КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/4087/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2024 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Мережко М.В., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 вересня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Романишеної І.П.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Степанівська територіальна громада Сумського району Сумської області, Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про зміну імені дитини, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2021 року до суду звернувся ОСОБА_2 із позовом до ОСОБА_1 про зміну імені дитини.

Позовні вимоги з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 26 вересня 2022 року мотивує тим, що 22 січня 2021 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб. В період шлюбу під час вагітності відповідачки у подружжя зіпсувались відносини, відповідачка з власної ініціативи почала проживати окремо із своєю матір`ю. В односторонньому порядку відмовилася від будь-яких контактів із позивачем та допомоги чоловіка під час вагітності.

У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народився спільний син, про що ОСОБА_2 дізнався лише 12 жовтня 2021 року від третіх осіб. Того ж дня позивач звернувся до дружини з метою отримання документів для реєстрації народження дитини, проте відповідачка відмовилась їх надавати.

Вказує, що відповідачка не погодила із ОСОБА_2 ім`я спільної дитини.

13 жовтня 2021 року позивачем та відповідачкою до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Суми подано окремі заяви про державну реєстрацію народження дитини із різними іменами. Зазначає, що у відповідь ВДРАЦС у місті Суми повідомлено позивача про те, що у випадку відсутності згоди батьків щодо присвоєння імені дитини спір вирішується органами опіки і піклування або судом. Рекомендовано звернутись до відповідного органу задля вирішення спірного питання.

Вказує, що після отримання зазначеної відповіді між сторонами виникла конфліктна ситуація поруч з місцем проживання ОСОБА_3 , в результаті якої відповідачка відмовила позивачу у можливості побачити сина та залишити необхідні матері та дитині речі.

З метою визначення імені дитини та порядку участі батька у вихованні дитини ОСОБА_2 звернувся до Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради, яке листом від 03 листопада 2021 року повідомило позивача про оформлення ОСОБА_3 свідоцтва про народження сина. Зазначивши, що питання про присвоєння дитині імені вирішено, щодо визначення порядку участі батька у вихованні дитини, рекомендовано звернутись до Степанівської територіальної громади Сумського району.

З отриманого 20 жовтня 2021 року дублікату Медичного свідоцтва народження №36 позивач дізнався, що син народився в місті Суми.

25 листопада 2021 року ОСОБА_2 отримано копію судового наказу про стягнення з позивача на користь відповідачки 1/4 частини заробітку (доходу). Вказує, що вперше свідоцтво про народження сина побачив лише з отриманої заяви про видачу судового наказу та долучених додатків. Із отриманого свідоцтва про народження сина установив, що дитині без згоди батька присвоєно ім`я « ОСОБА_4 », також внесено відомості про місце проживання дитини - місто Київ, що не відповідає дійсності, та про відсутність у свідоцтві про народження дитини інформації про громадянство ОСОБА_2 як батька дитини, що викликало в нього обурення, оскільки відповідачці відомо про українське громадянство позивача.

Вказує, що ОСОБА_3 навмисно обрала спільному сину ім`я « ОСОБА_4 » на честь свого померлого батька. Зазначає, що відповідачка знала про релігійні переконання та морально-етичні цінності позивача щодо заперечення іменувати сина іменем померлого родича, оскільки таке рішення батьків вплутує у життя дитини чужу долю, змушує проживати не своє життя, такі дії відповідачки позбавляють дитину права на індивідуальність. Цим завдала ОСОБА_2 душевних страждань. Переконаний, що ім`я має сильний вплив на життя та характер людини, а тому вважає за краще для дитини обрати ім`я « ОСОБА_5 », оскільки це слов`янське чоловіче ім`я, яке походить від слів «святий» та «слава».

Зауважує, що батько ОСОБА_3 вів не зразковий спосіб життя, а сама відповідачка у спілкуванні з родиною та пересічними людьми проявляє грубість, безтактність, зневагу до оточуючих, часто переживає нервові зриви, що спостерігав позивач особисто та у колі спільних знайомих. Вважає, що дитина позбавлена любові та материнського піклування у достатній мірі.

Посилається на положення статті 7 Конвенції про права дитини в частині права збереження індивідуальності через право на ім`я.

Подаючи заяву про зміну предмету позову, зазначає, що з огляду на обставини справи та з метою максимального збереження інтересів дитини та законних прав кожного з батьків, виявив компроміс у спірному питані, просить змінити ім`я « ОСОБА_4 » на подвійне « ОСОБА_6 ».

Додаткового повідомляє, що забезпечує сина матеріально, що підтверджується довідкою про сплату аліментів. Вказує, що від початку повномасштабного вторгнення на територію України проходить військову службу в місті Суми. Старший син позивача має значні успіхи у навчанні. Зазначає, що родичі дитини зі сторони ОСОБА_2 люблять сина позивача, бажають приймати участь в його вихованні.

Мотивуючи наведеним, просить суд визначити ім`я сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та внести зміни до актового запису про народження дитини №1164 від 15 жовтня 2021 року, здійснений Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), змінивши ім`я « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_6 ».

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 05 вересня 2023 року позов задоволено.

Визначено ім`я дитини - сина ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , як ім`я « ОСОБА_6 » та внесено зміни в актовий запис про народження дитини № 1164 від 15 жовтня 2021 року, здійснений Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ, змінивши ім`я « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_6 ».

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність рішення суду фактичним обставинам справи через неповноту встановлених обставин, на неправильність встановлених обставин справи.

Вказує, заява про зміну предмету позову всупереч частині 5 статті 49 ЦПК України не направлена позивачем на адресу відповідачки, у зв`язку із чим про зміну предмет позову дізналась під час судового засідання 15 листопада 2022 року.

Вказує, що судом першої інстанції порушено строки розгляду справи, з дати відкриття провадження у справі до проведення підготовчого судового засідання пройшло більше 9 місяців.

Зазначає, що суд першої інстанції не встановив обставин справи в повній мірі, проігнорувавши пояснення ОСОБА_3 щодо відсутності інтересу ОСОБА_2 по відношенню до дитини, зокрема в частині утриманні сина. Вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги факт подання ОСОБА_2 позову про зменшення аліментів (справа №761/854/22), в задоволенні якого судом відмовлено. Зауважує, що після допиту позивача як свідка, виявила бажання надати додаткові пояснення, проте у зв`язку із неодноразовими відкладеннями судових засідань суд не заслухав такі пояснення, а тому неповно встановив обставини справі.

Вказує, що суд не взяв до уваги консультативний висновок спеціаліста консультативної поліклініки від 11 січня 2023 року.

Зауважує, що судом не встановлено, яким саме чином зміна власного імені дитини забезпечить інтереси дитини. Вважає, що зміна імені дитини, яка вже відкликається на ім`я « ОСОБА_4 », якого родичі та оточуючі знають за цим іменем, наявність подвійного імені матиме негативні наслідки у вигляді необхідності внесення змін до низки документів, дискомфорту у спілкуванні з однолітками, несприйняття подвійного імені самою дитиною або кимось із його оточення. Повідомляє, що у ОСОБА_7 є закордонний паспорт.

Зауважує, що позивач не навів в обґрунтування позовних вимог, які позитивні наслідки для сина матиме зміна імені.

Зазначає, що станом на теперішній час дитина відвідує приватний садочок. Батько дитині не приймає участі у матеріальному забезпеченні потреб сина, зокрема щодо оплати садочку, гуртків, лікування тощо, обмежуючись сплатою аліментів. В серпні 2022 року зареєструвала сина в електронній черзі до дитячого садочку комунальної форми власності, тому зміна свідоцтва про народження дитини у зв`язку зі зміною імені призведе до необхідності повторної реєстрації у електронній черзі, що негативно вплине на інтереси дитини.

Вважає, що зміна імені матиме також негативний вплив на психічний стан сина.

Щодо порушення процедури реєстрації дитини вказує про таке. Позивач покинув ОСОБА_3 на третьому тижні вагітності, станом матері та дитини не цікавився, матеріально не підтримував. Спірних ситуації щодо імені спільного сина між сторонами не виникало. Розцінює подання ОСОБА_2 цього позову як спробу відтягнути час в отриманні свідоцтва про народження дитини.

Уважає, що при розгляді справи судом першої інстанції порушено положення статей 148, 155 Сімейного кодексу України з огляду на не з`ясування обставин справи повно та всебічно.

Вважає, що в найкращих інтересах дитини зі сторони позивача було б піклування про сина, розвитку його здібностей, спілкування із сином замість вимоги зміни імені.

Зауважує що інтереси дитини при розгляді справи є переважними перед інтересами та правами батьків.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на правові висновки Верховного Суду викладені у постановах від 11 листопада 2019 року у справі №127/23994/18, від 23 вересня 2020 року у справі №484/920/18, від 14 лютого 2019 року у справі №377/128/18 (провадження №61-44680св18), від 21 травня 2020 року у справі №587/2134/17.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 вересня 2023 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог, стягнути з позивача судовий збір.

10 листопада 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив адвоката Якименко О.І., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , на апеляційну скаргу.

Вказує, що оскаржуване рішення суду є законним, обґрунтованим, а апеляційна скарга безпідставною.

Стверджує, що пояснення ОСОБА_3 по справі є оманливими, такими, що дискредитують позивача.

Зазначає, що ОСОБА_3 знала про релігійні переконання позивача. Питання вибору імені дитини батьки обговорювали та зійшлися на імені « ОСОБА_5 ». Планували разом виховувати дитину в українських традиціях. Проте погоджене з позивачем ім`я дитини відповідачка проігнорувала, самостійно вибравши ім`я « ОСОБА_4 ».

Вказує, що хоча син розвивається відповідно свого віку, він в силу віку рівнозначно слабо реагує на « ОСОБА_4 », «сонечко», «син» та інші звернення до нього.

Зауважує, що відповідачка також має право на вибір імені сина, тому запропонував подвійне ім`я « ОСОБА_6 ». Уважає, що такий компроміс відповідатиме інтересам дитини, забезпечивши право сина на індивідуальність та в однаковій мірі враховує права та інтереси обох з батьків.

Зазначає, що не знав про дату пологів, оскільки відповідачка про дату пологів ОСОБА_2 не повідомила. Вказана обставина перешкоджала позивачу із вчасною реєстрацією дитини.

Зазначає, що ОСОБА_2 має старшого сина від іншого шлюбу, ОСОБА_8 , який перебуває у позивача утриманні. Старший син має значні успіхи у навчанні, дуже любить свого молодшого брата. ОСОБА_2 є військовим.

Просить залишити рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 вересня 2023 року без змін, апеляційну скаргу - без задоволення. Здійснити розподіл судових витрат між сторонами.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Від відповідачки ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Просила апеляційну скаргу задовольнити та вказала, що рішенням Ковпаківського районного суду міста Суми від 21 листопада 2023 року визначено місце проживання дитини з матір`ю та встановлено порядок участі батька у житті дитини. Проте батько дитини так і не спілкується з дитиною.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення на електронну адресу, вказану ним електронну адресу, про що в матеріалах справи міститься підтвердження (том 3 а.с.6, 52-54). Причини неявки не повідомив.

Від Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частини 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольнивши позов, суд першої інстанції вказав, що відповідачка не спростувала доводів позивача щодо самостійного вибору імені спільного сина на честь померлого батька без узгодження імені з батьком дитини. Суд першої інстанції, враховуючи права обох з батьків щодо вибору імені дитини, вирішив спір між батьками шляхом визначення подвійного імені « ОСОБА_6 ». При цьому суд зауважиш, що ім`я « ОСОБА_4 », на якому наполягала відповідачка як на єдиному імені дитини, залишається частиною імені сина.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.

Конституцією України перебачено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними (стаття 22).

Одним з прав особи є право на ім`я (стаття 294 ЦК України).

Стаття 122 СК України передбачено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини. (стаття 133 СК України).

Положення статті 126 СК України вказують, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Якщо заява про визнання себе батьком дитини подана неповнолітнім, орган державної реєстрації актів цивільного стану повідомляє батьків, опікуна, піклувальника неповнолітнього про запис його батьком дитини. У разі якщо повідомити батьків, опікуна, піклувальника неповнолітнього неможливо, орган державної реєстрації актів цивільного стану повинен повідомити орган опіки та піклування про запис неповнолітнього батьком дитини.

Згідно положень статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною 5 статті 157 цього Кодексу.

Статтею 144 СК України унормовано обов`язок батьків зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

1. Батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Невиконання цього обов`язку є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

2. У разі смерті батьків або неможливості для них з інших причин зареєструвати народження дитини реєстрація провадиться за заявою родичів, інших осіб, уповноваженого представника закладу охорони здоров`я, в якому народилася дитина або в якому на цей час вона перебуває.

3. Реєстрація народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові.

4. Реєстрація народження дитини засвідчується Свідоцтвом про народження, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України.

За приписами частини 1 статті 7 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Верховною Радою Української РСР від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Статтею 146 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що ім`я дитини визначається за згодою батьків. Ім`я дитини, народженої жінкою, яка не перебуває у шлюбі, у разі відсутності добровільного визнання батьківства визначається матір`ю дитини. Дитині може бути дано не більше двох імен, якщо інше не випливає із звичаю національної меншини, до якої належать мати і (або) батько. Спір між батьками щодо імені дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

На підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 СК України, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

У пункті 2 глави 1 розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5 перелічені підстави для реєстрації народження, а саме: медичний висновок про народження, медичне свідоцтво про народження; медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу; лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; медичний документ, виданий компетентним суб`єктом іншої держави, що підтверджує факт народження, належним чином легалізований, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 13 Закон України №2398-VI від 01 липня 2010 року «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 22 січня 2021 року зареєстрували шлюб, про що складено актовий запис №179, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (том 1 а.с.82).

З даних свідоцтва серії НОМЕР_2 , виданого 25 листопада 2022 року Сумським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Сумському районі Сумської області Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), убачається, що ОСОБА_3 25 листопада 2022 року змінила прізвище « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 », актовий запис №08 (том 2 а.с.20).

На підтвердження адреси реєстрації позивача ОСОБА_2 надано довідку про реєстрацію місця проживання, з якої установлено, що останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (том 1 а.с.81).

Згідно даних довідки про реєстрацію місця проживання особи, місце проживання ОСОБА_3 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 (том 1 а.с.105).

З даних дублікату медичного свідоцтва про народження №36 Комунального некомерційного підприємства «Клінічний пологовий будинок Пресвятої Діви Марії» Сумської міської ради убачається, що у ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 народився хлопчик (том 1 а.с.87). Дата видачі 25 жовтня 2021 року.

Листом Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Суми Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 13 жовтня 2021 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надано відповідь, що до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Суми звернулись сторони у справі із заявами про реєстрацію народження спільної дитини, проте у зв`язку із розбіжністю імен, які батьки просили присвоїти дитини, рекомендовано звернутись до відділу із рішенням органу опіки й піклування або рішенням суду щодо присвоєння власного імені дитини та подати заяву відповідну заяву (том 1 а.с.84).

Згідно даних свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого від 15 жовтня 2021 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), установлено, що у ОСОБА_11 та ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_7 (том 1 а.с.83).

З листа Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради від 03 листопада 2021 року щодо заяви позивача про визначення імені дитини та визначення участі у вихованні дитини убачається, що ОСОБА_2 повідомлено, що з телефонної бесіди між працівником управління та ОСОБА_3 працівнику управління стало відомо про оформлення ОСОБА_3 свідоцтва про народження дитини (том 1 а.с.86). Повідомлено про місце проживання дитини та відповідачки. З метою вирішення питання про участь позивача у вихованні сина рекомендовано звернутись до Степанівської територіальної громади.

15 грудня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про внесення змін до свідоцтва про народження ОСОБА_7 серії НОМЕР_3 , виданого від 15 жовтня 2021 року в частині імені дитини, змінивши ім`я « ОСОБА_4 » та « ОСОБА_5 », в частині місця народження, змінивши місто Київ на «Україна, Сумська область, м. Суми», та внести інформацію щодо громадянства батька дитини ОСОБА_2 (том 1 а.с.88-89).

05 липня 2022 року під час розгляду справи в суді першої інстанції Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) подано лист від 30 червня 2022 року про те, що 15 жовтня 2021 року зареєстровано актовий запис №1164 про народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В листі також вказано, що відомості про матір ОСОБА_3 записані на підставі медичного висновку про народження дитини від 06 жовтня 2021 року, виданого Комунальним некомерційним підприємством «Клінічний пологовий будинок Пресвятої Діви Марії» Сумської міської ради. Відомості про батька ОСОБА_2 записані на підставі актового запису про шлюб №179 від 22 січня 2021 року, складеного Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Повідомлено, що державна реєстрація народження проведена без пред`явлення паспорту батька (том 1 а.с.121).

Згідно даних консультаційного висновку спеціаліста консультативної клініки Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня» від 11 січня 2023 року убачається, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкликається на своє ім`я, виконує інструкції, словниковий запас до 10 слів. Рекомендації: зміна імені дитини недоречна у будь-якому віці (том 2 а.с.39).

Згідно даних довідки, наданої директором ТОВ «Я кращий» від 03 березня 2023 року, убачається, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідує групу раннього віку в ДЦР «Я кращий» з 27 лютого 2023 року, відгукується лише на своє ім`я « ОСОБА_4 », будь-які інші імена, вживані особисто до нього, не сприймає як власні (том 2 а.с.70).

Перевірячи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Доводи скаржниці ОСОБА_3 щодо не направлення їй примірника заяви про зміну предмету позову від 16 вересня 2022 року відхиляються колегією суддів, оскільки спростовуються матеріалами справи. Згідно додатків до заяви ОСОБА_2 про зміну предмету позову убачається, що 16 вересня 2022 року одночасно із поданням заяви про зміну предмету позову до суду першої інстанції, вказану заяву направлено на адресу ОСОБА_3 , про що долучено поштову квитанцію (том 1 а.с.181).

Згідно ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 15 листопада 2022 року заяву про зміну предмету позову прийнято до розгляду, підготовче засідання закрито та справу призначено до розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

Доводи апеляційної скарги в частині порушення строків проведення підготовчого засідання та розгляду справи відхиляються колегією суддів, оскільки зазначене не є самостійною підставою для скасування судового рішення.

Аргументи скаржниці в тій частині, що відповідач не виявляє зацікавленості у вихованні та утриманні дитини, а також спірних ситуацій щодо імені сина не виникало, відхиляються колегією суддів, оскільки установлено, що син сторін у справі народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , до суду із цим позовом позивач звернувся 17 листопада 2021 року, тобто із незначним проміжком часу, вказавши підставою позову визначення відповідачкою імені дитині без узгодження із батьком дитини.

Апеляційний суд зазначає, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина 9 статті 7 СК України).

Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками (частина 2 статті 7 СК України).

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина 8 статті 7 СК України).

Зміст статті 146 СК України з урахуванням принципу розумності свідчить, що при вирішенні спору між батьками дитини про визначення власного імені дитини судом мають застосовуватися ті ж самі правила, які законодавець передбачив для присвоєння власного імені батьками; у випадку, якщо один з батьків (позивач) просить присвоїти одне власне ім`я, а інший з батьків (відповідач), заперечує проти цього, то найбільш розумним є визначення дитині подвійного власного імені.

Матеріалами справи підтверджено, що до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Суми Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від батьків дитини надходили окремі заяви про державну реєстрацію народження дитини із присвоєнням сину різних імен. У зв`язку із розбіжністю у виборі імені Відділ 13 жовтня 2021 року надав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідь із рекомендацією звернутись до Відділу із рішенням органу опіки та піклування або до суду щодо присвоєння власного імені дитини та подати відповідно заяву.

Проте 15 жовтня 2021 року дитині подружжя присвоєно ім`я « ОСОБА_4 » на підставі свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

З інформації, наданої 30 червня 2022 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), установлено, що державна реєстрація народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проводилась без пред`явлення паспорта батька дитини - ОСОБА_2 . Державна реєстрація проводилась 15 жовтня 2021 року. Відомості про батька записані із свідоцтва про шлюб сторін у справі №179 від 22 січня 2021 року.

Тобто, будучи обізнаною про звернення позивача із заявою про реєстрацію народження дитини із присвоєнням дитині імені « ОСОБА_5 », відповідачка звернулась до відповідного органу реєстрації актів цивільного стану у місті Києві та обрала ім`я дитині на власний розсуд.

Доводи скаржниці в тій частині, що визначення дитині подвійного власного імені « ОСОБА_6 » матиме негативний вплив на психічний стан дитини, колегія суддів відхиляє, оскільки такі обґрунтовані суб`єктивним ставленням відповідачки та не ґрунтуються на жодних доказах. Ураховуючи вік дитини, ту обставину, що ім`я « ОСОБА_4 » залишається частиною подвійного імені, відсутність доказів, що подвійне ім`я суперечить традиціями або звичаям сторін, колегія суддів уважає такі твердження скаржниці помилковими.

Посилання скаржниці на дані консультаційного висновку спеціаліста консультативної поліклініки від 11 січня 2023 року апеляційний суд відхиляє, оскільки висновок не містить даних щодо можливого негативного впливу на дитину ОСОБА_7 у разі зміни імені на « ОСОБА_6 » із врахуванням особливостей саме цієї дитини, натомість висновок містить загальну рекомендацію про недоречність зміни імені дитини в будь-якому віці.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що позивачем не наведено позитивних наслідків зміни імені дитині, апеляційний суд відхиляє, оскільки у цьому випадку вирішальним є відсутність негативних наслідків для дитини.

Вирішуючи питання, суд першої інстанції врахував інтереси обох батьків, між якими виник спір щодо імені дитини. Надання подвійного імені узгоджується із частою 2 статті 146 СК України та відповідає засадам розумності і справедливості (стаття 7 СК України).

Окрім того, 18 листопада 2023 року на адресу Київського апеляційного суд від ОСОБА_12 надійшло клопотання про долучення додаткових доказів на підтвердження відвідування сином дитячих розвиваючих закладів.

Колегія суддів ухвалила прийняти додаткові докази, ураховуючи, що спір у цій справі пов`язаний із інтересами малолітньої дитини.

Разом з тим, дослідивши додаткові докази, апеляційний суд констатує, що такі не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на правильність вирішення спору.

Посилання скаржниці на висновки про застосування норм права, викладені у перелічених у апеляційній скарзі постановах Верховного Суду (а саме, від 11 листопада 2019 року у справі №127/23994/18, від 23 вересня 2020 року у справі №484/920/18, від 14 лютого 2019 року у справі №377/128/18 (провадження №61-44680св18), від 21 травня 2020 року у справі №587/2134/17), апеляційний суд відхиляє, оскільки такі зроблено Верховним Судом за інших фактичних обставин справи.

Зокрема, у справі №127/23994/18 судом було установлено, що під час реєстрації народження дочки сторін відповідач, не перебуваючи із позивачем у шлюбі, з огляду на відсутність добровільного визнання батьківства позивачем правомірно визначила ім`я дитини.

У справі №484/920/18 вирішувався спір про відібрання малолітніх дітей, у справі №377/128/18 та у справі №587/2134/17 (Апеляційним судом Сумської області ) - про визначення місця проживання дитини.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування рішення суду, колегією суддів не установлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

24 січня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_2 про стягнення судових витрат. Просить в порядку розподілу судових витрат між сторонами стягнути із відповідачки на користь позивача витрати, понесені ним на правничу допомогу адвоката у розмірі 5000,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 2-4 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При цьому частиною 9 статті 83 ЦПК України визначено, що копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини 3 статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина 1 статті 182 ЦПК України).

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин 5, 6 статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Порушення приписів частини 9 статті 83 ЦПК України, а саме не направлення іншій стороні доказів, які підтверджують факт понесення витрат на правову допомогу, позбавляє іншу сторону можливості підготувати та подати до суду відповідні заперечення проти таких вимог, що в свою чергу, порушує принципи диспозитивності та змагальності сторін.

Побідні висновки наведено Верховним Судом у постановах від 21 серпня 2019 року у справі № 922/2821/18, від 16 лютого 2021 року у справі № 910/14138/18, від 24 березня 2021 року у справі № 756/2399/18 та від 30 червня 2022 року у справі № 640/1175/20.

З матеріалів заяви ОСОБА_2 про стягнення судових витрат убачається, що таку заяву направлено на адресу Київського апеляційного суду 16 січня 2024 року засобами поштового зв`язку. До заяви долучено квитанції про оплату послуг адвоката та поштову квитанцію про направлення заяви із доданими до неї письмовими документами на поштову адресу Степанівської селищної ради.

Разом з тим, в порушення вимог статті 83 ЦПК України до заяви не було додано доказів направлення вказаних документів іншим учасникам справи, в тому числі і відповідачці, що позбавляє їх можливості спростовувати ймовірну не співмірність витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з пунктом 7 частини 1 статті 183 ЦПК України будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити інші відомості, що вимагаються цим Кодексом.

У відповідності до вимог частини 4 статті 183 ЦПК України, суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів робить висновок, що заяву ОСОБА_2 про стягнення судових витрат, із доказами про понесені витрати на професійну правничу допомогу, слід повернути особі, яка її подала, без розгляду.

Керуючись статтями 133, 141, 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 вересня 2023 року залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 вересня 2023 року залишити без змін.

Заяву ОСОБА_2 про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу повернути заявнику без розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 19 лютого 2024 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді М.В. Мережко

В.В. Соколова