Номер провадження: 22-ц/813/72/24
Головуючий у першій інстанції Целух А.П.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2024 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.

за участю секретаря: Губар Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Правекс-банк» у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Правекс-банк», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про розірвання договору про відкриття кредитної лінії, іпотечного договору, договорів поруки, на рішення Малиновського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Целух А.П. 08 листопада 2019 року у м. Одеса, -

встановила:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «Правекс-Банк», ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про розірвання договорів про відкриття кредитної лінії, іпотечного договору, договорів поруки.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилалась на те, що 03.11.2006 р. від її імені та від імені АКБ «Правекс-банк» був оформлений договір про відкриття кредитної лінії № 3295-004/06Ф.

За договором вона мала отримати 200000,00 доларів США строком користування до 03.11.2009 року.

АКБ «Правекс-банк» умови договору не виконав, замість обумовлених договором грошових коштів видав лише незначну її частку в розмірі 11500 доларів США, чим істотно порушив договір про відкриття кредитної лінії.

Позивач вважала, що таке істотне порушення умов основного договору є одночасно і порушенням договорів, які були оформлені в забезпечення його виконання: договорів поруки та іпотечного договору.

З урахуванням вказаного, ОСОБА_1 просила розірвати договір про відкриття кредитної лінії оформлений Банком з нею, іпотечний договір, та договори поруки, які були укладені Банком з поручителями ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 08.11.2016 року позов ОСОБА_1 було задоволено.

Розірвано договір про відкриття кредитної лінії № 3295-004/06Ф від 03.11.2006 року зі змінами та доповненнями до нього від 08.11.2007 року, оформлений від імені ОСОБА_1 та від імені ПАТ КБ «Правекс-Банк».

Розірвано іпотечний договір, оформлений від імені ОСОБА_1 та від імені ПАТ КБ «Правекс-Банк», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю. та зареєстрований в реєстрі за № 4352 від 03.11.2006 року, та договір про внесення змін і доповнень до даного іпотечного договору, оформлений від імені ОСОБА_1 та від імені ПАТ КБ «Правекс-Банк», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю. за реєстровим номером №4352, від 26.11.2007 року.

Розірвано договір поруки, укладений 03.11.2006 року від імені ОСОБА_4 , у якості поручителя, та ПАТ КБ «Правекс-Банк».

Розірвано договір поруки, укладений 03.11.2006 року від імені ОСОБА_3 , у якості поручителя, та ПАТ КБ «Правекс-Банк».

Встановлено порядок виконання рішення суду шляхом скасування державної реєстрації обмежень на підставі іпотечного договору, оформленого від імені ОСОБА_1 та від імені ПАТ КБ «Правекс-Банк», посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за № 4352 від 03.11.2006 року, та договору про внесення змін і доповнень до даного іпотечного договору, оформленого від імені ОСОБА_1 та від імені ПАТ КБ Комерційний банк «Правекс-Банк», посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю. за реєстровим номером №4352, від 26.11.2007 року.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, 10.03.2017 року ПАТ КБ «Правекс-банк» подало до суду апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Правекс-банк» просив рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 19.05.2016 року у справі № 1519/4445/11 встановлено, що, незважаючи на факт непідписання ОСОБА_1 кредитного договору, але враховуючи послідовність дій останньої, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_1 своїми діями підтвердила та визнала укладення між Банком та нею кредитного договору. За вказаних обставин, доводи позовної заяви ОСОБА_1 про наявність правових підстав для розірвання договорів про відкриття кредитної лінії, іпотечного договору, договорів поруки є безпідставними.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25.06.2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «Правекс-банк» було визнано неподаною та повернуто апелянтові.

Постановою Верховного Суду від 08.05.2019 року касаційну скаргу ПАТ КБ «Правекс-банк» було задоволено. Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 25.07.2017 року скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Сторони про розгляд справи на 10.09.2024 року були сповіщені належним чином, у судове засідання не з`явились.

ПАТ КБ «Правекс-Банк», представник ОСОБА_1 про розгляд справи сповіщалися шляхом направлення судових повісток на офіційну електронну адресу.

Колегія суддів зазначає, що суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки - повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 5 ст. 14 ЦПК України).

ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , сповіщалися про слухання справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Судова повістка, надіслана на адресу ОСОБА_4 , повернулась до суду апеляційної інстанції з відміткою «За закінченням терміну зберігання».

Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ПАТ КБ «Правекс-банк» підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування судом норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.11.2006 року між Банком та ОСОБА_1 був укладений Договір про відкриття кредитної лінії № 3295-004/06Ф про надання Банком кредиту у розмірі 200000 доларів США, зі строком повернення - до 03.11.2009 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 15% річних.

Згідно до п. 2.1 кредитного договору, видача кредиту проводиться на підставі письмового повідомлення Банку про намір позичальника скористатися кредитом або його частиною. Письмове повідомлення позичальника Банку про намір скористатися кредитом або його частиною повинно бути оформлено у вигляді листа, підписаного позичальником, з обов`язковим визначенням необхідної суми кредиту, та надано Банку не менше чим за три календарних дні до фактичної видачі кредиту або його частини.

08.11.2007 року між Банком та ОСОБА_1 був укладений Договір про внесення змін та доповнень до договору про відкриття кредитної лінії, за умовами якого був змінений графік зменшення ліміту кредитування.

03.11.2006 року, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між Банком та ОСОБА_3 був укладений договір поруки, за умовами якого ОСОБА_3 зобов`язалась солідарно відповідати перед Банком за належне виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань.

Крім того, у якості забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, 03.11.2006 року між Банком та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір, за умовами якого в іпотеку передано належні ОСОБА_1 на праві власності житловий будинок з надбудовами та спорудами, земельну ділянку, загальною площею 0,0583 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (п. 1.1 договору).

26.11.2007 року між ОСОБА_1 та Банком було оформлено договір про внесення змін та доповнень до іпотечного договору, згідно умов якого ОСОБА_1 була зобов`язана повернути кредит у сумі 200000 доларів США у строку до 03.11.2009 року, шляхом перерахування коштів на позичковий рахунок, відповідно до графіку зменшення ліміту кредитування, встановленого в п. 1 кредитного договору.

Колегією суддів враховано, що у провадженні Малиновського районного суду м. Одеси знаходилась цивільна справа № 1519/4445/11 за позовом ПАТ КБ «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 3295-004/06Ф від 03.11.2006 року станом на 15.05.2012 року у сумі 399816,75 доларів США, що за курсом НБУ станом на 15.05.2012 року було еквівалентно 3 194535,83 грн..

У вересні 2010 року, не визнавши вищевказаний первісний позов Банку, ОСОБА_1 звернулася із зустрічним позовом до Банку про визнання договорів недійсними, в якому просила визнати недійсними укладені між нею та Банком: 1) договір про відкриття кредитної лінії № 3295-004/06Ф від 03.11.2006 року; 2) іпотечний договір від 03.11.2006 року; 3) договір від 26.11.2007 року про внесення змін та доповнень до договору про відкриття кредитної лінії № 3295-004/06Ф від 03.11.2006 року

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 мотивувала тим, що вона не укладала і не підписувала кредитний договір, грошей за цим договором не отримувала. З підстав не підписання кредитного договору просила визнати недійсним іпотечний договір та договір від 26.11.2007 року про внесення змін та доповнень до кредитного договору.

У березні 2011 року до суду надійшов окремий позов ОСОБА_1 до Банку, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сергєєва О.О., третя особа: Перший Малиновський відділ Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, в якому позивачка просила визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 10 від 22.10.2010 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сергеєва О.О. про звернення стягнення на належні їй на праві власності житловий будинок з надбудовами та спорудами, земельну ділянку, загальною площею 0,0583 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , і є предметом іпотеки за іпотечним договором, укладеним 03.11.2006 року між Банком та ОСОБА_1 ..

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12.09.2013 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Правекс-Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сергеєва О.О., третя особа: Перший Малиновський ВДВС ОМУЮ, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, було задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 10 від 22.01.2010 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сергєєва О.О., про звернення стягнення на житловий будинок, з надбудовами і спорудами, та земельну ділянку, загальною площею 0,0583 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 і належать на праві власності ОСОБА_1 .

У задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії відмовлено у повному обсязі.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Правекс-Банк», третя особа: приватний нотаріус Сімонова О.Ю., про визнання договорів недійсними було задоволено.

Визнано недійсним Договір про відкриття кредитної лінії № 3295-004/06/Ф від 03.06.2006 року та договір про внесення змін та доповнень від 26.11.2007 року до Договору про відкриття кредитної лінії № 3295-004/06/Ф від 03.06.2006 року, оформлені між ОСОБА_1 та АТ КБ «Правекс-Банк».

Визнано недійсним іпотечний договір від 03.11.2006 року, оформлений між ОСОБА_1 та АТ КБ «Правекс-Банк», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 4352.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 19.05.2016 року у справі № 1519/4445/11 рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12.09.2013 року було скасовано, ухвалено нове рішення.

Позов ПАТ КБ «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії було задоволено частково.

Стягнуто на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 :

- солідарно заборгованість за укладеним 03.11.2006 року між АКБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_1 . Договором про відкриття кредитної лінії № 3295-004/06Ф, станом на 15.05.2012 року на загальну суму 11500 доларів США, що за курсом НБУ станом на 15.05.2012 року становило 58075 грн.

- в рівних частках судовий збір в сумі 186,86 грн.

В решті позову ПАТ КБ «Правекс-Банк» відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Правекс-Банк» про визнання договорів недійсними - відмовлено.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини.

Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду.

Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Не потребують доказування обставини, встановлені рішення суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення.

Відповідну правову позицію було викладено у постанові Верховного суду від 12.07.2023 року у справі № 663/1169/20.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2018 року у справі № 917/1345/14 зазначила, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, установленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключено ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

На підставі викладеного, колегія суддів доходить до висновку, що обставини, встановлені судом апеляційної інстанції при розгляді справи № 1519/4445/11, є преюдиційними для розгляду даної справи.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_1 посилалась на те, що АКБ «Правекс-банк» умови договору не виконав, замість обумовлених договором грошових коштів видав лише незначну її частку в розмірі 11500 доларів США, чим істотно порушив договір про відкриття кредитної лінії. Позивач вважала, що таке істотне порушення умов основного договору є одночасно і порушенням договорів, які були оформлені в забезпечення його виконання: договорів поруки та іпотечного договору.

З урахуванням вказаного, ОСОБА_1 просила розірвати договір про відкриття кредитної лінії, оформлений між Банком та нею, іпотечний договір та договори поруки, які були укладені Банком з поручителями ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ПАТ КБ «Правекс-банк» істотно порушило свої зобов`язання за договором про відкриття кредитної лінії № 3295-004/06Ф від 03.11.2006 року, не надавши ОСОБА_1 кредит у розмірі, обумовленому договором - 200000,00 доларів США, то договір про відкриття кредитної лінії, а також договори поруки та іпотеки, підлягають розірванню.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, з наступних підстав.

Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За правилом ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У ч. 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилом ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

При розгляді справи № 1519/4445/11 судом апеляційної інстанції було встановлено, що згідно висновку № 3773/02 судово-почеркознавчої експертизи від 10.02.2016 року, підписи від імені ОСОБА_1 у договорі про відкриття кредитної лінії № 3295-004/06Ф від 03.11.2006 року, додатку до кредитного договору № 3295-004/06Ф від 03.11.2006 року були виконані не самою ОСОБА_1 , а іншою особою (особами). Досліджені підписи виконані з наслідуванням підпису (підписам) ОСОБА_1 ..

Згідно висновку № 3773/02 судово-почеркознавчої експертизи від 10.02.2016 року, підписи від імені ОСОБА_1 у договорі від 08.11.2007 року про внесення змін та доповнень до договору про відкриття кредитної лінії № 3295-004/06Ф від 03.11.2006 року були виконані самою ОСОБА_1 ..

Відповідно до висновку № 3773/02 судово-почеркознавчої експертизи від 10.02.2016 року, підписи від імені ОСОБА_1 в іпотечному договорі від 03.11.2006 року були виконані самою ОСОБА_1 .

Аналізуючи вищевказані надані Банком докази в їх сукупності, незважаючи на те, що ОСОБА_1 не підписувала кредитний договір, але враховуючи послідовність дій останньої, колегія суддів дійшла висновку про те, що ОСОБА_1 своїми діями підтвердила та визнала укладення між Банком та нею кредитного договору.

За вказаних обставин, доводи ОСОБА_1 щодо наявності підстав для визнання недійсними Договору про відкриття кредитної лінії № 3295-004/06Ф від 03.11.2006 року, Договору від 26.11.2007 року про внесення змін та доповнень до договору про відкриття кредитної лінії № 3295-004/06Ф від 03.11.2006 року є неспроможними. У задоволенні вимог ОСОБА_1 про визнання недійсними цих спірних договорів судом відмовлено.

У зв`язку із відмовою у задоволенні вимог про визнання недійсним кредитного договору, договору про внесення змін та доповнень до кредитного договору, колегією суддів відмовлено і у задоволенні вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним іпотечного договору від 03.11.2006 року, оскільки ці вимоги є похідними.

Таким чином, вищевказаним рішенням апеляційного суду Одеської області від 19.05.2016 року у справі № 1519/4445/11 встановлений факт укладання між ПАТ КБ «Правекс-банк» та ОСОБА_1 . Договору про відкриття кредитної лінії № 3295-004/06Ф від 03.11.2006 року, також визначено зобов`язання божників сплатити на користь Банку заборгованість за укладеним Договором на загальну суму 11500 доларів США.

Відповідно до ст. 651 Цивільного ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 611 ЦК України визначено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Отже, істотним є таке порушення, що тягне за собою для іншої сторони неможливість досягнення мети договору, тобто, вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, слід встановити: наявність істотного порушення договору та шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може полягати в реальних збитках і (або) упущеній вигоді; її розмірі, а також чи є істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що вона змогла отримати.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу повноважень суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, розірвання порушеного договору є способом захисту цивільних прав, оскільки розірвання кредитором порушеного договору спрямоване на припинення правовідношення у такому договорі. Такий спосіб захисту (1) застосовується у відповідь на порушення кредитором договору (2) застосовується з ініціативи боржника (3) спрямований на захист прав боржника та (4) позбавляє кредитора певних суб`єктивних прав. У такому разі кредитор позбавляється права вимагати виконання договору боржником, оскільки розірвання договору тягне для кредитора, який допустив порушення, цілком конкретний негативний наслідок він позбавляється суб`єктивних прав, наданих йому договором.

Оскільки ч. 2 ст. 651 ЦК України вказує на те, що договір може бути розірвано і в деяких випадках, передбачених законом або договором, то і в цьому випадку має застосовуватись критерій істотності порушення договірних умов, оскільки зворотне може призвести до того, що боржник, який має відповідно до закону або договору право на відмову від нього або розірвання, може ним скористатися за найменший відступ від умов договору. Таке положення є неприпустимим, оскільки може підірвати стабільність цивільного обороту і є надзвичайно несправедливим нехтуванням правовим принципом пропорційності тяжкості порушення і відповідальності.

Незастосування критерію істотності позбавляє порушника можливості заперечувати проти розірвання договору і провокує боржника відмовлятися від договору (розривати) під прикриттям найменшого порушення.

При оцінці істотності порушення умов договору, як підстави для його розірвання, необхідно враховувати такі чинники: 1) значущість шкоди від порушення; 2) фактор неможливості або ускладненості покладання відповідальності за збитки на боржника; 3) значущість порушення як такого; 4) втрату кредитором інтересу у виконанні договору; 5) втрату довіри до боржника; 6) фактор передбачуваних негативних наслідків порушення; 7) принциповість суворого дотримання умов договору; 8) інтерес кредитора у збереженні договору; 9) ступінь виконання договору до моменту його розірвання; 10) відсутність інтересу боржника у збереженні договору; 11) звільнення боржника від відповідальності за допущене порушення; 13) недобросовісність боржника; 14) врахування вини кредитора і його добросовісності; 15) неодноразовість порушення (визначення істотності порушення за сукупністю); 16) публічний характер порушеного договору; 17) об`єктивну неможливість усунення порушення; 21) можливість легкого виправлення порушення силами кредитора або залучених ним осіб.

Розірвання порушеного договору як санкція має бути максимально збалансованим і відповідати тяжкості правопорушення. Оскільки, як вже вказувалось вище, судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлений факт укладання між ПАТ КБ «Правекс-банк» та ОСОБА_1 . Договору про відкриття кредитної лінії № 3295-004/06Ф від 03.11.2006 року, визначений обов`язок боржників щодо його виконання у межах отриманої суми кредиту, а також відмовлено у задоволенні вимог Банку про стягнення з боржників непідтвердженої належними доказами суми заборгованості у розмірі 397535,87 доларів США, то вказані обставини свідчать про те, що немає правових підстав для розірвання договору у судовому порядку.

Відповідно, не підлягають задоволенню і похідні вимоги про розірвання іпотечного договору та договорів поруки.

З урахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції не з`ясував обставини справи, не визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, порушив норми матеріального права що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи що є підставою для скасування рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08.11.2016 року та постановлення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , з наведених вище підстав.

Щодо судових витрат.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови у задоволенні позову - на позивача.

На підставі викладеного, з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Правекс-банк» підлягають стягненню судові витрати за подачу апеляційної скарги в сумі 2425,28 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Правекс-банк» - задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2016 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Правекс-банк», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про розірвання договору про відкриття кредитної лінії, іпотечного договору, договорів поруки - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Правекс-банк» () суму сплаченого судового збору у розмірі 2425,28 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 23 вересня 2024 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе