КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2024 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 квітня 2024 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року ТОВ "Євро-реконструкція" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , згідно з яким просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ТОВ "Євро-реконструкція" заборгованість за послугу з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 126556,34 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 21289,91 грн., 3 % річних у розмірі 9268,51 грн. та судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2481,00 грн.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначав, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку АДРЕСА_1 , у тому числі і у квартирі АДРЕСА_2 , здійснюється ТОВ «Євро-реконструкція».

При цьому, згідно з наявною у позивача інформації користувачами послуг та мешканцями квартири АДРЕСА_3 є відповідачі та члени їх родини, а відповідно вони є споживачами послуг ТОВ "Євро-реконструкція" з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Разом з тим, відповідачі своєчасно з жовтня 2016 року не вносили плату за отримані послуги з централізованого опалення та з серпня 2017 року за отримані послуги з гарячого водопостачання, в результаті чого утворилася заборгованість станом на 23.02.2022 у розмірі 126556,34 грн., з яких заборгованість з централізованого опалення становить 37864,77 грн. та заборгованість зі сплати послуг за гаряче водопостачання у розмірі 88691,57 грн.

За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що відсутність договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води сама по собі не може бути підставою для звільнення відповідачів від оплати послуг у повному обсязі, позивач просив суд стягнути з відповідачів заборгованість за надані послуги, а також нараховані на борг відповідно до ст. 625 ЦК України інфляційні втрати у розмірі 21289,21 грн. та три відсотки річних у розмірі 9268,51 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12.04.2024 позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ТОВ "Євро-Реконструкція" заборгованість за послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення у розмірі 60584,90 грн., інфляційні втрати у розмірі 11295,23 грн., 3 % річних у розмірі 4028,49 грн. Стягнуто в дольовому порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ТОВ "Євро-Реконструкція" судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1199,57 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 87-89).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та, з урахуванням поданої відповідачем заяви про застосування судом наслідків спливу строків позовної давності до заявлених вимог за період з 12.03.2017 по 23.02.2022 стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за послугу з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 121479,95 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 19191,38 грн. та 3 % річних у розмірі 8476,78 грн., судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2481,00 грн.

В обгрунтування апеляційної скарги вказує на неврахування судом першої інстанції того, що, в силу вимог п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, заява про застосування судом наслідків спливу строку позовної давності може бути застосована судом лише в частині заявлених вимог про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення у період з 01.10.2016 по 12.03.2017.

При цьому, зазначає, що оскільки заборгованість за послугу з постачання гарячої води нарахована в межах продовженого строку позовної давності, подана відповідачем заява про застосування судом строків позовної давності з 01.12.2019 задоволенню не підлягає (а.с. 92-94).

У порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав

Як вбачається з матеріалів справи, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку АДРЕСА_1 , у тому числі і у квартирі АДРЕСА_2 , здійснюється ТОВ «Євро-реконструкція».

З відповіді з електронного реєстру територіальної громади м. Києва "ГІОЦ/КМДА" вбачається, що за адресою: АДРЕСА_4 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Згідно з розрахунком заборгованості станом на 23.02.2022 за відповідачами обліковується заборгованість за надані позивачем послуги, а саме: заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з жовтня 2016 року по лютий 2022 року у розмірі 37864,77 грн., заборгованість за послуги з гарячого водопостачання за період з серпня 2017 року по лютий 2022 року розмірі 88691,57 грн., інфляційні втрати, нараховані на суму боргу за послуги з централізованого опалення, у розмірі 7064,21 грн., інфляційні втрати, нараховані на суму боргу за послуги з гарячого водопостачання, у розмірі 14225,70 грн., три відсотки річних, нараховані на суму боргу за послуги з централізованого опалення, у розмірі 2985,56 грн., три відсотки річних, нараховані на суму боргу за послуги з гарячого водопостачання, у розмірі 6282,95 грн.

Так, основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 року №1875-IV (у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) та Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 09.11.2017 року №2189-VIII (введений в дію з 01.05.2019 року, крім: ст. 1, ч. 1 ст. 2, ст. ст. 3-7, 9, 11, 12, ч. 2 ст. 26, ст. 27 та 29 (в частині регулювання послуги з управління багатоквартирним будинком), ч. 2 ст. 2, ч. ч. 3 та 4 ст. 8, ч. ч. 2 та 3 ст. 10, ст. 15, ч. ч. 1, 3 та 5 ст. 16, ст. 18, ч. 5 ст. 28, які введені в дію 10.06.2018 року).

Суб`єктами Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 року №1875-IV є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (ст. 1, ч. 2 ст. 3, ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 року №1875-IV).

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року №2189-VIII учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 року №1875-IV залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Частиною 1 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 року №1875-IV та ч. 1 ст. 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09.11.2017 року №2189-VIII передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Проте, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 року №1875-IV, п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09.11.2017 року №2189-VIII споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Водночас, такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 року №1875-IV та п. 5 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09.11.2017 року №2189-VIII обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

У свою чергу, як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідачами, усупереч вимог ст. 81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів належних та допустимих доказів своєчасної та у повному обсязі наданих та спожитих житлово-комунальних послуг та відсутності заборгованості перед позивачем по оплаті цих послуг.

Разом з тим, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та стягнення відповідачів на користь позивача у солідарному порядку заборгованості по оплаті послуг, суд першої інстанції, врахувавши заяву відповідача про застосування строків позовної давності, дійшов висновку про застосування наслідків пропуску строку позовної давності до позовних вимог про стягнення заборгованості за надані послуги, з урахуванням штрафних санкцій, за період з 01.08.2017 до 06.12.2019, у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності в даній частині.

Так, згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

Заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (ст. 262 ЦК України).

У ч. 1 ст. 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважаться, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09,§ 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Разом з тим, 02.04.2020 року набув чинності Закон України від 30.03.2020 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби (COVID-19), відповідно до якого розділ "Прикінцеві положення" ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12.03.2020 року до 31.07.2020 року. Дію карантину, встановленого цією Постановою, продовжено на всій території України згідно з Постановами КМ № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021 року. З урахуванням епідемічної ситуації в регіоні з 19 грудня 2020 р. до 31 серпня 2021 р. на території України установлено карантин згідно з Постановами КМ України № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1100 від 11.11.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021 року.

Отже, оскільки з 02.04.2020 року набув чинності Закон України від 30.03.2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, у т.ч. ст.ст. 257, 258 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про визнання таким, що пропущений позивачем, трирічний строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за період з жовтня 2016 року до березня 2017 року, а не з 01.08.2017 до 06.12.2019, як встановив суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

У свою чергу, щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за період з 01.08.2017 до 06.12.2019 трирічний строк позовної давності не пропущений, оскільки на час подання позовної заяви такий строк був продовжений вищевказаним Законом.

Однак, при ухваленні оскаржуваного рішення, суд першої інстанції не взяв до уваги зазначені вимоги закону, невірно застосував норми матеріального та процесуального права і помилково зазначив про відмову в задоволенні позову про стягнення заборгованості до 06.12.2019.

Разом з тим, як вбачається з розрахунків заборгованості, станом на 23.02.2022 за відповідачами обліковується заборгованість за надані позивачем послуги, а саме: заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з квітня 2017 року по лютий 2022 року у розмірі 32207,75 грн., заборгованість за послуги з гарячого водопостачання за період з серпня 2017 року по лютий 2022 року розмірі 88691,57 грн., інфляційні втрати, нараховані на суму боргу за послуги з централізованого опалення за період з квітня 2017 року по лютий 2022 року, у розмірі 6853,85 грн., інфляційні втрати, нараховані на суму боргу за послуги з гарячого водопостачання за період з серпня 2017 року по лютий 2022 року, у розмірі 14225,70 грн., три відсотки річних, нараховані на суму боргу за послуги з централізованого опалення за період з квітня 2017 року по лютий 2022 року, у розмірі 2942,20 грн., три відсотки річних, нараховані на суму боргу за послуги з гарячого водопостачання за період з серпня 2017 року по лютий 2022 року, у розмірі 6282,95 грн.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку що з відповідачів на користь позивача підлягає до стягнення у солідарному порядку заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з квітня 2017 року по лютий 2022 року у розмірі 32207,75 грн, заборгованість за послуги з гарячого водопостачання за період з серпня 2017 року по лютий 2022 року розмірі 88691,57 грн., а всього 120899,32 грн.

Також, відповідно до ст. 625 ЦК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню у солідарному порядку інфляційні втрати, нараховані на суму боргу за послуги з централізованого опалення за період з квітня 2017 року по лютий 2022 року, у розмірі 6853,85 грн., інфляційні втрати, нараховані на суму боргу за послуги з гарячого водопостачання за період з серпня 2017 року по лютий 2022 року, у розмірі 14225,70 грн., а всього - 21079,55 грн.; три відсотки річних, нараховані на суму боргу за послуги з централізованого опалення за період з квітня 2017 року по лютий 2022 року, у розмірі 2942,20 грн., а також три відсотки річних, нараховані на суму боргу за послуги з гарячого водопостачання за період з серпня 2017 року по лютий 2022 року, у розмірі 6282,95 грн., а всього 9225,15 грн.

Позовні вимоги позивача про стягнення з відповідачів на його користь заборгованості з жовтня 2016 року до квітня 2017 року задоволенню не підлягають, оскільки вони заявлені з пропуском строків позовної давності.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалює нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Крім того, враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги та ухвалення нового судового рішення у справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про перерозподіл судових витрат та стягнення з відповідачів на користь позивача в рівних частках судового збору за подання позовної заяви у розмірі по 596,91 грн. з кожного, а також судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі по 895,37 грн. з кожного.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 квітня 2024 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" заборгованість за послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення у розмірі 120899 (сто двадцять тисяч вісімсот дев`яносто дев`ять) грн. 32 коп., інфляційні втрати у розмірі 21079 (двадцять одна тисяча сімдесят дев`ять) грн. 55 коп. та три відсотки річних у розмірі 9225 (дев`ять тисяч двісті двадцять п`ять) грн. 15 коп.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі по 596 (п`ятсот дев`яносто шість) грн. 91 коп. з кожного та судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі по 895 (вісімсот дев`яносто п`ять) грн. 37 коп. з кожного.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Гната Хоткевича, 20.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач

Судді