КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 371/1555/23 Головуючий у суді І інстанції Кириленко М.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Миронівське громадське харчування» на рішення Миронівського районного суду Київської області від 21 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Миронівське громадське харчування» про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення з роботи, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок незаконного звільнення з роботи,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що 09 вересня 2022 року наказом № 63 її було прийнято на посаду кухаря ТОВ «Миронівське громадське харчування».

10 серпня 2023 року головний бухгалтер ОСОБА_2 в ході телефонної розмови повідомила, що відповідачем звільнено її з роботи, однак, як зазначала позивачка, вона не подавала будь яких заяв щодо звільнення, такі дії суперечать її волевиявленню, а причини для звільнення на той час були не зрозумілі.

15 серпня 2023 року засобами поштового зв`язку вона надіслала відповідачу заяву, в якій просила надіслати на її адресу копію наказу про звільнення, трудову книжку, довідку про заробітну плату із вересня 2022 року по червень 2023 року. Вказана заява залишилася проігнорованою.

Лише після того, як нею було подано до суду позовну заяву про зобов`язання видати трудову книжку, довідку про роботу та заробітну плату, відповідач 06 жовтня 2023 року надіслав їй поштою наказ про її звільнення № 16/а від 17 травня 2023 року, який вона побачила вперше 06 жовтня 2023 року, трудову книжку, довідку № 43, довідка про нарахування заробітних плат з вересня 2022 року по червень 2023 року та підроблений акт про її відмову забирати трудову книжку та інші документи.

Позивачка звертала увагу, що підставою для її звільнення з роботи відповідно до інформації, відображеної у наказі № 16/а від 17 травня 2023 року, слугувало те, що закінчився навчальний рік у закладах середньої освіти Миронівської міської ради Київської області та припинилося харчування дітей у шкільних їдальнях.

Посилаючись на статтю 40 КЗпП, якою визначений вичерпний перелік підстав для розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця, вважала, що зазначені обставини не є належною підставою для її звільнення з роботи.

Незаконність свого звільнення також обґрунтовувала частиною третьою статті 184 КЗпП України, згідно з якою встановлено законодавчу заборону звільнення одиноких матерів при наявності дитини віком до 14 років.

Вказувала, що вона є матір`ю, яка одна виховує малолітню дитину, а саме 9-ти річного сина ОСОБА_3 , у зв`язку зі смертю чоловіка, а ТОВ «Миронівське громадське харчування» не перебуває на стадії ліквідації, відтак не мало права звільняти її з роботи, а тому її порушені трудові права підлягають поновленню шляхом скасування протиправного наказу відповідача № 16/а від 17 травня 2023 року та поновлення її на попередній посаді.

Також зазначила, що нею не було використано 18 днів щорічної відпустки та 10 днів додаткової соціальної відпустки на дітей. Вважає, що такі дії відповідача всупереч встановленому закону про працю порядку, спричинили її моральну шкоду, яка полягала у душевних стражданнях та страху за те, яким чином утримувати малолітню дитину, оскільки позбавило її можливості купувати дитині та собі одяг, їжу, ліки, а також можливості святкувати 28 липня 2023 року день народження її дитини та інші свята. У свою чергу це порушило всі її суспільні зв`язки, спричинило значні душевні хвилювання та страждання, що негативно відобразилось на здоров`ї внаслідок чого її було зроблено хірургічну операцію 26 вересня 2023 року (лапароскопічна холецистектомія).

На підставі викладеного ОСОБА_1 просила суд: визнати протиправним та скасувати наказ ТОВ «Миронівське громадське харчування» № 16/а від 17 травня 2023 року; поновити її на попередній роботі кухаря у ТОВ «Миронівське громадське харчування» з 10 червня 2023 року (наступний робочий день), допустивши до негайного виконання судове рішення в частині поновлення на роботі; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, невиплачену грошову компенсацію за невикористані 18 днів відпустки та 10 днів додаткової соціальної відпустки на дітей, моральну шкоду у розмірі 120 000,00 грн та витрати, пов`язані зі сплатою судового збору.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 21 березня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ ТОВ «Миронівське громадське харчування» № 16/а від 17 травня 2023 року про звільнення з роботи працівників шкільних їдалень в частині звільнення ОСОБА_1 .

Поновлено ОСОБА_1 на посаді кухаря ТОВ «Миронівське громадське харчування» з 10 червня 2023 року.

Стягнуто з ТОВ «Миронівське громадське харчування» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати у розмірі 2 131,82 грн з утриманням із цієї суми податків, зборів і обов`язкових платежів.

Стягнуто з ТОВ «Миронівське громадське харчування» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10 червня 2023 року по дату ухвалення рішення суду - 21 березня 2024 року у сумі 53 964,46 грн, утримавши із цієї суми податки, збори і обов`язкові платежі.

Стягнуто з ТОВ «Миронівське громадське харчування» на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі 2 835,88 грн та за невикористану додаткову відпустку на дитину в сумі 2 188,44 грн з утриманням із цих сум податків, зборів і обов`язкових платежів.

Стягнуто з ТОВ «Миронівське громадське харчування» на користь ОСОБА_1 3 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ТОВ «Миронівське громадське харчування» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 200,00 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не звернув увагу на заперечення відповідача про те, що позов поданий з порушенням місячного строку на його пред`явлення, встановленого частиною першою статті 233 КЗпІП України.

ОСОБА_1 у позовній заяві зазначала, що 10 серпня 2023 року із розмови з головним бухгалтером ТОВ «Миронівське громадське харчування» ОСОБА_2 їй стало відомо про звільнення.

При цьому позивачка фактично з 17 травня 2023 року на роботу не виходила, до товариства з вимогою про допуск до роботи, поновлення на роботі чи іншій рівноцінній посаді, виплатою їй заробітної плати не зверталася взагалі. Тобто, своєю поведінкою та бездіяльністю щодо отримання документів та коштів від товариства штучно створила умови для звернення до суду за захистом свого ніби то порушеного права.

Позивачка не могла не усвідомлювати, що не з`являється на робоче місце, не виконує обов`язків кухаря, відповідно, знала або мала можливість дізнатися підставу свого звільнення, звернувшись з вимогою про видачу відсутнього у неї документу, видача якого є обов`язковою.

Стверджує, що ОСОБА_1 , посилаючись на відсутність розписки в отриманні нею наказу про незаконне звільнення та трудової книжки, намагається довести, що така формальна обставина дає право для звернення до суду без дотримання строку, встановленого статтею 233 КЗпП України, який вона і не просила поновити суд та не зазначала іншої конкретної дати початку перебігу строку звернення до суду за її вимогами.

Крім того наголошує на тому, що з часу відкриття провадження у справі 26 жовтня 2023 року за клопотанням ОСОБА_1 чи її представника розгляд справи неодноразово відкладався, внаслідок чого тривав більше дев`яти місяців, що потягло за собою ухвалення судового рішення про безпідставне стягнення із відповідача заробітної плати за час вимушеного прогулу з 10 червня 2023 року по 21 березня 2024 року в сумі 53 964,46 грн.

Позивачка правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася. В силу вимог частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник - адвокат Клапчук Ф.П. заперечували проти доводів апеляційної скарги,просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін як таке, що ухвалене із додержанням норм матеріального та процесуального права.

ТОВ «Миронівське громадське харчування» надіслало до апеляційного суду засобами поштового зв`язку клопотання про розгляд апеляційної скарги без участі його представника.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторони позивачки в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалене у справі судове рішення відповідає не в повній мірі.

Суд першої інстанції встановив, що наказом директора ТОВ «Миронівське громадське харчування» ОСОБА_4 № 42а від 29 серпня 2022 року, у зв`язку з початком навчального процесу з 01 вересня 2022 року, серед іншого, наказано розробити штатний розпис спеціалістів ТОВ «Миронівське громадське харчування» з 01 вересня 2022 року; прийняти на роботу працівників згідно штатного розпису на період дії договору про організацію харчування учнів загальноосвітніх шкіл Миронівської територіальної громади (а.с. 121).

Згідно наказу директора ТОВ «Миронівське громадське харчування» ОСОБА_4 № 63 від 09 вересня 2022 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу з 12 вересня 2022 року на посаду кухаря з оплатою праці згідно штатного розпису та табеля обліку робочого часу (а.с. 14).

Відповідно до договору № 67 від 01 березня 2023 року, укладеного між Гуманітарним відділом виконавчого комітету Миронівської міської ради та ТОВ «Миронівське громадське харчування», послуги у першому півріччі 2023 року з організації харчування учнів 1-4 класів, учнів 5-11 класів пільгових категорій Гуманітарного відділу виконавчого комітету Миронівської міської ради зобов`язувалося надати ТОВ «Миронівське громадське харчування» (а.с. 117-119).

Додатковою угодою № 2 до договору № 67 від 01 березня 2023 року у зв`язку із виконанням зобов`язань сторонами по договору з 16 червня 2023 року сторони дійшли згоди достроково припинити дію договору (а.с. 120).

Наказом відповідача № 16/а від 17 травня 2023 року про звільнення з роботи працівників шкільних їдалень, у зв`язку із закінченням навчання у закладах середньої освіти Миронівської міської ради Київської області припиняється харчування дітей у шкільних їдалень, наказано звільнити працівників шкільних їдалень з 09 червня 2023 року за згодою сторін та розрахувати і виплатити розрахункові за відпрацьований період. У цьому наказі зазначений список осіб, які з ним ознайомленні, зокрема, вказана ОСОБА_1 , проте її підпис поряд з прізвищем відсутній (а.с. 15).

Згідно наказу № 53 від 09 червня 2023 року у зв`язку з припиненням харчування дітей у шкільних їдальнях, наказано змінити штатний розпис спеціалістів ТОВ «Миронівське громадське харчування» (а.с. 32).

Відповідно до штатного розпису на 2023 рік станом на 09 червня 2023 року відсутня жодна вакансія, окрім директора та головного бухгалтера (а.с. 33).

Згідно із актом від 26 червня 2023 року у зв`язку з закінченням дії договору № 67 від 01 березня 2023 року працівники шкільних їдалень звільняються згідно наказу директора ТОВ «Миронівське громадське харчування» № 16/а від 17 травня 2023 року з виплатою заробітної плати, розрахункових коштів та повернення трудової книжки. 26 червня 2023 року кухар ОСОБА_1 , прийшовши в бухгалтерію ТОВ «МГХ», відмовилась забрати трудову книжку і отримувати з/плату (а.с. 46).

Відповідно до заяви від 25 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до керівника ТОВ «Миронівське громадське харчування» з проханням надіслати на її адресу копію наказу про звільнення, трудову книжку, довідку про заробітну плату із вересня 2022 року по червень 2023 року (а.с. 17).

Згідно довідки ТОВ «Миронівське громадське харчування» про нараховану заробітну плату ОСОБА_1 в період з вересня 2022 року по червень 2023 року останній було нараховано 45 371,48 грн (а.с. 123).

Відповідно до довідки відповідача № 45 від 04 вересня 2023 року позивачка дійсно працювала в ТОВ «Миронівське громадське харчування» на посаді кухаря з 12 вересня 2022 року (наказ № 63 від 09 вересня 2022 року) по 09 червня 2023 року (наказ № 16/а від 17 травня 2023 року). При розрахунку їй було нараховано заробітну плату за відпрацьований період 7 робочих днів червня місяця в сумі 2 131,82 грн, розрахункові за 13 календарних днів в сумі 2 834,39 грн та компенсація додаткової відпустки на дитину, як одинокій матері (вдова) 10 календарних днів в сумі 2 180,10 грн. Всього нараховано 7 146,51 грн, з яких утримано податки: військовий збір 1,5 % - 107,20 грн, ПДФО 18 % - 1 286,37 грн, а до отримання - 5 753,10 грн (а.с. 16).

Згідно повідомлення директора ТОВ «Миронівське громадське харчування» ОСОБА_4 № 49 від 24 листопада 2023 року відповідач повідомляє ОСОБА_1 про необхідність прийти в бухгалтерію ТОВ «МГХ» і забрати розрахункові кошти (а.с. 50).

Згідно із копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 23 липня 2014 року (а.с. 11).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_5 та ОСОБА_1 являються батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 06 грудня 2019 року (а.с. 13).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що на момент звільнення ОСОБА_1 була одинокою матір`ю з дитиною до чотирнадцяти років, відтак на неї поширювалися гарантії, визначені частиною третьою статті 184 КЗпП України, а тому в ситуації, коли не було ліквідації ТОВ «Миронівське громадське харчування», її не можна було звільнити з ініціативи роботодавця за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників.

Проте колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з такого.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Важливим також є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України).

Згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація учасниками справи спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм (пункт 144 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, провадження № 14-473цс18).

З урахуванням наведеного, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 оскаржує в судовому порядку наказ ТОВ «Миронівське громадське харчування» № 16/а від 17 травня 2023 року «Про звільнення з роботи працівників шкільних їдалень» в частині її звільнення із займаної посади кухаря з 09 червня 2023 року за згодою сторін.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою, отже трудовий договір є основною, базовою формою виникнення трудових правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

У відповідності до положень статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається не невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Підстави для припинення трудового договору визначені в статті 36 КЗпП України.

Жодної із наведених у статі 36 КЗпП України підстав для розірвання трудового договору з позивачкою у відповідача не існувало.

Позивачка не подавала заяву про її звільнення за згодою сторін, отже відповідач у своєму наказі № 16/а від 17 травня 2023 року неправомірно послався на таку підставу для її звільнення з роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є угода сторін.

Розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України (за угодою сторін), суд повинен був з`ясувати, зокрема, чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою та чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення.

Суд першої інстанції помилково вважав, що позивачка звільнена за скороченням чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України), оскільки матеріалами справи не доводиться, що таке скорочення було у відповідача на дату звільнення позивачки. Крім того, відповідач не посилався на це у наказі № 16/а від 17 травня 2023 року «Про звільнення з роботи працівників шкільних їдалень».

Отже, у ТОВ «Миронівське громадське харчування» були відсутні підстави для розірвання трудового договору із ОСОБА_1 , а тому не має юридичного значення наявність чи відсутність у позивачки на утриманні малолітніх дітей.

Згідно із частиною першою статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Таким чином, звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

За змістом частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного по суті висновку про те, що вищевказаний наказ ТОВ «Миронівське громадське харчування» про звільнення позивачки за згодою сторін є незаконним та підлягає скасуванню, а ОСОБА_1 поновленню на роботі на займаній посаді зі сплатою на її користь середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, розмір якого визначено відповідно до вимог Порядку № 100, однак помилився щодо підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення з роботи, адже задовольнив їх через те, що при скороченні штату працівників відповідач не взяв до уваги наявність у позивачки, як одинокої матері, малолітньої дитини, тоді як мав задовольнити ці вимоги з тих підстав, що позивачка не могла бути звільнена за згодою сторін, оскільки вона такої згоди не надавала, у зв`язку з чим оскаржуване судове рішення підлягає зміні в мотивувальній частині.

За правилами частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги про пропуск позивачкою місячного строку для звернення до суду з позовом про поновлення на роботі є необґрунтованими з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

Застосування вказаних вище положень законодавства у справах про звільнення, зокрема при визначенні моменту, з якого обчислюється строк звернення до суду в цих справах, має особливе значення, оскільки, за загальним правилом, наказ про звільнення не може бути доведений до відома працівника в інший спосіб, окрім як шляхом ознайомлення з цим наказом після вручення його копії роботодавцем у встановленому законом порядку.

У такому випадку працівник в належний спосіб може дізнатись про своє звільнення та про мотиви прийняття відповідного рішення роботодавця (наказу, розпорядження про звільнення) лише після ознайомлення зі змістом такого акта, наведеними в ньому мотивами та правовими підставами та, відповідно, після цього матиме змогу підготувати аргументовану заяву (скаргу) щодо захисту своїх трудових прав і передбачених законом гарантій.

Системний аналіз статей 47 та 233 КЗпП України дозволяє дійти висновку, що норма статті 233 КЗпП України пов`язує початок перебігу строку звернення особи до суду із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення виключно з обставинами, визначеними у статті 47 цього Кодексу (вручення роботодавцем працівникові копії наказу (розпорядження) про звільнення).

У справі, яка переглядається, відповідач копію наказу про звільнення надіслав на адресу позивачки лише після того, як вона звернулася у вересні 2023 року до суду з позовом про зобов`язання видачі наказу (розпорядження) про звільнення, трудової книжки, довідок про роботу та про заробітну плату у межах цивільної справи № 371/1345/23 і доказів того, що роботодавець вживав заходів для виконання свого обов`язку, передбаченого статтею 47 КЗпП України, матеріали справи не містять. Отже строки звернення до суду позивачкою не пропущені.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування наказу про звільнення з роботи з мотивів, наведених в цьому рішенні, ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм матеріального і процесуального права, а відтак не може бути залишене в силі та відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підлягає зміні шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України підстав для нового розподілу судових витрат у цій справі немає, оскільки як і в суді першої інстанції позовні вимоги задоволено частково, а змінюються лише мотиви ухваленого судового рішення по суті спору.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Миронівське громадське харчування»задовольнити частково.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 21 березня 2024 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Миронівського районного суду Київської області від 21 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 листопада 2024 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній