Справа № 347/1163/24
Провадження № 2/347/550/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2024 року м. Косів

Косівський районний суд, Івано-Франківської області в складі :

Головуючої - судді : Крилюк М.І.,

Секретаря : Лазорик Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Косів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - служби у справах дітей Кутської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області про розірвання шлюбу , -

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася в суд із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 17.09.2015 року вони зареєстрували шлюб у виконкомі Старокутської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області, актовий запис № 33. Із відповідачем в справі в шлюбі в них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Причиною розірвання шлюбу стало те, що між ними часто виникали сварки та непорозуміння з приводу різних поглядів на життя, що призвело до втрати почуттів та формального існування шлюбу. Протягом останнього року вони спільно не проживають, та не підтримують подружніх відносин.

А тому, вважає, що сім"я розпалась, надії на примирення немає. Просить шлюб розірвати та після розірвання шлюбу сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити на проживання із відповідачем, батьком - ОСОБА_2 а ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 - залишити на проживання із нею, матір`ю - ОСОБА_1 . При реєстрації розірвання шлюбу просить залишити їй існуюче прізвище « ОСОБА_1 ».

Позивачка, ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, подала суду заяву із клопотанням про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задоволити.

Відповідач, ОСОБА_2 судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, вимоги позову визнає та не заперечує в розірванні шлюбу а також в залишенні старшого сина, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 із ним а меншого сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 із матір`ю, позивачкою в справі.

Представник третьої особи без самостійних вимог - начальник служби у справах дітей Кутської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області В.Андрусяк в судове засідання не з`явився, подав суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримують та заперечень проти задоволення позову немають.

Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу.

Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ст.109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.

Із оглянутих матеріалів справи вбачається, що 17.09.2015 року сторони зареєстрували шлюб у виконкомі Старокутської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області, актовий запис № 33, підтвердженням чого є свідоцтво про шлюб .

В шлюбі, в сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , підтвердженням чого є долучені до матеріалів справи копії свідоцтв про народження а.с.10, 12 та Витяги з реєстру територіальної громади (а.с.11, 13) .

Як встановлено в судовому засіданні, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, через різні погляди на сімейне життя, протягом останнього року сторони разом не проживають та не підтримують подружніх відносин.

Позивач скористався даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем.

Приймаючи до уваги заяву позивачки, суд вважає, що причини, що спонукають його наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення.

Згідно ст. 112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Таким чином, враховуючи наведені обставини, суд вважає, що сім`я сторін розпалась остаточно, підстав для досягнення примирення між сторонами немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, клопотання про надання сторонам терміну для примирення до суду не надходило, а тому суд приходить до висновку про розірвання шлюбу між сторонами.

Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Позивачкою заявлено клопотання про залишення їй існуючого прізвища « ОСОБА_1 » , що підлягає до задоволення.

Також відставною і такою що підлягає до задоволення є заявлена позивачкою в справі ОСОБА_1 позовна вимога в частині визначення місця проживання їх із відповідачем малолітніх дітей виходячи із наступного:

Як вбачається із долученого до матеріалів справи Висновку №12 про доцільність визначення місця проживання дітей, затвердженого рішенням виконавчого комітету Кутської селищної ради № 102 від 27.08.2024 року, вирішено надати суду висновок органу опіки та піклування Кутської селищної ради про доцільність визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителем села Черганівка Косівського району Івано-Франківської області, а малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , жителькою села Старі Кути Косівського району Івано-Франківської області.

Актом обстеження матеріально-побутових умов (а.с.14) стверджено, що ОСОБА_1 разом із малолітнім сином ОСОБА_4 проживають в господарстві її батька ОСОБА_7 в АДРЕСА_1 . За даним місцем проживання створено всі необхідні умови для нормального проживання дитини та її розвитку.

Актом обстеження матеріально-побутових умов (а.с.15) стверджено, що ОСОБА_2 разом із малолітнім сином ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 проживають в господарстві його батька ОСОБА_2 в АДРЕСА_2 . За даним місцем проживання створено всі необхідні умови для нормального проживання дитини та її розвитку.

Довідкою Черганівського старостинського округу за № 86 від 15.05.2024 року (а.с.16) стверджено, що ОСОБА_2 разом із малолітньою дитиною ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровані та проживають в будинку що в АДРЕСА_2 .

Враховуючи взаємну згоду батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей та участь батьків у їх вихованні та утриманні, а також беручи до уваги задовільні умови проживання для дітей, Комісія Служби у справах Дітей Кутської селищної ради одноголосно, керуючись інтересами малолітніх дітей, враховуючи вік дітей та інші обставини, що мають істотне значення вирішила за доцільне визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителем села Черганівка Косівського району Івано-Франківської області, а малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , жителькою села Старі Кути Косівського району Івано-Франківської області.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з положеннями статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За змістом частин третьої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частин другої, третьої статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою (стаття 160 СК України).

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (частина перша статті 161 СК України).

У постанові Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20 (провадження № 61-3587св22) зроблено висновок, що «рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першорядно повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. Норми міжнародного права та національне законодавство не містять положень, які б наділяли одного з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах».

Аналіз наведених норм права, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Отже, визначаючи місце проживання малолітньої дитини з матір`ю, чи батьком, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків, суд при вирішенні спору надає першочергове значення саме найкращих інтересів дітей .

За змістом статті 19 СК України вбачається, що при розгляді спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з внутрішнього переконання, яке ґрунтується на внутрішній оцінці всіх обставин справи в їх сукупності, та погоджуючись із висновком №12 служби у справах дітей Кутської селищної ради, а також взаємну домовленість сторін, суд вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - із батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителем села Черганівка Косівського району Івано-Франківської області, а малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , жителькою села Старі Кути Косівського району Івано-Франківської області.

При цьому суд зазначає, що визначення місця проживання дітей не впливатиме на взаємовідносини синів як із батьком так і з матір`ю, оскільки визначення місця проживання дитини з одним із батьків не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків.

Батьки дітей, сторони в справі, які безсумнівно відіграють важливу роль у житті та розвитку синів, мають право та обов`язок піклуватися про їх здоров`я, стан їх розвитку, незалежно від того з ким вони будуть проживати.

На підставі наведеного, ст. ст. 19, 51, 56, 109 - 112, 141, 157 Сімейного Кодексу України, ст..12 Закону України «Про охорону дитинства», керуючись ст.ст. 258-259, 263-265, 268 ЦПК України , суд , -

в и р і ш и в :

Позов задоволити .

Шлюб зареєстрований між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 17.09.2015 року у виконкомі Старокутської сільської ради Косівського району Івано-Франківській області, актовий запис №33 - розірвати.

Малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 залишити на проживання із батьком - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителем села Черганівка Косівського району Івано-Франківської області, а малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - залишити на проживання з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , жителькою села Старі Кути Косівського району Івано-Франківської області.

Позивачці в справі, при реєстрації розірвання шлюбу залишити існуюче прізвище « ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду.

Суддя: М.І. Крилюк