02 вересня 2024 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:
головуючого судді Скрипніка Л.А.,
за участю секретаря судового засідання Бівалькевич А.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики
Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області з позовом, в якому, із урахуванням зміни предмету позову та зменшення суми позовних вимог, що відбулось 11.03.2024 року, просить суд: стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 26.09.2019 з урахуванням договору по внесення змін №1 до договору позики від 27.07.2020 року укладених між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у сумі 918 359,21 грн (дев`ятсот вісімнадцять тисяч триста п`ятдесят дев`ять грн 21 коп.), що становить гривневий еквівалент 24 807,11 доларів США (двадцять чотири тисячі вісімсот сім дол. США 11 центів), визначених за курсом НБУ за 1 Дол. США. на день подання позову 18.12.2023 року. Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 27.02.2020 року укладених між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у сумі 110 686,10 грн. (Сто десять тисяч шістсот вісімдесят шість грн 10 коп.), що становить гривневий еквівалент 2989,90 доларів США (дві тисячі дев`ятсот вісімдесят дев`ять дол. США 90 центів), визначених за курсом НБУ за 1 Дол. США. на день подання позову 18.12.2023 року.
Ухвалою суду від 07.02.2024 року позовну заяву адвоката Старюка Віталія Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики залишено без руху.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 26.02.2024 року відкрито провадження у цій цивільній справі, призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання, учасникам у справі роз`яснено їх право подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Призначено підготовче судове засідання на 22.04.2024 року о 10.00 год.. Клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору задоволено. За клопотанням позивача відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору у розмірі 10 736,00 грн на строк не довше, ніж до ухвалення судового рішення у справі.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 31.07.2024 закрито підготовче провадження у цій справі, яку призначено до судового розгляду по суті та встановлено загальний порядок дослідження доказів у справі.
У судовому засіданні позивач позовні вимоги, із урахуванням зміни предмет позову від 12.03.2024 року підтримав та просив їх задовольнити, з підстав заявлених у позові. Додатково зазначив, що позика за договорами надавалась у гривні, при цьому у договорах сторони погодили повернення боргу із урахуванням зміни курсової різниці згідно ст. ст. 524, 533 ЦК України, про що вказано у п. 4.2. Договору.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду судом справи. Суд зазначає про те, що на електронну пошту суду 26.08.2024 року, тобто у день передостаннього судового засідання, в якому було прийнято рішення по суті справи, надійшла заява від, як у ній зазначено ОСОБА_2 , якою він просив направити йому матеріали справи для ознайомлення, проте, з огляду на те, що вказана заява не була засвідчена кваліфікованим електронним підписом, суд, із урахуванням позиції позивача, не взяв вказану заяву до уваги.
При цьому із урахуванням думки позивача, з огляду на повторну неявку відповідача у судове засідання, який був повідомлений про час та місце його проведення у встановленому законом порядку, ухвалив про проведення заочного розгляду справи ( ст. ст. 280 -281 ЦПК України).
Суд, вислухавши пояснення позивача по справі, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
П.п. 2.2., 2.3. Договору позики -1 визначено, що передача зазначеної в п. 1 цього Договору суми позики здійснюється під час підписання цього Договору. З цього моменту Договір позики вважається укладеним. Сторони встановлюють безпроцентний характер цього договору. Своїм підписом під цим договором відповідач підтверджує факт отримання коштів у якості позики від позивача при підписанні цього договору.
Крім того, на підтвердження отримання коштів за Договором позики-1, ОСОБА_2 26.09.2019 року була складена та власноручна написана розписка про отримання коштів, копія якої досліджена судом та наявна в матеріалах справи. Суд зауважує про те, що як із Договору позики-1 так і з розписки вбачається, що позичальник отримав грошові кошти у гривні.
Згідно п. 3.1. Договору позики -1 позичальник зобов`язується повернути позику згідно з графіком повернення Позичальником грошових коштів , який наведено у цьому ж договорі, а саме шляхом 24 платежів у період з 26.10.2019 року по 26.09.2021 року, при цьому у графіку сторонами зафіксовано те, що повернення відбувається у гривні із встановленням еквіваленту у доларах США за узгодженим сторонами курсом НБУ 24.12. грн. за 1долар США, який також зафіксовано у п. 1.1. Договору позики -1.
Суд звертає увагу на те, що п. 4.2 Договору позики- 1 сторони погодили, що корім суми позики, Позичальник компенсує ( відшкодовує) Позикодавцю знецінення суми позики внаслідок девальвації гривні. Сума такої компенсації ( відшкодовується) застосовується до кожного чергового платежу згідно з графіком повернення Позичальником грошових коштів , із зазначенням формули за якою розраховується відповідна компенсація.
Позивач зазначає про те, що виконання зобов`язання з погашення позики частково виконувалося відповідачем, а саме 24 жовтня 2019 року та 26 листопада 2019 року відповідач сплатив належні платежі зазначені в графіку.
У п. 1 Договору про внесення змін сторони погодили, що у зв`язку із частковим поверненням суми позики Позичальником та зміною розміру позики у зв`язку з її збільшенням, зміною терміну повернення позики внести зміни до підпункту 1.1. пункту 1 та підпункту 3.1. пункту 3 Договору позики, виклавши їх в наступній редакції.
Так гідно п. 3.1. Договору про внесення змін позичальник зобов`язаний повернути позику згідно з наступним графіком повернення Позичальником грошових коштів, а саме у період з 26.08.2020 року по 26.07.2022 року. Також було змінено строк та графік повернення грошових коштів.
На підтвердження отримання коштів за договором про внесення змін № 1 від 27.07.2020 року до договору позики від 26.09.2019 року, ОСОБА_2 було складено та власноручно написана розписка про отримання коштів від 27.07.2020 року.
Також 27.07.2020 року ОСОБА_2 була складена та власноручно написана розписка на підтвердження часткової сплати договору позики від 26.09.2019 року та на підтвердження розміру заборгованості за договору позики від 26.09.2019 року з урахуванням договору про внесення змін № 1 від 27.07.2020 року, а саме залишок боргу склав 605 217,60 грн..
Відповідач ОСОБА_2 ухиляється від виконання зобов`язань, які виникли на підставі укладених договорів зазначених вище, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися за захистом своїх прав до суду.
Відповідно до частин першої, другої статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім, оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.
Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Таким чином, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.
До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.04.2021 у справі № 642/4200/17 (провадження № 61-6492св19) зазначено, що тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
У постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15 викладено правовий висновок, що на підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.
Судом встановлено, що на підтвердження укладення договорів позики відповідачем, окрім як нотаріального посвідчення справжності підписів сторін, ОСОБА_2 , було видано позивачу як позикодавцю, ОСОБА_1 , розписки про отримання грошових коштів. Виданими розписками ОСОБА_1 підтвердив факт отримання грошових коштів у ОСОБА_2 , як передбачає п. п. 2.1, 2.2, 2.3 укладеного Договорів позики та які зобов`язалась повернути у визначений в розписці строк.
За приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17 зроблено висновок, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
Таким чином, установлене свідчить про правомірність заявлених позовних вимог в частині стягнення із відповідача грошових коштів у гривневому еквіваленті, які були надані відповідачу у борг однак саме у сумі, яка була фактично надана відповідачу за вищазгаданими Договорами, що також підтверджується розписками.
Разом із тим, щодо заявлених позовних вимог в частині того, що позивач вимагає стягнути із відповідача саме суму у доларовому еквіваленті, яку, як він зазначає отримав відповідач при укладення згаданих Договорів, визначаючи при цьому належну до стягнення суму у гривнях із урахуванням курсу саме на час подання позову суд зазначає наступне.
Так, частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Оскільки позивач надав у борг грошові кошти та передав їх у розмірі зокрема спірної суми у 605 217,60 грн., що еквівалентно складає 21 960,00 доларів США, та у сумі 58 026,10 грн., що еквівалентно 2 354,00 доларів США, при цьому в Договорах сторони погодили курс, а саме офіційний курс НБУ на час укладення таких договорів, то , на переконання суду із відповідача підлягає стягненню саме сума надана у борг у гривневому еквіваленті, із зазначенням доларового еквіваленту за офіційним курсом НБУ на час укладення Договорів позики, а саме 24.12. грн/дол за Договором від 26.09.2019 року та курсу 24.65 грн./дол. за Договором від 28.02.2022 року
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно з ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики а саме щодо необхідності стягнення коштів саме у гривні, тобто у валюті, в якій було надано позику, проте із зазначенням еквіваленту суми у доларах США за курсом, встановленим у Договорах на час їх укладення.
В порядку ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в зазгалній сумі 6 632,44 грн..
Вирішуючи заяву позивача, ОСОБА_1 , про стягнення з відповідача понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд виходив з такого.
За правилом п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, законодавцем включено витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно зі статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Статтею 131-2 Конституції України визначено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.
У Рішенні Конституційного Суду України № 23-рп/2009 (пункт 3.2) від 30.09.2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Згідно з положеннями пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Відповідно до пунктів 6, 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать і консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво в судах тощо.
Конституційний Суд України у Рішенні № 23-рп/2009 (пункт 3.2) від 30.09.2009 зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті частини другої статті 3, статті 59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. Проте не всі галузеві закони України, зокрема процесуальні кодекси, містять приписи, спрямовані на реалізацію такого права, що може призвести до обмеження чи звуження змісту та обсягу права кожного на правову допомогу.
Згідно з частинами першою та другою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Зазначені положення кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи (КМРЄ) державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя (on measures facilitating access to justice) № R (81) 7, яким передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, яка виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.
Також у пункті 4 цих Рекомендацій зазначено, що жодна зі сторін не повинна бути позбавлена можливості користуватися послугами адвоката.
У пункті 1 Резолюції (78) 8 Комітету Міністрів Ради Європи (КМРЄ) державам-членам про безоплатну правову допомогу і юридичні консультації (on legal aid and advice) від 02.03.1978 зазначено, що ніхто не може бути в силу перешкод економічного характеру позбавлений можливості використання або захисту своїх прав у будь-яких судах, повноважних виносити рішення по цивільних, господарських, адміністративних, соціальних чи податкових справах. З цією метою кожна особа має бути наділена правом на необхідну правову допомогу в судовому провадженні. При розгляді того, чи така допомога є необхідною, слід враховувати: а) фінансові можливості та зобов`язання відповідної особи; b) очікувані судові витрати.
Суд також зазначає, що принцип повного відшкодування витрат на професійну правничу допомогу стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, ґрунтується на загальних принципах справедливості та компенсації в правовій системі.
Зазначений принцип допомагає взаємно збалансувати тягар витрат і забезпечити ефективний доступ до правосуддя, оскільки це дає можливість: 1) стимулювати справедливі судові процеси: якщо сторона, на користь якої ухвалено судове рішення, може очікувати відшкодування витрат на адвоката, це стимулює її використовувати правові засоби та користуватися послугами адвокатів для ефективного представлення своїх інтересів у суді, що сприяє справедливому та рівноправному судовому процесу; 2) захистити право на доступ до правосуддя: гарантування відшкодування витрат на професійну правничу допомогу забезпечує можливість захисту особою своїх прав у суді, незалежно від її фінансового стану, що сприяє реалізації принципу рівності перед законом; 3) збалансувати інтереси сторін: відшкодування витрат на професійну правничу допомогу сприяє встановленню балансу інтересів сторін та дає змогу стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, компенсувати витрати, що виникли внаслідок необхідності захищати свої права в суді; 4) забезпечити судову ефективність: якщо сторона, на користь якої ухвалено судове рішення, може очікувати відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, це сприяє ефективності судового процесу та робить його більш доступним та прозорим.
Положеннями частини другої статті 137 ЦПК України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Отже, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Зокрема, від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу. Що стосується часу, витраченого фахівцем у галузі права, то достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії.
З огляду на що, заявлена до стягнення сума витрат на правову допомогу у розмірі 29 524,00 грн. підлягає задоволенню, оскільки підтверджується наданими суду доказами, які були досліджені
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 2, 10, 76, 77-81, 141, 209, 210, 223, 247, 265, 280, 281, 282, 284, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 26.09.2019 року із урахуванням договору про внесення змін № 1 до договору позики від 27.07.2020 року, в розмірі 605 217,60 грн., що станом на час укладення договору, із урахуванням договору про внесення змін № 1 до договору позики, тобто 27.07.2020 року за офіційним курсом НБУ, погодженим у договорі, складає 21 960,00 доларів США.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 27.02.2020 року в розмірі 58 026,10 грн., що станом на час укладення договору, тобто 27.02.2020 року за офіційним курсом НБУ складає 2 354,00 доларів США.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 29 524,00 гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати в рахунок відшкодування судового збору в загальній сумі 6 632,44 гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути оскаржено до Херсонського апеляційного суду шляхом подання скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 30.09.2024 року.
СУДДЯ: Л.А. Скрипнік