Номер провадження: 22-ц/813/5908/24
Головуючий у першій інстанції Сувертак І.В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Вадовської Л.М.,

Комлевої О.С.,

за участю:

секретаря Чеботар А.Г.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника ОСОБА_1 адвоката Ярмоловича О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ярмоловича Олексія Євгеновича на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 травня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Сувертак І.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав,

встановив:

24.11.2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав,відносно її сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач в своїх позовних вимогах посилався на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який в подальшому був розірваний у судовому порядку.

В 2019 році відповідачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 , змінивши прізвище із « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 », після чого повністю втратила інтерес до вищевказаної спільної дитини сторін дитини, переставши виконувати свої батьківські обов`язки.

Так, в 2019 році відповідачка добровільно залишила дитину позивачу батьку, для подальшого спільного проживання дитини разом з позивачем, у зв`язку з відсутністю у відповідачки бажання виконувати свої обов`язки щодо виховання та утримання дитини.

Таким чином, з 2019 року дитина проживає разом із позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актами опитування сусідів від 05.11.2023 року.

Дитина навчається в Одеському ліцеї №60 Одеської міської ради, що підтверджується довідкою з ліцею №759 від 25.10.2023 року.

Згідно з довідкою з ліцею №761 від 26.10.2023 року, дитина регулярно відвідує заняття у школі, охайна, доглянута. Батько дитини приділяє належну увагу вихованню та навчанню сина, цікавиться шкільним життям дитини, відвідує батьківські збори та урочисті шкільні заходи, в яких приймає участь його син. Мати дитини за час навчання сина контакту із школою не підтримує, із вчителями не спілкується, шкільним життям дитини не цікавиться.

Відповідачка визнає, що не виконує батьківських обов`язків та не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав щодо дитини, що підтверджується заявою відповідача, засвідченою приватним нотаріусом №2551 від 13.10.2023 року.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив задовольнити його позовні вимоги.

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 06.05.2024 року у задоволенні позову було відмовлено (а.с.166-171).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Ярмолович О.Є. ставить питання про скасування рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06.05.2024 року, ухвалення нового судового рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.174-75).

До суду апеляційної інстанції з`явились лишепозивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Ярмолович О.Є.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не прибула, про розгляд справи неодноразово повідомлялася належним чином, причин неявки суду не сповістила та з клопотанням про відкладення розгляду справи не зверталася.

В свою чергу, надала до суду заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності (а.с. 48).

Представник третьої особи в судове засідання також не прибув та свою правову позицію висловив у Висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки від 14.03.2024 р. №Л-99 (а.с. 157-161).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суду про відмову в задоволенні позову ОСОБА_7 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд першої інстанції виходив із того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Оскільки таких правових позицій дотримується Верховний Суд в своїх постановах: від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц; від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17; від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17; від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17; від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17; від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18; від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову ОСОБА_7 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При цьому суд першої інстанції зазначив, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Окрім того, суд першої інстанції також виходив із того, що згідно висновку органу опіки та піклування, дитина з матір`ю проводять спільне дозвілля (як зазначив сам ОСОБА_1 на засіданні комісії з питань захисту прав дітей Кивськї районної адміністрації ОМР, котре відбулось 07.03.2024 року), тому підстав вважати, що матір повністю втратила інтерес до дитини, не має. Тобто змінити поведінку матері щодо дитини в кращу сторону на даний час можливо (а.с.157-161).

Однак, з таким висновком суду колегія суддів не погоджується, з огляду на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_1 посилався на те, щопісля укладення нового шлюбу відповідачка ОСОБА_2 втратила інтерес до дитини, переставши виконувати свої батьківські обов`язки.

В 2019 році вона добровільно залишила дитину позивачу для подальшого спільного проживання дитини разом з батьком, у зв`язку з відсутністю у відповідача бажання виконувати свої обов`язки щодо виховання та утримання дитини.

З 2019 року дитина проживає разом із позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актами опитування сусідів від 05.11.2023 (а.с.18-20).

Дитина навчається в Одеському ліцеї №60 Одеської міської ради, що підтверджується довідкою з ліцею №759 від 25.10.2023 (а.с.14).

Згідно з довідкою з ліцею №761 від 26.10.2023, дитина регулярно відвідує заняття у школі, охайна, доглянута. Батько дитини приділяє належну увагу вихованню та навчанню сина, цікавиться шкільним життям дитини, відвідує батьківські збори та урочисті шкільні заходи, в яких приймає участь його син. Мати дитини за час навчання сина контакту із школою не підтримує, із вчителями не спілкується, шкільним життям дитини не цікавиться (а.с.15).

Таким чином, доводи позивача і заявника апеляційної скарги про те, що з 2019 року відповідачка ніяким чином не піклується про дитину ОСОБА_3 , взагалі не спілкується з дитиною; не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її життям, станом здоров`я, не піклується про фізичний розвиток дитини, її навчання, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її розвиток як складову виховання; не виявляє будь-якого інтересу до дитини; не цікавиться її життям, не спростовані матеріалами справи.

Стосовно Висновку органу опіки і піклування, колегія суддів зазначає, що Київською РА ОМР, як органу опіки і піклування, було зазначено, що вважається доцільним позбавлення батьківських прав відповідачки ОСОБА_2 відносно її сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.157-161).

Разом з тим, що стосується зазначення у вказаному Висновку того, що позивач «Також розповів, що оплачує дозвілля матері та дитини, для того щоб дитина спілкувалась з матір`ю» то вказане речення виключене із даного Висновку рішенням Київської РА ОМР № Л-99/2 від 03.06.2024 року, як помилково зазначено, за заявою позивача ОСОБА_1 (а.с.178).

В решті Висновок органу опіки і піклування про те, що Київською РА ОМР вважається доцільним позбавлення батьківських прав відповідачки ОСОБА_2 відносно її сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено без змін.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідачка не виконує покладених законом на батьків обов`язків, не бере педагогічної, матеріальної, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні дитини. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки відповідачки ОСОБА_2 , дитина знаходиться на повному утриманні батька позивача ОСОБА_1 .

При цьому колегія суддів зазначає, що у відповідності до абзацу 4 ч.1 ст.1 Закону України «Про охорону дитинства» будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності, оскільки відповідно до ч.1 ст. 8 вищевказаного Закону України кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Також колегія суддів зазначає, що у постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

За змістом ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Всі зазначені обставини в своїй сукупності свідчать про ухилення від виховання дитини відповідачкою, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення до своїх батьківських обов`язків, що у відповідності із п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення її батьківських прав відносно її сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Більше того, відповідачка визнає, що не виконує батьківських обов`язків та не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав щодо дитини, що підтверджується заявою відповідача, засвідченою приватним нотаріусом, реєстровий номер 2551 від 13.10.2023 (а.с.17).

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, оскаржуваного рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його повністю спростовують, оскільки рішення у справі ухвалено не у відповідності до вимог матеріального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване судове рішення скасувати і прийняти постанову, якою позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , відносно її сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ярмоловича Олексія Євгеновича задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 травня 2024 року скасувати.

Прийняти постанову, якою позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно її сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16.12.2024 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.М. Вадовська

О.С. Комлева