Справа № 141/694/24
Провадження №2/141/232/24
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 листопада 2024 року с-ще Оратів
Суддя Оратівського районного суду Вінницької області Слісарчук О.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» про стягнення заборгованості по заробітній платі та грошової компенсації за невикористану відпустку,
30.10.2024 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» про стягнення заборгованості по заробітній платі та грошової компенсації за невикористану відпустку.
Також, в позовній заяві від 16.10.2024 представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Касьян М.С. заявлено клопотання про поновлення строку для звернення до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості по заробітній платі та грошової компенсації за невикористану відпустку.
Дослідивши позовну заяву та додані до неї матеріали, суд дійшов наступних висновків.
За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати статтям 175, 177 ЦПК України.
Згідно до вимог ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів.
Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. ч. 5-6 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи вимоги процесуального законодавства позивач зобов`язаний подати усі докази по справі разом із позовною заявою. Процесуальним законодавством встановлено чіткі рамки подачі доказів до суду, після чого суд не вправі приймати подані докази, оскільки буде порушено вимоги принципу змагальності.
Згідно висновку ВС від 20.10.2020 по справі № 756/671/19 (№ в ЄДРСР 92335060), «Відповідно до частини восьмої статті 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Згідно ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.
Як роз`яснюється у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», встановлені ст. 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст. 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.
Відповідно до вимог ст. 234 КЗпП у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, минуло не більше одного року.
Як убачається із наказу ТОВ «Дієса» № Z00/14/09/001 від 15.09.2023 про припинення трудового договору, ОСОБА_1 , яка займала посаду старшого касира торговельного залу Департаменту з роздрібної торгівлі, Філія 1, 15.09.2023 звільнено за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України, підстава звільнення заява працівника.
Судом установлено, що позивачем не долучено до позовної заяви довідку про розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати ОСОБА_1 станом на день звільнення, а саме на 15.09.2023
Представник позивача адвокат Касьян М.С. у позовній заяві зазначає, що на численні звернення позивача до відповідача з проханням надати довідку про заборгованість по заробітній платі та здійснити розрахунок підприємство жодним чином не реагує.
Натомість, як убачається із адвокатського запиту вих. № 355 від 27.08.2024, згідно якого з метою належного захисту інтересів ОСОБА_1 адвокат Касьян М.С. просить директора ТОВ «Дієса» Віру Вітинську надати йому довідку про розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати ОСОБА_1 станом на день звільнення, а саме на 15.09.2023, а також вказати її середньоденну заробітну плату.
Так, поважними причинами пропуску строку на подачу позовної заяви можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами справи певних процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.
Всупереч наведеним вище нормам закону позивачем не додано доказів поважності причин пропущення строку, а також позовна заява не містить доказів звернення позивача до відповідача щодо виплати заборгованості протягом установленого законом строку.
Оскільки позивач заявляє вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі та грошової компенсації за невикористану відпустку за період, з якого минуло більше одного року (до 15.09.2024), а також подав позов після спливу тримісячного строку, суд доходить висновку про наявність підстав для залишення поданої позовної заяви без руху та надання позивачу строку для усунення її недоліків шляхом подачі до суду доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги
Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
З огляду на викладене, суд доходить висновку про необхідність залишення позовної заяви без руху та надання позивачу терміну для усунення виявлених недоліків позовної заяви.
Зокрема, позивачу необхідно зазначити обґрунтовані причини пропуску строку.
Для усунення недоліків позовної заяви позивач має подати до суду в письмовому вигляді позовну заяву в новій редакції з долученням відповідного примірника для відповідача з урахуванням наведених в даній ухвалі суду недоліків щодо її змісту.
Керуючись ст.ст. 14, 175, 177, 185, 260 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» про стягнення заборгованості по заробітній платі та грошової компенсації за невикористану відпустку залишити без руху.
Надати позивачу десятиденний строк з дня отримання ухвали суду для усунення вказаних в ухвалі суду недоліків.
Роз`яснити позивачу, що в разі якщо у вказаний строк недоліки позовної заяви не будуть усунуті, позовна заява буде вважатися неподаною і повернута позивачу.
Ухвала суду остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Слісарчук