ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/5588/23 Номер провадження 22-ц/814/3192/24Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н.Л. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Чумак О.В.,

судді Дряниця Ю.В., Пилипчук Л.І.,

секретар Галушко А.О.,

з участю позивача ОСОБА_1 та його представника - адвоката Шиян В.О., відповідача ОСОБА_2 та її представника - адвоката Дробахи А.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , поданою в його інтересах представником - адвокатом Шиян Валентиною Олексіївною,

на рішення Київського районного суду м.Полтави від 25 червня 2024 року, постановлене суддею Яковенко Н.Л. (повний текст складено 27 червня 2024 року),

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей виконавчого комітету Київської районної у м.Полтаві ради, про звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів на утримання дитини,

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: виконавчий комітет Київської районної у м.Полтаві ради, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини,

в с т а н о в и в:

22.09.2023 ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 про звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів на утримання дитини.

В обґрунтування підстав позову зазначає, що із 24.10.2015 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, який було розірвано рішенням Київського районного суду м.Полтави від 31.05.2018 (справа №552/2601/18). Від шлюбу мають спільного сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якого на підставі цього ж судового рішення ним сплачуються аліменти у розмірі частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для відповідного віку дитини, починаючи із 08.05.2018 та досягнення дитиною повноліття.

Із 01.06.2023 малолітній ОСОБА_4 постійно проживає разом з ним, позивачем, у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка є зареєстрованим місцем проживання дитини, про що між батьками досягнуто згоди.

Позивач опікується інтересами і потребами сина, піклується про нього, займається вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дитини. У дитини є своє кімната і він забезпечений усім необхідним для навчання та дозвілля.

Відповідачка матеріальної допомоги на утримання сина не надає та продовжує отримувати аліменти, які у примусовому порядку стягуються з позивача державним виконавцем Київського ВДВС у м.Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Із підстав викладеного, враховуючи, що стягнення аліментів на утримання дитини, за умови, що ця дитина проживає з ним та перебуває на його утриманні, суперечить положенням статті 181 СК України, просить суд:

- звільнити з 01.06.2023 його, ОСОБА_1 , від сплати аліментів, присуджених з нього за рішенням Київського районного суду м.Полтави від 31.05.2018 у справі №552/2601/18 на користь ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- стягнути з ОСОБА_6 на його користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 25.09.2023 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів на утримання дитини./а.с.29 т.1/

21.11.2023 ОСОБА_2 звернулася із зустрічним позовом до ОСОБА_1 у якому просить визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із нею, матір`ю, за місцем її проживання.

В обґрунтування вимог позову зазначає, що після розірвання шлюбу з відповідачем їх спільний син постійно проживав з нею та перебував на її утриманні. Вона, ОСОБА_2 , у повній мірі виконувала свої батьківські обов`язки, виховувала сина, опікувалася ним, приділяла максимум уваги для його належного інтелектуального, фізичного та психологічного розвитку.

Між колишнім подружжям часто виникали сварки пов`язані з різними поглядами щодо порядку спілкування з дитиною, а у травні 2023 року ОСОБА_1 взяв сина до себе та не повернув матері.

15.05.2023 вона намагалася повернути сина додому від батька, але не змогла через завдані ним тілесні ушкодження та образи. За фактом викладеного порушено кримінальне провадження №00000233, яке постановою від 15.06.2023 було закрито за її заявою, оскільки вона сподівалася на спокійні та цивілізовані відносини з колишнім чоловіком, який обіцяв, що подібне більше не повториться.

Проте у подальшому агресивна поведінка ОСОБА_1 по відношенню до неї не припинилася, його постійно щось не влаштовувало у спілкуванні з малолітнім сином. Тоді у жовтні 2023 року він забрав сина, ізолювавши від неї, повертати дитину матері наміру не має, вимкнув телефон сина та перешкоджає їх фізичним зустрічах та будь-якому спілкуванню.

Зазначає, що тривалий час не зверталася до ОСОБА_1 щодо повернення сина, сподіваючись, що він сам усвідомить необхідність повернення дитини матері, а також не хотіла, щоб неприязні стосунки між батьками негативно відобразилися на психоемоційному стані сина. Крім того, важливим фактором стала її вагітність, а тому лише після того, як мирно вирішити ситуацію щодо повернення дитини не вдалося, вона звернулася із відповідними заявами до органу опіки та піклування та до Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області.

Наголошує, що має усі можливості для задоволення потреб дитини, у тому числі умови проживання, власний постійний та стабільний заробіток, а її нинішній чоловік займається підприємницькою діяльністю та повністю розділяє позицію ОСОБА_2 щодо визначення місця проживання дитини разом із матір`ю. Із підстав викладеного просить задовольнити заявлений нею зустрічний позов у повному обсязі.

Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 22.11.2023 зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини об`єднано в одне провадження з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів на утримання дитини./а.с.145-146 т.1/

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 25.06.2024 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Звільнено із 01.06.2023 ОСОБА_1 від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягнуті рішенням Київського районного суду м.Полтави від 31.05.2018 у справі №552/2601/18.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 1073,60 грн.

Рішення районного суду в частині позовних вимог ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів вмотивовано тим, що позивачем підтверджено належними доказами зміну обставин, які слугували підставою їх стягнення, а саме, син проживає разом із позивачем та знаходиться на його утриманні. Проте у задоволенні позову в частині стягнення аліментів відмовлено, оскільки районним судом установлено, що відповідачка виконує свої батьківські обов`язки з утримання сина, тоді як саме позивач вчиняє свідомі дії, не бажаючи отримувати від неї будь-яку допомогу.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 , районний суд виходив із того, що визначення місця проживання дитини з матір`ю, усупереч думки самої дитини, не відповідатиме якнайкращим інтересам дитини. Тому задля забезпечення стабільних та гармонійних умов життя дитини, з огляду на вкрай неприязні взаємовідносини його батьків, районний суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з матір`ю є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають.

Сторони із рішенням районного суду не погодилися та оскаржили його в апеляційному порядку.

Відповідачка ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права при постановленні оскаржуваного рішення, просила його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 про звільнення від сплати аліментів та задовольнити заявлений нею зустрічний позов про визначення місця проживання дитини з матір`ю за місцем її проживання.

Із підстав, раніше викладених нею у зустрічному позові, доводить, що ОСОБА_1 своїми діями змінив установлений спосіб життя дитини, обмеживши його спілкування з матір`ю та іншими членами сім`ї дитини, що негативно впливає на його розвиток та фактично позбавляє нормальних зв`язків із сім`єю.

Наголошує, що ОСОБА_1 без її згоди забрав сина, перешкоджає їх спілкуванню з ним, а тому просить врахувати вік дитини, а також, що до конфлікту між колишнім подружжям - син проживав з матір`ю, та визначити його місце проживання з нею, ОСОБА_2 .

Вважає, що небажання малолітнього сина віком 8 років проживати разом з матір`ю не може бути достатньою підставою для відмови у задоволенні заявленого нею позову. Тоді як поза увагою районного суду залишився той факт, що, за наявності існуючого між сторонами спору про визначення місця проживання дитини, ОСОБА_1 відповідних позовних вимог не заявляв.

Доводить, що за час спільного проживання з матір`ю (2018-2023 роки) між сином та матір`ю були гарні відносини і він не виявляв бажання проживати з батьком. Натомість, вона ніколи не заперечувала проти спілкування дитини з батьком та не чинила у цьому перешкод.

Зазначає, що між сторонами були напружені стосунки, зумовлені розбіжностями у поглядах на виховання сина та його утримання. Вважає наявну у відповідача заборгованість зі сплати аліментів доказом його неналежного виконання батьківських обов`язків з утримання дитини, тоді як вона, ОСОБА_2 , офіційно працевлаштована, має стабільний дохід, а тому має можливість утримувати сина.

Звертає увагу, що після вчинених державним виконавцем дій з метою забезпечення примусового виконання судового рішення про стягнення аліментів, поведінка ОСОБА_1 стала більш агресивною, він чинив на неї моральний тиск, а на початку травня 2023 року забрав дитину до себе і не повернув матері.

Повторно наголошує, що за фактом спричинених їй ОСОБА_1 тілесних ушкоджень було порушено кримінальне провадження, від обвинувачення за яким вона відмовилася, сподіваючись, що відношення колишнього чоловіка зміниться. Тоді останній дозволив їй забрати сина і влітку 2023 року він проживав з матір`ю, вони разом гуляли та відпочивали, що підтверджується фотознімками. У подальшому, у жовтні 2023 року ОСОБА_1 без її згоди знову забрав сина до себе, ізолював його від матері, вимкнув телефон та перешкоджає його спілкуванню з матір`ю.

Зазначає, що при постановленні оскаржуваного судового рішення поза увагою районного суду залишився той факт, що ОСОБА_1 самоправно, без згоди матері, за відсутності відповідних рішень органу опіки та піклування чи суду змінив місце проживання дитини. Таким чином, одноособово у спосіб, не встановлений законом, визначив права дитини, чим позбавив її можливості на постійне безконфліктне проживання.

Повідомляє, що зверталася із заявою до правоохоронних органів з приводу того, що ОСОБА_1 чинить їй перешкоди у спілкуванні з сином та відмовляється повертати дитину матері, але їй було роз`яснено, що вирішення цього питання має здійснюватися у порядку цивільного судочинства.

Припускає, що ставлення дитини до матері змінилося під впливом батька, який негативно ставиться до неї та має сильний моральний та психологічний вплив на сина.

Вважає, що допит дитини у судовому засіданні, з урахуванням його віку, був недоцільним, тоді як дитина не могла об`єктивно оцінити ситуацію, яка склалася між батьками.

Зазначає, що у судовому засіданні психолог, надаючи оцінку поведінки дитини, також підтвердив необхідність враховувати малолітній вік дитини, та, як наслідок недостатність життєвого досвіду, а також, що дитина ймовірно транслює позицію значимого дорослого, яким наразі являється батько, з яким він і проживає.

Крім того, суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення помилково не взяв до уваги висновки, викладені в інформаційному листі директора Полтавського міського центру соціальних служб Векленко Л. від 24.06.2024 щодо визначення спроможності батька та матері виконувати обов`язки по вихованню дитини, яким підтверджено, що негативне ставлення дитини до матері сформувалося після того, як він став проживати з батьком, а також, що дитина перебуває під його тотальним контролем.

Звертає увагу, що Полтавським міським центром соціальних служб для налагодження стосунків матері з малолітнім сином було залучено психолога, але батьком так жодного разу і не привів дитину до психолога. Натомість, психолог підтвердив, що мати виявляє щире бажання спілкуватися з сином та налагодити з ним контакт, але батько неохоче та навіть вороже реагує на дані пропозиції.

Зазначає, що консультативний висновок психолога ОСОБА_7 №110 від 06.09.2023 у розумінні статей 102, 106 ЦПК України не є висновком експерта, а тому не має враховуватися як доказ.

Наголошує, що сторонами не досягнуто згоди щодо визначення місця проживання дитини, тоді як без вирішення питання місця проживання дитини неможливо вирішити питання щодо доцільності припинення стягнення аліментів.

Вважає, що поза увагою районного суду залишилися надані нею докази на підтвердження того, що за час проживання дитини з матір`ю, остання належним чином виконувала свої батьківські обов`язки, вкотре наголошуючи на наявності заборгованості у ОСОБА_1 зі сплати аліментів, а також не надання ним доказів на підтвердження його матеріального становища.

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Шиян В.О., у вимогах апеляційної скарги просив скасувати рішення районного суду в частині, якою відмовлено у стягненні аліментів на утримання дитини, просив такі позовні вимоги задовольнити.

Посилаючись на положення ст.ст.180-182 СК України вважає, що, поставивши перед судом питання про стягнення аліментів, позивач довів належними доказами факт постійного проживання малолітньої дитини з батьком та потребу в його утриманні.

Указує на відсутність у справі доказів на підтвердження того, що відповідачка надавала кошти на утримання сина, зокрема, грошових переказів чи інших платіжних документів, які б підтверджували виконання нею своїх батьківських обов`язків з утримання дитини.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 30.08.2024 відкрито провадження у справі; закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 06.09.2024.

Відзиви до апеляційного суду сторонами не подавалися.

У суді апеляційної інстанції відповідачка ОСОБА_2 доводи своєї апеляційної скарги підтримала та надала суду пояснення аналогічного змісту, серед іншого пояснивши суду, що забирати дитину у батька не буде, а відновлення психологічного стану дитини та налагодження відносин вважає можливим шляхом їх спільного відвідування психолога. Оцінюючи, як вкрай неприязні відносини із колишнім чоловіком, підтвердила, що сина він любить, але стверджує, що він чинить їй перешкоди у спілкуванні з дитиною, у тому числі в телефонному режимі, який він заблокував. Доводить, що упродовж проживання дитини у батька вона не усувалася від обов`язку його утримання та надавала матеріальну допомогу. Проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечує, наполягаючи на задоволенні заявлених нею зустрічних позовних вимог.

Представник відповідача - адвокат Дробаха А.Е. такі доводи апеляційної скарги підтримав, наполягаючи на її задоволенні. Проти задоволення апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 заперечив, просив залишити без змін рішення районного суду в частині відмови у стягненні аліментів.

Позивач ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції заявлені ним вимоги апеляційної скарги підтримав, наполягаючи на її задоволенні. Зазначає, що ОСОБА_2 не надає матеріальної допомоги на утримання їх сина, а лише говорить про те, як вона його любить. Стосовно доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 апеляційному суду пояснив, що тілесних ушкоджень їй не завдавав та за час проживання дитини з матір`ю надавав матеріальну допомогу на утримання сина за рахунок неофіційного доходу. Доводить, що перешкод у спілкування сина з матір`ю не чинить, а не бажання сина спілкуватися є його власним вибором. Зазначає, що ОСОБА_2 не повідомила суду своє фактичне місце проживання, яким є вулиця Раїси Кіріченка, що було установлено в суді першої інстанції.

Представник позивача - адвокат Шиян В.О. такі доводи апеляційної скарги підтримала, наголошуючи на відсутності підстав для визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю, а отже наявності законних підстав для стягнення з неї аліментів на утримання сина, який наразі проживає з батьком.

Інші учасники судового процесу, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, до суду апеляційної інстанції не з`явилися, що з огляду на положення ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд встановив наступне.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4 , про що 20.04.2016 складено відповідний актовий запис №522; його батьками є: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 ./а.с.11 т.1/

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 31.05.2018 (справа №552/2601/18 ) шлюб, зареєстрований 24.10.2015 в Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, актовий запис №1758, між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для відповідного віку дитини, починаючи з 08.05.2018 до досягнення дитиною повноліття./а.с.12-13 т.1/

Виконавчий лист №552/2601/18, виданий 01.07.2018 Київським районним судом м.Полтави, про стягнення аліментів перебуває на примусовому виконанні головного державного виконавця Київського ВДВС м.Полтави, виконавче провадження за яким відкрито постановою від 09.08.2018 ВП №56940172, у межах якого: накладено арешт на майно боржника (постанова від 13.12.2022), установлено тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України (постанова від 25.04.2023)./а.с.78-82 т.1/

Відповідно до листа ГУ НП в Полтавській області від 31.05.2019 №646/115/29/01/2019, у зв`язку зі звільненням зі служби в поліції ОСОБА_8 припинено стягнення із грошового забезпечення згідно постанов державного виконавця ВП №56940172 та ВП №56939884; залишок боргу за постановою ВП №5693884 складає 882,23 грн., а за ВП №56940172 - 4840,09 грн./а.с.83 т.1/

14.01.2023 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , змінив ім`я, про що 14.01.2023 складено відповідний актовий запис №3; прізвище, власне ім`я, по-батькові після державної реєстрації зміни імені: ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_2 ./а.с.110 т.1/

15.05.2023 ОСОБА_10 звернулася до чергової частини відділу поліції №1 Полтавського РУП ГУ НП в Полтавській області із заявою про те, що 03.05.2023 близько 07:30 год. у АДРЕСА_2 , поблизу під`їзду №2 отримала тілесні ушкодження від колишнього чоловіка ОСОБА_1 у вигляді: забою, садна обох колінних суглобів; кримінальне провадження №0000233./а.с.85 т.1/

17.05.2023 Обласним бюро судово-медичної експертизи складено висновок експерта №373, за яким виявлені тілесні ушкодження оцінюються як легкі тілесні ушкодження; локалізація тілесних ушкоджень знаходиться в анатомічних ділянках досяжних для самоспричинення; тілесні ушкодження лівого та правого колінних суглобів могли утворитись і при падінні./а.с.89-90 т.1/

Постановою старшого дізнавача сектору дізнання Відділу поліції №1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області від 15.06.2023 кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000233 від 15.05.2023 закрито, у зв`язку з відсутністю складу кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України./а.с.93 т.1/

За змістом довідки КП «ЖЕО №2» Полтавської міської ради від 21.07.2023 №1721, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 ; власником квартири є ОСОБА_11 , мати ОСОБА_1 /а.с.15 т.1/

Згідно із характеристикою учня 2-Б класу Полтавської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №9, складеної її директором, ОСОБА_4 у школі поводить себе спокійно, стримано, виконує шкільний режим, проте не завжди виконує вимоги і розпорядження вчителя за першою вимогою, інколи ігнорує. Батьки приділяють належну увагу вихованню сина. Під час навчального року ОСОБА_12 мешкав з мамою, яка активно бере участь у житті класу. За час канікулярного періоду дитина живе з татом ОСОБА_1 та бабусею ОСОБА_11 , які також і приводили і забирали дитину після уроків та із пришкільного табору./а.с.16 т.1/

Відповідачка уклала шлюб із ОСОБА_13 , про що 03.10.2023 внесено відповідний актовий запис №2630, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 /а.с.64 т.1/; ОСОБА_13 є ФО-П./а.с.70 т.1/

Відповідно до довідки ТОВ «Епіцентр» №32/104 від 22.10.2023 ОСОБА_14 із 17.11.2020 працює на посаді адміністратора відділу інформації гіпермаркету «Епіцентр К» м.Полтава ТОВ «Епіцентр К»; за місцем роботи характеризується позитивно; за період із 01.11.2020 по 31.09.2023 її сукупний дохід склав 412636,00 грн./а.с.66-68 т.1/

06.10.2023 службою у справах дітей виконавчого комітету Київської районної у м.Полтаві ради складено акт обстеження умов проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем проживання батька: АДРЕСА_1 . Згідно з даними акту обстеження для виховання та розвитку дитини створені належні житлово-побутові умови. Під час бесіди з ОСОБА_15 вдалось з`ясувати, що він близько півроку проживає з батьком за адресою: АДРЕСА_1 ./а.с.48 т.1/

25.10.2023 ОСОБА_2 звернулася до відділу поліції №1 Полтавського РУ поліції ГУНП в Полтавській області з заявою про вчинення злочину за ст.ст.126-1, 129 КК України ОСОБА_1 /а.с.74-75 т.1/

26.10.2023 ОСОБА_2 звернулася із заявою до голови райради Київської району у м.Полтаві із проханням: доручити уповноваженим особам органу опіки і піклування/ служби у справах дітей з`ясувати всі обставини по ситуації, яка викладена в цій заяві; вчинити усі необхідні дії задля недопущення порушення прав дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зі сторони його біологічного батька ОСОБА_1 ; сприяти врегулювання питання щодо спілкування матері з дитиною./а.с.72-73 т.1/

За змістом довідки КП «2-а міська клінічна лікарня ПМР» від 20.11.2023 ОСОБА_2 знаходиться на обліку в жіночій консультації, вагітність 11 тижнів./а.с.69 т.1/

Відповідачкою ОСОБА_2 надано суду копії чеків на придбання речей для дитини та фотознімки їх відпочинку./а.с.169-183 т.1/

Рішенням виконавчого комітету Київської районної у м.Полтаві ради від 23.01.2024 №15 затверджено висновок виконавчого комітету Київської районної у м.Полтаві ради, як органу опіки та піклування, в якому при визначенні місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , 2016 р.н., покладається на розсуд суду.

При прийнятті такого висновку органом опіки та піклування, серед іншого, було враховано акт обстеження умов проживання ОСОБА_2 від 15.12.2023, складений службою у справах дітей виконавчого комітету Київської районної у м.Полтаві ради, відповідно до якого ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_3 . Для малолітнього ОСОБА_12 виділена окрема вмебльована кімната, де є всі необхідні для проживання речі./а.с.209-214 т.1/

Листом Полтавського міського центру соціальних служб від 27.05.2024 №01.2-05/990 повідомлено суд про роботу, проведену щодо визначення спроможності батьків виконувати обов`язки з виховання дитини та доглядати за нею. Зазначено, що через наявність у предметі спору між батьками прихованих мотивів та відсутність щирого бажання налагодити відносини, даний випадок виявився не медіабельним. Вважає, що мати, так само, як і батько має повне право брати повноцінну участь у вихованні сина./а.с.27-28- т.2/

У матеріалах справи відсутній акт обстеження умов проживання ОСОБА_2 від 15.12.2023, складений службою у справах дітей виконавчого комітету Київської районної у м.Полтаві. Тоді як його висновки, що для дитини виділена окрема вмебльована кімната, де є всі необхідні для проживання речі, апеляційним судом оцінюються критично, оскільки квартира АДРЕСА_4 є спільною частковою власністю 5 осіб, що ставить під сумнів як можливість виділення окремої кімнати безпосередньо малолітній дитині, так і належність таких житлово-побутових умов.

У суді першої інстанції допитані свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_11 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 .

Також, районний суд у судовому засіданні в присутності психолога ОСОБА_26 та представника органу опіки та піклування, без участі батьків, яких суд видалив із зали судового засідання, заслухав думку дитини ОСОБА_27 , який висловив безальтернативне бажання проживати виключно з батьком та категорично не погоджується проживати з матір`ю.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів та відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з матір`ю, районний суд виходив із того, що станом на час вирішення справи судом малолітній ОСОБА_28 , 2016 р.н., фактично проживає з батьком, яким створено належні та гармонійні умови для проживання малолітнього сина. Останній категорично не погоджується проживати разом із матір`ю. Установивши фактичні обставини, враховуючи думку дитини, районний суд дійшов висновку про недоцільність на даний час встановлювати місце проживання малолітньої дитини із матір`ю ОСОБА_2 .

Доводи відповідачки ОСОБА_2 у судовому засіданні про те, що позивач ОСОБА_1 чинить їй перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини, районний суд відхилив, указавши, що наведене не є підставою для визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Також районний суд дійшов висновку, що позивачем належними та допустимими доказами доведено підстави припинення стягнення з нього аліментів на утримання сина на користь відповідача, оскільки змінилися обставини, які слугували підставою для стягнення аліментів, а саме, син проживає разом із позивачем та знаходиться на його утриманні.

Проте, установивши, що відповідачка ОСОБА_2 виконує свої батьківські обов`язки з утримання дитини, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення аліментів з відповідачки на йог користь є безпідставними.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції погоджується з огляду на наступне.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Відтак, за правилами статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Виходячи зі змісту частини шостої статті 29 ЦК України фізична особа може мати кілька місць проживання.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першочергово повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах (постанова Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20).

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки стосовно дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини; (б) індивідуальність дитини; (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин; (г) піклування; захист і безпека дитини; (ґ) вразливе положення; (д) право дитини на здоров`я; (е) право дитини на освіту (постанова Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19). Також підлягають врахуванню: (1) спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; (2) стосунки між дитиною і батьками в минулому; (3) бажання батьків бути опікунами; (4) збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів; (5) бажання дитини.

Система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їх думок і має гарантувати захист прав дитини.

Дитина, яка внутрішнім законодавством визнається такою, що має достатній рівень розуміння, під час розгляду судовим органом справи, що стосується її, наділяється правами: отримувати всю відповідну інформацію; отримувати консультацію та мати можливість висловлювати свої думки; клопотати про призначення спеціального представника під час розгляду судовим органом справ, бути поінформованою про можливі наслідки реалізації своїх думок та про можливі наслідки будь-якого рішення (статті 3, 4 Європейської конвенції про здійснення прав дітей 1996 року).

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Разом з тим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати інтересам дитини (стаття 12 Конвенції про права дитини, стаття 171 СК України, стаття 14 Закону України «Про охорону дитинства»).

Суд враховує висловлену дитиною думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб. Наведене відповідає сталій позиції Верховного Суду, зокрема, сформованій у справах №404/3499/17 від 21.07.2021, №523/21283/21 від 18.12.2023.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, унаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає якнайкращим інтересам малолітньої дитини.

Доводи апеляційної скарги відповідачки їх правильність не спростовують, оскільки не гуртуються на належних доказах та зводяться до довільного трактування нею норм матеріального права на свою користь.

Апеляційним судом досліджено відеозапис суду першої інстанції, яким підтверджено, що думка малолітньої дитини була заслухана в присутності психолога ОСОБА_26 та представника органу опіки та піклування, без участі батьків, яких суд видалив із зали судового засідання на час опитування малолітньої дитини. В ході опитування малолітній ОСОБА_28 висловив бажання проживати з батьком, де йому створені зручні та комфортні умови, він має друзів та собаку, а тому не бажає змінювати місце проживання.

Апеляційний суд враховує, що мати, так само, як і батько, має повне право брати повноцінну участь у вихованні сина, що не є тотожним визначенню місця проживання дитини. Проте за тих обставин, що склалися враховуючи, що за час проживання малолітньої дитини з батьком, відповідачка вступила у шлюб від якого має другу малолітню дитину, по догляду за якою перебуває у відпустці, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про недоцільність на даний час встановлювати місце проживання малолітньої дитини з матір`ю, що фактично призведе до зміни місця його проживання та може завдати для ОСОБА_12 ще більше негативного впливу.

За змістом сталої позиції Верховного Суду дитина є найбільш вразливою стороною у будь-яких сімейних конфліктах, оскільки на її долю припадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не лише спірні питання між батьками та іншими особами, а фактично визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування.

У постанові Верховного Суду від 11 грудня 2023 року у справі №523/19706/19 зазначено, що у випадку неможливості надати висновок, який ґрунтується на обстеженні умов, орган опіки і піклування з метою захисту інтересів дитини має використати всі можливі варіанти одержання інформації і оцінки обставин, що склалися, і за можливості надати висновок з посиланням на бесіди із родичами, знайомими, або з посиланням на інші документи та із вказівкою на те, що обстежити безпосередньо умови проживання неможливо.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що реалізуючи право на звернення в суд із позовом щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю, остання не надала суду актуальний акт обстеження умов проживання, та, діючи недобросовісно, приховала від суду своє фактичне місце проживання, яке не відповідає місцю її реєстрації. Обстеження житлово-побутових умов за іншим місцем проживання не проводилося. Тоді як наявний у матеріалах справи акт щодо бстеження умов проживання позивача ОСОБА_1 з дитиною підтверджує, що ним створено належні житлово-побутові умови проживання для малолітнього сина.

Отже, суд першої інстанції, враховуючи інтереси малолітньої дитини, які переважають над інтересами батьків, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_29 , оскільки останньою не доведено належними доказами той факт, що визначення проживання малолітнього сина з нею відповідатиме його якнайкращим інтересам.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що з урахуванням вікових змін дитини, його розвитку та потреб, зміни взаємовідносин сторін (батьків) - місце проживання дитини може бути змінено за згодою сторін або за рішенням суду з урахуванням думки дитини.

Твердження відповідачки, що позивач створює їй перешкоди у питаннях, пов`язаних з вихованням неповнолітньої дитини, колегія суддів відхиляє, оскільки вони не ґрунтуються на належних та допустимих доказах. Тоді як усунення таких перешкод є самостійною позовною вимогою, яка нею не заявлялася, та не може бути доведена у межах заявленого спору самим лише фактом неприязних відносин між сторонами.

Доводи апеляційної скарги відповідачки, що позивач без її згоди забрав сина та не повернув за місцем проживання матері, апеляційним судом відхиляються як недоведені. Обставини, за яких малолітня дитина із червня 2023 року стала проживати з батьком відповідають бажанню самої дитини та стали наслідком взаємовідносин сторін. Заперечень щодо такого місця проживання дитини до звернення ОСОБА_1 в суд із позовом щодо аліментних зобов'язань, відповідачка не висловлювала, а її звернення до правоохоронних органів, органів опіки і піклування, а також медіаторів стосувалися участі обох батьків у вихованні дитини та усунення їй перешкод у спілкуванні з дитиною.

Посилання відповідачки на неналежне виконання ОСОБА_1 батьківських обов`язків з утримання малолітнього сина, що полягає у наявності у нього заборгованості зі сплати аліментів, колегія суддів відхиляє. По-перше, сама по собі наявність заборгованість зі сплати аліментів не є доказом неналежного виконання батьківських обов`язків щодо виховання дитини; по-друге, в судовому засіданні обидві сторони підтвердили, що така заборгованість позивачем була сплачена. Натомість посилання відповідачки на стабільність її доходу наразі є неактуальними, оскільки вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною, а доводи, що нинішній чоловік повністю розділяє її позицію щодо визначення місця проживання сина ОСОБА_12 разом із матір`ю, ґрунтуються лише на її власних припущеннях.

Крім того, характер взаємовідносин між малолітнім ОСОБА_12 та членами сім`ї матері, її новим чоловіком та другою малолітньою дитиною, мали бути враховані фахівцями при наданні висновку про визначення місця проживання дитини, оскільки, крім вже наявних неприязних відносин між батьками, є додатковим психотравмуючим чинником для дитини.

Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги відповідачки щодо факту спричинених їй позивачем тілесних ушкоджень, як такі, що не підтверджують заявлені нею позовні вимоги про визначення місця проживання дитини з нею. Такі вимоги мають грунтуватися на доказах.

При цьому, апеляційний суд наголошує, що особа вважається винною не тоді, коли щодо неї висунуте обвинувачення, а лише, коли її винність доведена в установленому законом порядку вироком суду. Тоді як кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000233 від 15.05.2023, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

У даній справі, орган опіки і піклування, дослідивши умови проживання батьків та наявні докази участі батьків у вихованні малолітньої дитини не надав категоричного висновку щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_12 саме з матір`ю.

Заперечення відповідачки щодо врахування консультативного висновку психолога ОСОБА_7 №110 від 06.09.202, на правильність висновків суду першої інстанції не впливають, оскільки такий висновок судом не був врахований при постановленні оскаржуваного судового рішення.

Натомість, відсутність згоди між батьками щодо визначення місця проживання дитини, а також відповідних позовних вимог зі сторони ОСОБА_1 не є підставою для задоволення таких вимог ОСОБА_29 , яка не надала доказів на їх підтвердження.

Із огляду на викладене, установивши істотну зміну обставини, які слугували підставою для стягнення аліментів, а саме, син проживає разом із позивачем та знаходиться на його утриманні, районний суд дійшов правильного висновку, не спростованого відповідачем, щодо припинення стягнення з нього аліментів на дитину.

Доводи апеляційної скарги відповідачки, що без вирішення питання місця проживання дитини неможливо вирішити питання щодо доцільності припинення стягнення аліментів, колегія суддів відхиляє. Оскільки за жодним із батьків не було визначено місце проживання малолітньої дитини, що не перешкоджало ОСОБА_2 , поки малолітня дитина проживала із нею, в отриманні аліментів на її утримання на підставі судового рішення. Відтак, зміна істотних обставин, за яких було постановлено таке судове рішення, є обґрунтованою підставою припинення їх подальшого стягнення, за умови проживання дитини із батьком.

При цьому апеляційний суд не вбачає підстав вважати, що дитина почала проживати із батьком з жовтня 2023 року. Такі твердження відповідачки не ґрунтуються на належних доказах, якими не можуть бути надані нею фотознімки. Їх не можливо ідентифікувати за часом створення, а одяг дітей зображених на них охоплює різні пори року без встановлення дати та року подій, зафіксованих на них. Такі фотознімки у цілому підтверджують, що мати із сином разом відпочивали та проводили час, що жодним чином не впливає на підставність та початок строку припинення стягнення аліментів із 01.06.2023, коли дитина стала постійно проживати з батьком.

Стосовно доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо підставності стягнення аліментів на свою користь на утримання малолітнього сина, колегія суддів ураховує наступне.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку (частина перша статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (статі 180, 181 СК України).

Такі зобов`язання можна вирішити в добровільному порядку і наявні у справі докази, а саме, касові чеки та накладні, які є належними та допустимими доказами, підтверджують, що ОСОБА_2 придбавала для малолітнього сина речі та іграшки. Отже, не ухилялася від утримання малолітнього сина, жодним чином не порушила прав ОСОБА_1 , як батька, на утримання дитини, так і права самого малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Твердження позивача у доводах апеляційної скарги щодо відсутності у справі доказів на підтвердження того, що відповідачка надавала кошти на утримання сина, зокрема, грошових переказів чи інших платіжних документів, колегія суддів до уваги не приймає. Сам позивач не довів, що ставив перед відповідачкою вимогу щодо матеріального утримання їх сина та не надав доказів, що повідомляв їй банківські реквізити для таких перерахунків. Тоді як за поясненнями відповідачки, наданими суду, малолітній син відмовляється приймати він неї подарунки.

Інших доводів спростування викладеного апеляційна скарга позивача не містить та зводиться до загального цитування норм матеріального права на власну користь.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг сторін, тоді як оскаржуване судове рішення слід залишити без змін, як постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, ст.ст.381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , подану в його інтересах представником - адвокатом Шиян В.О., - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м.Полтави від 25 червня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31.10.2024.

Головуючий суддя О.В. Чумак

Судді Ю.В. Дряниця

Л.І. Пилипчук