КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/9666/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2024 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Мережко М.В., Соколової В.В.

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Київводоканал» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12 лютого 2024 року, ухвалене під головуванням судді Хоменко В.С.,

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості, -

встановив:

У жовтні 2023 року ПрАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал" звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги.

Вимоги позову мотивує тим, що ОСОБА_2 з 04 січня 2018 року є власницею квартири та споживачем житлово-комунальних послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Вказує, що відповідачка отримує послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення на підставі публічного договору про надання ПрАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал" як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" витрати оператора зовнішніх інженерних мереж на обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку відшкодовуються споживачами відповідної комунальної послуги, а також власниками приміщень, обладаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання у такій будівлі, шляхом сплати виконавцю комунальної послуги внесків на обслуговування та заміну вузла комерційного обліку.

Розмір внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку визначається окремо для кожної будівлі із розрахунку на один рік, для складової витрат на повірку ділиться на строк міжповірочного інтервалу.

Розмір внеску за обслуговування вузлів комерційного обліку був встановлений розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 30 вересня 2019 року №1716 для відповідного будинку у розмірі 1,99 грн щоквартально, однак не сплачений відповідачем, внаслідок чого борг складає 9,95 гривень.

Окрім цього, внаслідок невиконання зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати спожитих з 01 квітня 2020 року по 31 липня 2023 року житлово-комунальних послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення відповідачка має заборгованість у розмірі 23 723,11 гривень.

Загальний розмір заборгованості відповідачки за надані житлово-комунальні послуги становить 23 723,11 гривень- заборгованість з оплати за житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення; 9,95 гривень заборгованості із сплати внеску за обслуговування вузлів комерційного обліку; 869,78 гривень - заборгованість із внесення плати за абонентське обслуговування, а всього 24 602,84 гривень.

На підставі статті 625 ЦК України позивачем нараховано 3% річних у сумі 865,53 гривень і інфляційні втрати у розмірі 5 242,72 гривень.

Мотивуючи наведеним, просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ПрАТ "АК "Київводоканал" 24 602,84 грн - заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення; 865,53 грн - 3% річних; 5 242,72 грн - втрати від інфляції, 2 684,00 гривень - витрати по оплаті судового збору, 35,00 гривень - витрати за отримання відомостей з Державного реєстру речових прав.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 12 лютого 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» заборгованість за житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за період з 01 квітня 2020 року по 31 липня 2023 року в розмірі 24 602,84 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» 2 147,20 грн сплаченого судового збору.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням в частині відмови у стягненні 3% річних, інфляційних втрат та витрат, пов`язаних з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ПрАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал" подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що норми матеріального права вирізняють штрафні санкції, до складу яких належить неустойка (штраф, пеня) та компенсаційні втрати, до складу яких належить інфляційні витрати та 3% річних.

Звертає увагу, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" заборонено нараховувати та стягувати саме неустойку (штраф, пеню), при цьому жодної заборони нараховувати та стягувати компенсаційні втрати вказаним Законом не передбачено.

Звертає увагу, що положення статті 549 ЦК України (штраф, пеня) та статті 625 ЦК України (3% річних, інфляційні втрати) є різними за своєю правовою природою.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів.

Стверджує, що посилання суду першої інстанції на пункт 3 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», є безпідставним, оскільки норма регулює заборону нарахування штрафних санкцій споживачам за несвоєчасне здійснення платежів за надані житлово-комунальні послуги, що передбачено, зокрема, статтею 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Зазначає про помилковість посилання суду першої інстанції на положення постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206, оскільки ПрАТ «АК «Київводоканал» здійснював нарахування інфляційних втрат та 3% річних на заборгованість ОСОБА_1 за несвоєчасну сплату житлово-комунальних послуг, яка виникла до лютого 2022 року.

Окрім цього, уважає помилковими висновки суду про відмову у стягненні 35,00 гривень, оскільки такі виникли у зв`язку із витребуванням доказів у справі. Відтак, такі у відповідності до пункту 3 частини 3 статті 133 ЦПК Укарїни є судовими витратами та підлягають стягненю з відповідача.

Мотивуючи наведеним, просить суд рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 лютого 2024 року в частині відмови у стягненні 3% річних, інфляційних втрат та 35,00 гривень судових витрат скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким вимоги позову в цій частині задовольнити.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12 лютого 2024 року оскаржується в частині відмови у стягненні 3% річних, інфляційних втрат та 35,00 гривень судових витрат, відтак в іншій частині колегією суддів не переглядається.

Відмовивши у стягненні 3% річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції вказав, що згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)» (№530-ІХ від 17.03.2020 року), на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Суд послався на постанову Київського апеляційного суду у справі №752/24896/20 від 21 липня 2021 року.

Також суд зазначив, що з 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану, та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» нарахування та стягнення штрафів або пені, інфляційних нарахувань, відсотків річних у разі несвоєчасної або неповної оплати за житлово-комунальні послуги населенням - заборонено.

Суд зробив висновок, що нарахування позивачем за спірний період з 01 липня 2021 року по 31 червня 2023 року 3% річних та інфляційних втрат є безпідставним та таким, що порушує норми матеріального права, відтак позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Відмовивши у стягненні 35,00 гривень судових витрат, суд першої інстанції вказав на відсутність підстав у їх стягненні, оскільки з матеріалів справи не убачається, що такі були понесені безпосередньо позивачем.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.

Установлено, що позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, у якому просив суд стягнути 24 602,84 грн - заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення; 865,53 грн - 3% річних; 5 242,72 грн - втрати від інфляції, 2 684,00 гривень - витрати по оплаті судового збору, 35,00 гривень - витрати за отримання відомостей з Державного реєстру речових прав.

Із змісту позовної заяви убачається, що позивач просить суд стягнути заборгованість за період з 01 квітня 2020 року по 31 липня 2023 року.

Згідно даних розрахунку заборгованості убачається, що інфляційні втрати та 3% річних нараховані позивачем з квітня 2020 року по лютий 2022 року.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із статтею 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)" (№530-ІХ від 17 березня 2020 року), на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11 березня 2020 року зі змінами "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19" з 03 квітня 2020 року на всій території України запроваджено карантин, який діяв до 30 червня 2023 року.

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно із частинами першою та третьою статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналіз вказаних норм дозволяє зробити висновок, що на період дії карантину заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК України.

Про звільнення від цих мір відповідальності згідно статті 625 ЦК України в Законі України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)» (№530-ІХ від 17 березня 2020 року), не вказано.

Таким чином, на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)» (№530-ІХ від 17 березня 2020 року) боржник під час дії карантину та протягом 30 днів після його закінчення звільняється від сплати неустойки.

При цьому, боржник, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити передбачені статтею 625 ЦК України інфляційні втрати за весь час прострочення і 3% річних від простроченої суми, оскільки вказаним законом, на який послався суд першої інстанції, не врегульовано питання звільнення від сплати передбачених частиною другою статті 625 ЦК України виплат на період дії карантину та 30 днів після його закінчення.

На вказані обставини та норми закону суд першої інстанції увагу не звернув, не встановив правову природу неустойки (штраф, пеня) та акцесорних, компенсаційних виплат, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних у розмірі 865,53 гривень та 5 242,72 грн інфляційних втрат. Відтак, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги в цій частині.

Посилання суду першої інстанції на висновки суду апеляційної інстанції, викладені у постанові від 21 липня 2021 року №752/24896/20 є помилкові. Окрім цього, відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо вимог апеляційної скарги в частині стягнення 35,00 гривень судових витрат за отримання відомостей з Державного реєстру речових прав, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК Ураїни судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно пункту 3 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів.

Відповідно до частини 1 статті 32 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" інформація про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, що міститься у Державному реєстрі прав, є відкритою, загальнодоступною та платною, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно частини 7 статті 34 вказаного Закону за отримання інформації з Державного реєстру прав у порядку, передбаченому статтею 32 цього Закону, справляється адміністративний збір у такому розмірі:

0,025 прожиткового мінімуму для працездатних осіб - отримання інформації в паперовій формі;

0,0125 прожиткового мінімуму для працездатних осіб - отримання інформації в електронній формі.

Матеріали справи містять інформаційну довідку №346910915 від 18 вересня 2023 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 20-21).

Відповідно до даних квитанції №AYUZ-AM25-R6TEвід 18 вересня 2023 року на рахунок Державної казначейської служби України сплачено 35,00 гривень. У графі призначення платежу вказано "отримання відомостей з Державного реєстру речових прав (7915188)".

Відтак, матеріалами справи підтверджено, що у зв`язку із зверненням до суду із позовом та необхідністю здобуття доказу, позивачем витрачено 35,00 гривень, які відповідно до статті 133 ЦПК України є судовими витратами та підлягають розподілу за правилами статті 141 ЦПК України

Ураховуючи викладене, колегія суддів уважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги та уважає її такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За результатами перегляду справи у суді апеляційної інстанції вимоги позову задоволено повністю, відтак рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12 лютого 2024 року в частині стягнення судового збору слід змінити, збільшивши розмір стягнутого судового збору з 2 147,20 гривень до 2 684,00 гривень, пропорційно до розміру задоволених вимог.

Установлено, що за звернення до суду із апеляційною скаргою скаржником сплачено судовий збір у розмірі 4 026,00 гривень, що підтверджується даними платіжної інструкції №9605 від 27 лютого 2024 року.

Ураховуючи, що колегія суддів робить висновок про задоволення апеляційної скарги в повному обсязі, з ОСОБА_1 на користь ПрАТ "АК "Київводоканал" на відшкодування судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору в суді апеляційної інстанції слід стягнути 4 026,00 гривень.

Відповідно до статті 376 ЦПК України неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київводоканал» задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12 лютого 2024 року в оскарженій частині щодо відмови у стягненні 3% річних, інфляційних втрат та судових витрат у розмірі 35,00 гривень скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» за невиконання зобов`язання 3% річних у розмірі 865,53 гривень, інфляційні втрати у розмірі 5 242,72 гривень та 35,00 гривень судових витрат.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12 лютого 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» судового збору змінити, збільшити розмір стягнутого судового збору з 2 147,20 гривень до 2 684,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на відшкодування судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору в суді апеляційної інстанції, 4 026,00 гривень

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді М.В. Мережко

В.В. Соколова