головуючий у суді І інстанції Шум Л.М.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 червня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27 липня 2017 року у справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2016 року ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 4 серпня 2011 року між ПАТ «Астра Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №49005, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 56 970 грн, з розрахунку в розмірі 0.001% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 4 серпня 2011 року по 4 серпня 2016 року.

Позивач зазначав, що 2 грудня 2013 року між ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта банк» було укладено договір купівлі - продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Астра Банк» передає ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Астра Банк», як кредитора у зазначених зобов`язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Астра Банк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить право вимоги. Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором №49005 від 4 серпня 2011 року.

Позивач зазначав, що позичальник умови кредитного договору протягом тривалого часу належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 8 серпня 2016 року за відповідачем наявна заборгованість у сумі 62 365,78 грн, з яких: тіло кредиту - 19 423,77 грн, відсотки - 0,14 грн, комісія - 8 551,14 грн, пеня - 33 390,73 грн.

Заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 27 липня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з відповідача з ОСОБА_1 заборгованість за кредитом в розмірі 61 365 грн 78 коп.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1 378 грн.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 20 грудня 2021 року заяву директора ТОВ «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп» про заміну сторони стягувача у виконавчому провадженні № 59440390 у цивільній справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні № 59440390 з примусового виконання виконавчого листа № 759/11183/16-ц з ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп», як такого, що набув всі права та обов`язки стягувача згідно з договором № 2258/К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 15 червня 2020 року.

22 січня 2024 року відповідач звернувся до суду першої інстанції з заявою про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 21 березня 2024 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27 липня 2017 року по справі за позовом ПАТ КБ "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Дельта Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Не погоджуючись із указаним рішенням ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що стягуючи кошти суд першої інстанції не прийняв до уваги те, що ПАТ «Астра Банк» було ліквідовано та те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що ПАТ «Дельта Банк» надавав відповідачу будь-які реквізити для оплати заборгованості.

Зазначає, що суд першої інстанції не досліджував оригінал договору №49005 від 4 серпня 2011 року.

Звертає увагу, що з копії кредитного договору неможливо встановити, ні суму кредиту, ні процентну ставку за кредитом, ні строку погашення.

23 квітня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ТОВ «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп» - адвоката Скребець О.С., в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вказує, що ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» було направлено на адресу апелянта повідомлення про відступлення права вимоги від 6 липня 2020 року за вих. № 0706/528 та зазначено про зміну кредитора з ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», його банківські реквізити, суму боргу за кредитним договором та строк, в який він апелянт зобов`язаний її сплатити.

Зазначає, що копію кредитного договору було надано до позовної заяви, яка не викликала у суду сумніву в наявності його оригіналу у позивача, а тому підстав витребувати його для огляду у судовому засіданні не було.

Вважає посилання апелянта на те, що він не укладав кредитний договір, і підпис на ньому не його - не є підставою вважати, що він зроблений іншою особою. Та обставина, що підпис не однаковий у кредитному договорі та у паспорті апелянта не виключає того, що у документах про отримання кредиту, апелянт поставив власноручно інший підпис.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Так, відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк», суд першої інстанції мотивував його тим, що відповідач порушив умови кредитного договору №49005 від 4 серпня 2011 року, в частині своєчасного повернення кредиту, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом в розмірі 61 365 грн 78 коп.

Апеляційний суд погоджується з цими висновками суду з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 4 серпня 2011 року між ПАТ «Астра Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №49005 згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі56 970 грн, з розрахунку в розмірі 0.001% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 4 серпня 2011 року по 4 серпня 2016 року.

Також встановлено, що 2 грудня 2013 року між ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта банк» було укладено договір купівлі - продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Астра Банк» передає ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Астра Банк», як кредитора у зазначених зобов`язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Астра Банк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить право вимоги. Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором №49005 від 4 серпня 2011 року.

Встановлено, що станом на 8 серпня 2016 року за відповідачем наявна заборгованість у сумі 62 365,78 грн, з яких: тіло кредиту - 19 423,77 грн, відсотки - 0,14 грн, комісія - 8 551,14 грн, пеня - 33 390,73 грн.

15 червня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» укладено договір відступлення права вимоги № 2258/К.

З реєстру до договору № 2258/К про відступлення прав вимоги від 15 червня 2020 року вбачається, що право вимоги за кредитним договором 49005 від 4 серпня 2011 року до боржника ОСОБА_1 перейшло до ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп».

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст.612 ЦК України)

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п. 2.3 кредитного договору, моментом (днем) повернення Кредиту вважається день зарахування на відповідні рахунки Кредитора всієї суми Кредиту.

Відповідно п.2.5 кредитного договору, погашення кредиту, нарахованих процентів та комісій здійснюється позичальником щомісячно, до «04» числа кожного місяця протягом строку дії цього договору, починаючи з місяця, наступного за місяцем підписання цього Договору в сумі 1400 грн (далі- платіж). Якщо число «04»місяця приходиться на неробочий день, погашення кредиту та нарахованих процентів здійснюється позичальником у останній робочий день перед «04» числом місяця.

Платіж розрахований за методом ануїтетів (щомісячних рівних платежів) та округлений в бік збільшення до числа, кратного цілій одиниці валюти кредиту. Сума платежу включає в себе суму частини кредиту, яка погашається в звітному місяці нарахованих за звітний місяць процентів. Частини платежів, які направляються на погашення суми кредиту кожного місяця протягом строку дії цього договору, визначені в додатку №1 до цього договору, що є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно з п. 2.6 погашення заборгованості за кредитом, процентами та комісією за обслуговування кредитної заборгованості здійснюється шляхом перерахування позичальником суми платежу, визначеного в п. 2.5 цього договору, на рахунок № НОМЕР_1 в АТ АСТРА БАНК, МФО 380548 (далі - транзитний рахунок) в строки визначені в п. 2.5 цього договору. Кредитор зараховує суму платежу у відповідних частинах на відповідні рахунки з обліку заборгованості позичальника за кредитом та процентами в день, визначений в п. 2.5 цього договору. Якщо день проведення зарахування є неробочим, кредитор здійснює зарахування суми платежу у наступний робочий день. Проценти на грошові кошти, що обліковуються на транзитному рахунку, не враховуються та не сплачуються позичальнику.

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст. 510 ЦК України).

Відповідно до положення п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

В разі заміни кредитора у зобов`язанні первісний кредитор повністю або у визначеній частині вибуває із зобов`язання, а на його місце приходить новий кредитор. При цьому зміст зобов`язання, тобто обсяг прав та обов`язків його сторін залишається незмінним. Отже, виходячи із загальних правил та положень даної статті, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову, оскільки відповідач умови кредитного договору №49005 від 4 серпня 2011 року, укладеного між ним та ПАТ «Астра Банк» протягом тривалого часу належним чином не виконував, а оскільки ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта банк» було укладено договір купівлі - продажу прав вимоги за кредитним договором №49005 від 4 серпня 2011 року, зазначена сума підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не укладав кредитного договору та посилання на відсутність у позивача доказів про перерахування йому кредитних коштів не заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції було встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 4 серпня 2011 року між ОСОБА_1 та AT «Астра Банк» було укладено кредитний договір №49005, згідно якого відповідачу надано кредит у розмірі 56 970 грн, за п. 1.2 договору - кредит надано на купівлю автомобіля ВАЗ 211440, легковий хетчбек-В, 2011 року випуску. Термін повернення кредиту - 4 серпня 2016 року.

Крім того встановлено, що 4 серпня 2011 року між ОСОБА_1 , як заставодавцем та AT «Астра Банк» заставодержателем укладено договір застави автомобіля № б/н, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Власенко І.В., зареєстрований в реєстрі за № 1180.

Згідно пункту 1.1. даний договір застави забезпечує виконання заставодавцем виконання зобов`язань за кредитним договором № 49005 від 4 серпня 2011 pоку, укладеним між ним та заставодержателем. За п. 1.2. договору застави «В забезпечення виконання зобов`язань, передбачених п. 1.1., заставодавець, на умовах передбачених цим договором, передає у заставу належне йому майно - автомобіль марки ВАЗ, модель 211440, тип - легковий хетчбек-В, 2011 року випуску, зареєстрований ВРЕВ-1 УДАІ в м. Києві 3 серпня 2011р., тесстрац. номер НОМЕР_2 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , колір сірий.

Згідно п. 2.1. кредитного договору, «Надання кредиту здійснюється шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_4 у AT «Астра Банк», МФО 380548, з подальшим перерахуванням на поточний рахунок TOB «РОСАВТО», р/р НОМЕР_5 в «Райффайзен банк аваль» в м. Києві. МФО 300335». На підтвердження перерахування позивачем кредитних коштів у розмірі 56 970 грн на оплату авто до суду було надано копію платіжного доручення №1 від 4 серпня 2011 року (а.с.13, том 2).

Виходячи з зазначеного вище судом першої інстанції було правильно встановлено, що вартість автомобіля марки ВАЗ, модель 211440 частково сплачено відповідачем за рахунок отриманих кредитних коштів від AT «Астра Банк» у сумі 56 970 грн та частково сплачено власними коштами відповідача у сумі 6 330 грн, що в сумі складає 63 300 грн - ціну автомобіля за договором купівлі-продажу автомобіля, укладеного між відповідачем та TOB «РОСАВТО» (а.с.10, том 2).

За п. 1.4 кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує: «1.4.2 комісійну винагороду:

1.4.2.1. одноразово - за надання кредиту в розмірі 2,0% від суми кредиту, зазначеної в п. 1 цього договору, а саме 1 139,40 грн на рахунок № НОМЕР_6 у AT «Астра Банк», МФО 380548».

При укладенні кредитного договору відповідачем виконано дані умови, на підтвердження чого надано до суду копію квитанції № 24120 від 4 серпня 2011 року, з печаткою банку, про сплату ним комісії у розмірі -.4114,50 грн (а.с. 9, том2).

За п. 3.2.3. договору застави, заставодавець зобов`язаний застрахувати заставне майно в страховій компанії ТДВ "СК Провіта".

4 серпня 2011 року між ОСОБА_1 (страхувальником), та ТДВ "СК Провіта" -страховиком) та АТ «Астра Банк» (вигодонабувачем) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 09-02-5666812, в якому зазначено про наявність укладених кредитного договору та договору застави від 4 серпня 2011 року.

Відповідно до п. 3.5.1. договору страхування відповідач зобов`язався здійснити перший страховий платіж 4 серпня 2011 року у розмірі 4 114,50 грн (а.с.11, том 2).

Таким чином, є правильним і не спростованим висновок суду першої інстанції про те, що надані докази, а саме платіжне доручення про перерахування коштів вартості автомобіля, квитанція про сплату комісії за користування кредитом та квитанція про сплату страхового платежу за договором страхування, укладення якого передбачено умовами договору застави - в своїй сукупності свідчать про факт укладення відповідачем кредитного договору, та придбання за надані позивачем кредитні кошти автомобіля.

Посилання відповідача на ту обставину, що він не укладав кредитний договір, оскільки підпис на ньому, йому не належить, є безпідставним, оскільки жодних доказів у підтвердження відповідної обставини не надано.

Клопотання про призначення почеркознавчої експертизи не заявлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не дослідив оригінал кредитного договору не заслуговують на увагу, оскільки копію договору було надано до позовної заяви, яка не викликала у суду сумніву в наявності його оригіналу у позивача. Крім того, при перегляді заочного рішення суду першої інстанції відповідач не був позбавлений можливості заявити відповідне клопотання про огляд в судовому засіданні оригіналу кредитного договору, однак матеріалами справи встановлено, що відповідач з таким клопотанням до суду не звертався.

Також є необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що при прийнятті рішення суд не врахував не направлення ПАТ «Дельта Банк» повідомлення про банківські реквізити для сплати боргу.

Згідно з частиною 1 статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з вимогами частини 1 статті 516 ЦК України, зміна кредитора у зобов`язані здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

З аналізу положень статей 512, 514, 516ЦК України вбачається, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки це не впливає на обсяг, характер і порядок виконання боржником своїх зобов`язань, не порушує інтересів боржника та не погіршує його становище. Тому, боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору, і таке виконання буде вважатися належним.

На виконання зазначених норм відповідач, не зважаючи на те, що змінився кредитор з АТ «Астра Банк» на ПАТ «Дельта Банк», та не будучи обізнаним про це, мав виконати зобов`язання попередньому кредитору. В той же час, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження сплати боргу будь-кому з кредиторів.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не надав можливості відповідачу подати свої докази та пояснення, які підтверджують його позицію, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Так, згідно поданої заяви про перегляд заочного рішення, відповідач стверджував, що не укладав кредитний договір, як і не отримував коштів, через неявку був позбавлений права надати докази, що мають істотне значення для правильного вирішення справи, а також посилався на ненадання до позову платіжних документів про отримання кредиту.

Разом із тим, матеріалами справи встановлено, що суд першої інстанції у відкритому судовому засідання за участю обох сторін заслуховував їх обидві позиції, і відповідачем були надані усні пояснення та були задані питання до позивача, однак, відповідач не надав доказів, що підтверджують його позицію, а саме доводи про те, що він не укладав кредитного договору і кредитні кошти не отримував. Доказів також не надано про те, що судом не дотримано принцип неупередженості та об`єктивності.

Крім того, відповідач не спростував належними доказами тих обставин, які були встановлені судом на підставі наданих доказів позивачем, а саме факт укладення кредитного договору та виконання зобов`язань зі сторони кредитора.

У зв`язку з цим колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач довів укладення кредитного договору та неналежне виконання його відповідачем.

Суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду ухвалено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а тому підстави до його скасування з мотивів викладених у апеляційній скарзі відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених в статті 389 ЦПК України.

ГоловуючийТ.О. Писана
СуддіК.П. Приходько
С.О. Журба