представника від 02 листопада 2021 року.

Цим же рішенням Карлівської міської ради Полтавської області від 18 жовтня 2021 року затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером :00:001:0337 та передачу у власність ОСОБА_2

11 листопада 2021 року рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно відмовлено позивачу в державній реєстрації прав та їх обтяжень № 61519422, через наявність суперечності між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

02 листопада 2021 року між ОСОБА_2 та ТОВ імені А. Л. Фисуна укладено договір оренди земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером :00:001:0337, який зареєстрований державним реєстратором виконавчого комітету Великобудищанської сільської ради Полтавської області Гмиря М. А. 08 грудня 2021 року за № 62146858, про що внесено до Державного реєстру прав запис про інше речове право 45537048.

Позиція Верховного Суду

Касаційне провадження у справі відкрито з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вивчив матеріали справи, перевірив доводи касаційної скарги та виснував, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтею 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до пунктів «б», «ґ» статті 5 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельне законодавство базується на принципах, зокрема, забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; забезпечення гарантій прав на землю.

Згідно з пунктом «в» частини третьої статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок зі земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства не більше 2 га (пункт «б» частини першої статті 121 ЗК України).

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною сьомою статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проєктів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є вичерпним, відповідний орган у разі ухвалення рішення про відмову у наданні такого дозволу зобов`язаний належним чином мотивувати причини цієї відмови.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (частина дев`ята статті 118 ЗК України).

Відповідно до частин четвертої, п`ятої та шостої статті 186-1 ЗК України розробник проєкту землеустрою подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Орган, зазначений в частині першій цієї статті, зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дня одержання проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проєкту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Підставою для відмови у погодженні проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Згідно з частиною першою статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проєктами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Відповідно до частини першої статті 50 Закону України «Про землеустрій» проєкти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються лише у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Дозвіл на розробку проєкту землеустрою означає дозвіл власника земельної ділянки здійснити певні дії на землі власника, щоб мати змогу у подальшому точно визначити предмет оренди. Отже, цей дозвіл наділяє заінтересовану особу повноваженням ідентифікувати на землі власника земельну ділянку, яку ця особа бажає отримати в оренду у майбутньому.

Рішення про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року в справі №380/624/16-ц, (провадження № 14-301цс18), від 29 вересня 2020 року в справі № 688/2908/16-ц (провадження № 14-28цс20), Верховного Суду від 22 лютого 2024 року в справі № 673/554/21 та інші).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (провадження № 14-28цс20) зазначила, що неможливо надати єдину універсальну відповідь на питання про те, чи є поведінка органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який надав дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кільком особам, правомірною чи неправомірною. Відповідь на це питання залежить від оцінки такої поведінки як добросовісної чи недобросовісної, і така оцінка має здійснюватися у кожній справі окремо, виходячи з конкретних обставин справи.

Велика Палата Верховного Суду у зазначеній постанові наголосила, що розподіл землі є особливо чутливим до принципів справедливості, розумності і добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Не можна вважати справедливим і розумним надання землі особі, яка раніше за інших дізналася про існування вільної земельної ділянки і звернулася з відповідною заявою. Крім того, такий підхід стимулює використання інсайдерської інформації, що є одним із проявів корупції, а тому є неприпустимим. Тим більше не можна вважати справедливим і розумним надання землі особі, яка пізніше за інших звернулася з відповідною заявою, але якій тим не менше надано перевагу.

За змістом статті 118 ЗК України завершальним етапом процедури безоплатної приватизації земельних ділянок є саме затвердження проєкту землеустрою та передача (надання) земельної ділянки у власність. Таким чином, реальні законні сподівання на оформлення права власності на земельну ділянку виникають не після отримання дозволу на розроблення проєкту землеустрою, чи погодження проєкту у порядку статті 186-1 ЗК України, а саме з моменту звернення до відповідного органу виконавчої влади, чи органу місцевого самоврядування із проханням затвердити погоджений проєкт землеустрою та передання земельної ділянки.

Такі висновки Верховний Суд сформулював у постановах від 27 березня 2024 року в справі № 695/1038/22 (провадження № 61-8921св23), від 11 квітня 2024 року в справі № 607/10862/22 (провадження № 61-13281св23) та від 02 червня 2021 року в справі № 700/316/20-ц (провадження № 61-3508св21), на яку, зокрема, посилається заявник у касаційній скарзі.

Із матеріалів справи вбачається, що 31 березня 2021 року ОСОБА_2 звернулась до Карлівської міської ради Полтавської області із заявою про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2 га із земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства на території с. Лип`янка Карлівської міської ради Полтавського району Полтавської області, до якої додала графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Дозвіл надано рішенням п`ятої позачергової сесії восьмого скликання Карлівської міської ради Полтавської області від 21 квітня 2021 року.

Дозвіл на розроблення проєкту землеустрою надано ОСОБА_1 26 травня 2021 року. Інформація про дату звернення ОСОБА_1 із відповідною заявою до органу місцевого самоврядування відсутня. Твердження позивача про неодноразове звернення із відповідними заявами до Карлівської міської ради Полтавської області є припущеннями, які не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Оцінюючи добросовісність поведінки сторін, суд апеляційної інстанції зробив обґрунтований висновок, що на відміну від ОСОБА_1 , ОСОБА_2 першою подала заяву про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, тому вона першою отримала легітимні сподівання та правомірні очікування на законне завершення такої процедури - прийняття органом місцевого самоврядування рішення про затвердження проєкту землеустрою та надання їй спірної земельної ділянки у власність.

Такі висновки апеляційного суду є законними й обґрунтованими і не суперечать правовим висновки, викладеним у постановах Верховного Суду, що наведені заявником у касаційній скарзі.

У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Колегія суддів таких порушень норм процесуального права судом апеляційної інстанції не вбачає.

Інші доводи касаційної скарги на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини першої статті 409 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у цій справі оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кумечко Марини Сергіївни залишити без задоволення.

Постанову Полтавського апеляційного суду від 14 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. М. Ситнік
Судді:А. І. Грушицький
В. М. Ігнатенко
І. В. Литвиненко
Є. В. Петров