УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року

м. Київ

справа № 947/28941/23

провадження № 61-6791ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 11 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця проживання дитини з матір`ю,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Київський районний суд м. Одеси ухвалою від 27 вересня 2023 року відмовив у відкритті провадження у справі.

Одеський апеляційний суд постановою від 11 квітня 2024 року ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2024 року скасував, справу направив для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У травні 2024 року представник Валах В. В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала касаційну скаргу на постанову Одеського апеляційного суду від 11 квітня 2024 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про скасування законної та обґрунтованої ухвали суду першої інстанції з огляду на те, що суд не врахував наявність рішення суду у справі № 947/29806/22, яке набрало законної сили, ухвалене між тими ж сторонами з приводу тих же позовних вимог.

Вивчивши касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на такі підстави.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та повертаючи справу до суду першої інстанції, Одеський апеляційний суд керувався тим, що рішення у справі № 947/29806/22, на яке посилався суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження у справі, було ухвалене у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з батьком. За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для відмови у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Предметом аналізу застосування судами попередніх інстанцій норм права є вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для відмови у відкритті провадження у справі.

Підстави для відмови у відкритті провадження у справі врегульовані приписами статті 186 ЦПК України.

За змістом пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Отже, основоположними критеріями, які суд має встановити, вирішуючи питання про відмову у відкритті провадження у справі, є суб`єктивний склад правовідносин, в яких було ухвалене судове рішення, яке набрало законної сили, а також порівняння предмета спору у спірних правовідносинах та підстав позовних вимог.

З інформації, отриманої з Єдиного державного реєстру судових рішень, суд встановив, що Київський районний суд м. Одеси, 28 червня 2023 року розглянув справу № 947/29806/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Київська районна адміністрація Одеської міської ради як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дітей. Своїм рішенням від 28 червня 2023 року Київський районний суд м. Одеси частково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 , визначивши місце проживання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 суд відмовив.

Позивачем у справі був ОСОБА_1 , відповідач - ОСОБА_2 Предмет позовних вимог - захист права на визначення в законному порядку місця проживання неповнолітніх дітей разом з батьком ОСОБА_1 .

У спірних правовідносинах до суду за захистом цивільних прав звернулася ОСОБА_2 , відповідачем за позовними вимогами визначений ОСОБА_1 Предмет позовних вимог - захист цивільного права на визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27 березня 2020 року у справі № 910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово у своїх постановах роз`яснювала, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (постанова від 27 березня 2018 року у справі № 910/17999/16; постанова від 25 квітня 2018 року у справі № 925/3/7; постанова від 25 квітня 2018 року у справі № 910/24257/16).

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними, схожими) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (наприклад висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 у справі № 910/719/19, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 696/1693/15 тощо).

Тлумачний словник української мови містить визначення поняття тотожності, а саме роз`яснює, що це є цілковита схожість чого-небудь, подібність одного до одного за своєю суттю й зовнішніми ознаками та виявом.

Так правовідносини у справі № 947/29806/22 не є тотожними спірним правовідносинам за суб`єктним складом, оскільки зверталися за захистом порушеного права різні особи. Відрізняються порівнювані правовідносини і за фактичними обставинами справи з огляду на процесуальні наслідки, які можуть виникнути у разі задоволення позовних вимог, а саме зміна особи, з якою будуть проживати діти.

Крім того, суд апеляційної інстанції правильно наголосив на тому, що ухвалення рішення у справі № 947/29806/22 про визначення місця проживання дітей з батьком ОСОБА_3 не позбавляє права іншого з подружжя, а саме ОСОБА_2 як матір дітей звернутися до суду за захистом свого цивільного права на визначення місця проживання дітей з нею. Такий висновок відповідає узагальненим приписам частини першої статті 161 СК України, за змістом якої якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Зазначена норма не містить умови щодо заборони одному з батьків звертатися до суду з позовом про визначення місця проживання дитини за умови, якщо питання аналогічного змісту вже вирішене за позовом іншого з батьків.

За таких обставин суд апеляційної інстанції, правильно застосувавши приписи пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для відмови у відкритті провадження у справі з огляду на те, що судове рішення у справі № 947/29806/22, яке набрало законної сили, не є тим рішенням суду, за наявності якого в розумінні пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України суд має відмовити у відкритті провадження у справі.

Доводи касаційної скарги такого висновку не спростовують, зводяться до неправильного тлумачення норми процесуального права, що не є безумовною підставою для відкриття касаційного провадження у справі.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга необґрунтована.

Відповідно до приписів частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Враховуючи наведене, у відкритті касаційного провадження належить відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а доводи касаційної скарги такого висновку не спростовують.

Керуючись статтями 261, 394 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 11 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров