Житомирський апеляційний суд
Справа №278/1891/24 Головуючий у 1-й інст. Шкиря В. М.
Категорія 39 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Борисюка Р.М., Павицької Т.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) в м. Житомирі цивільну справу № 278/1891/24 за позовом Акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК" на заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 24 червня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Шкирі В.М. у м. Житомирі

в с т а н о в и в:

У квітні 2024 року АТ "АКЦЕНТ-БАНК" звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 22.10.2021 року у розмірі 10858,36 грн.

В обґрунтування позову зазначено, 22.10.2021 року ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 40,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг у А-Банку разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті https://а-bаnk.соm.ua/terms, складає між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Основні умови кредитування доведені відповідачу, про що свідчить його підпис в паспорті споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка». У порушення умов договору відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.

Заочним рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 24 червня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК" (місцезнаходження: 49074, м.Дніпро, вулиця Батумська, будинок 11, ) заборгованість за кредитним договором від 22.10.2021 в сумі 3297 (три тисячі двісті дев`яносто сім) гривень 33 копійки та витрати зі сплати судового збору в сумі 919 (дев`ятсот дев`ятнадцять) гривень 50 копійок.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції АТ "АКЦЕНТ-БАНК" подало апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що посилання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі №342/180/17 в частині відмови у стягненні процентів жодним чином не обгрунтовані, оскільки в справі №342/180/17 розглядався випадок, коли Тарифи Банку не було підписано боржником. В даному ж випадку до матеріалів справи додано НЕ тільки ТАРИФИ із сайту Банку (як зазначив суд), а Паспорт споживчого кредиту за програмою "Кредитна картка", в якому чітко зазначені всі умови кредитування, строки, процентна ставка, та багато іншого. Зауважує, що Паспорт продукту підписано боржником за допомогою електронного підпису. Свою згоду на використання електронного підпису відповідач надав у Анкеті-Заяві про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг в А-Банку. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 22 жовтня 2021 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, за змістом якої відповідач погодився з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими у рекламному буклеті, становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг. У заяві відповідач засвідчив, що він ознайомився з актуальними Умовами та правилами надання банківських послуг АТ «А-Банк», Тарифами, Паспортом споживчого кредиту та до укладання цієї угоди йому надана повна інформація про фінансові послуги (а.с.7).

Відповідно до довідок б/н та дати їх видачі, виданих АТ «АКЦЕНТ-БАНК, ОСОБА_1 відкрито рахунок № НОМЕР_2 та видано картку № НОМЕР_3 зі строком дії до березня 2028 року. Кредитний ліміт ОСОБА_1 за кредитним договором від 22.10.2021 встановлено у розмірі 7000,00 грн та 09.05.2023 збільшено до 9000,00 грн. (а.с. 13-14).

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості за договором № б/н від 22.10.2021, укладеним між АТ «АКЦЕНТ БАНК» та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 13.03.2024 заборгованість становить 10858,36 грн, з яких: 8457,41 грн - заборгованість за кредитом, 2400,95 грн - заборгованість за відсотками; 0,00 грн. штрафи (а.с. 6).

З виписки по картці ОСОБА_1 за період з 22.10.2021 до 13.03.2024 вбачається, що відповідач використав з кредитної карти 9939,00 грн, за що нараховано комісії 390,36 грн, а поповнив її на 6641,67 грн, при цьому нараховано 7076,40 грн відсотків (а.с.10-12).

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції зазначив, що суд визнає виписку банку надану представником позивача належним та допустимим доказом, у розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України, яка у сукупності з іншими доказами (заявою від 21.10.2021, довідками про відкриття рахунку, видачу картки, встановлення лімітів (а.с.7,13-14) підтверджує те, що відповідач, відповідно до наданого позивачем розрахунку, користувався кредитними коштами, наданими йому АТ "АКЦЕНТ-БАНК", за договором б/н від 22.10.2021 у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, у зв`язку з чим має зобов`язання перед позивачем з повернення кредитних коштів, виходячи з фактичного використання позичальником кредитних коштів, які не повернуто станом на час звернення позивача до суду з даним позовом. Разом з тим, суд здійснив аналіз виписки по картковому рахунку відповідача у сукупності з наданим банком розрахунком заборгованості. Альтернативного розрахунку заборгованості від відповідача не надходило. З виписки по картці ОСОБА_1 за період з 22.10.2021 до 13.03.2024 вбачається, що відповідач використав з кредитної карти 9939,00 грн, за що нараховано комісії 390,36 грн. та 7076,40 грн відсотків, а поповнив її на 6641,67 грн, (а.с.10-12). Отже, з урахуванням наданих сторонами доказів, у їх сукупності, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь АТ "АКЦЕНТ-БАНК" 3297,33 грн, які фактично використані відповідачем з карткового рахунку та не повернуті банку ( 9939,00 грн - 6641,67 грн= 3297,33 грн) при цьому суд констатував, що нарахування відсотків та комісії є неправомірним.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

За приписами ч.1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

В силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень ч.1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.

Відповідно до ч.1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Вбачається, що ОСОБА_1 22 жовтня 2021 року власноручно підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк»(а.с.7). Із анкети-заяви вбачається, що відповідач погоджується, що Банк має право:

-Зменшувати або збільшувати розмір кредитного ліміту;

-Надає право та доручає Банку здійснювати договірне списання коштів з усіх рахунків відкритих в АТ «А-Банк» без додаткових розпоряджень, для погашення будь яких грошових зобов`язань , що випливають з умов договору або будь якого іншого договору укладеного у майбутньому між ним та Банком

-Просить вважати наведений зразок його електронного підпису або його аналог обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті йому в Банку.

-Визнає, що електронний підпис є аналогом його власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Підтверджує, що всі наступі правочини ( у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися ним з використанням Банк електронного підпису.

Того ж дня, 22 жовтня 2021 року ОСОБА_1 підписав Паспорт споживчого кредиту, шляхом накладення електронного підпису за допомогу відкритого ключа: 033dd7c60cb83176f86e4272e621bb9e8b02171888a02b09db11f1 dd9ce3af869 (а.с.9).

Відтак, матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору б/н від 22.10.2021 року та Паспорта споживчого кредиту від 22.10.2021 року.

При цьому, встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.

Таким чином, за встановлених обставин справи та досліджених доказів, колегія суддів дійшла висновку про укладеність кредитного договору б/н від 22.10.2021 та Паспорту споживчого кредиту від 22.10.2021 року між ОСОБА_1 та АТ «А-Банк».

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до статті 251 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У даній справі встановлено, що 22.10.2021 ОСОБА_1 заповнив заявку-анкету на отримання кредиту, яку підписав власноручно з наданням дозволу на використання його електронного цифрового підпису. Цього ж дня, 22.10.2021 ОСОБА_1 підписав Паспорт споживчого кредиту, відповідно до якого, йому надано кредит на наступних умовах: сума кредиту до 200 000,00 грн., загальні витрати за кредитом 51571,06 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту 76571,06 грн; термін кредиту 240 місяців з правом автоматичного продовження,; відсоткова ставка 40,8 річних, реальна річна ставка 49,34 % річних; спосіб отримання кредиту платіжна картка.

Відтак, сторони погодили істотні умови кредитного договору позики, а саме розмір кредиту, строк кредитування та відсоткову ставку.

Із довідки, наданої АТ «Акцент-Банк» вбачається, що ОСОБА_1 відкрито рахунок № НОМЕР_2 та видано картку № НОМЕР_3 строком дії до березня 2028 року.

Із довідки наданої позивачем, вбачається встановлення кредитного ліміту відповідачу у розмірі 7000,00 грн, збільшено до 9000,00 грн.

Також, АТ «Акцент - Банк» на підтвердження своїх позовних вимог надано виписку по картці ОСОБА_1 , із якої видно, що останній користувався кредитними коштами.

Відповідно до правової позиції висловленої Верховним Судом у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17.12.2020 у справі №278/2177/15-ц виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

Із розрахунку заборгованості встановлено, що ОСОБА_1 має заборгованість перед Банком станом на 13.03.2024 у розмірі 10858,36 грн, що складається із 8457,41 грн заборгованості за кредитом ( розмір заборгованості в межах кредитного ліміту); 2400,95 грн заборгованості за відсотками.

В матеріалах справи є докази поповнення кредитної картки на 6641,67 грн, проте належних та допустимих доказів повернення ОСОБА_1 отриманих в кредит коштів зі сплатою відсотків за користування кредитом, що були погоджені за умовами договору матеріали справи не містять.

Відтак суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки в паспорті споживчого кредиту, який підписаний відповідачем, погоджено розмір та порядок нарахування процентів за користування кредитом.

Доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, відтак заочне рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у відповідності до ст. 376 ЦПК України.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За звернення до суду із позовом АТ «Акцент-Банк» було сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 грн, за подання апеляційної скарги АТ «Акцент-Банк» сплатило 4542,00 грн. Відтак, з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 7570,00 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити.

Заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 24 червня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 22 жовтня 2021 року у розмірі 10 858,36 грн, що складається із 8457,41 грн заборгованості за кредитом ; 2400,95 грн заборгованості за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» 3028,00 грн судового збору за звернення до суду із позовом та 4542,00 грн за подання апеляційної скарги, а всього 7570,00 грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді