ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/10668/23

Провадження № 22-ц/4820/380/24

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

з участю сторін, представника апелянта,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої власності на квартиру та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Чевилюк З.А. від 22 листопада 2023 року.

Заслухавши доповідача, учасників справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в :

У травні 2023 року ОСОБА_1 , звертаючись до суду з цим позовом до відповідачки, вказував, що перебував у шлюбі з ОСОБА_2 з 1998 року по 2023 рік. Шлюб розірваний 16.02.2023 року за рішенням Хмельницького міськрайонного суду. Вказував, що квартира АДРЕСА_1 придбана за 151500 грн. Спірну квартиру він придбав за особисті кошти, отримані від продажу земельної ділянки 23.08.2006 року за 172000 грн. Ця земельна ділянка за адресою АДРЕСА_2 отримана ним у дар 02.09.1998 року від ОСОБА_3 .

Того ж дня, 23.06.2006 року, позивач за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу придбав спірну квартиру АДРЕСА_1 за 151500 грн. Всі сплачені ним кошти за спірну квартиру за його особисті кошти і є його особистою власністю, на які не розповсюджується режим спільної сумісної власності подружжя.

З цих підстав просив визнати квартиру АДРЕСА_1 особистою власністю ОСОБА_1

ОСОБА_2 звернулася з зустрічним позовом до ОСОБА_4 і вказувала, що за час шлюбу, з 30.08.1998 року по 16.02.2023 року, ними придбано майно: квартиру АДРЕСА_1 , автомобіль Dоdge Journey, НОМЕР_1 , 2016 року випуску НОМЕР_2 та автомобіль Volkswagen Golf, НОМЕР_3 , 2010 року випуску, VIN НОМЕР_4 . Спірна квартира придбана ними за спільні кошти подружжя і підлягає поділу між сторонами в рівних частках. Вона зареєстрована і фактично проживає в спірній квартирі. Твердження ОСОБА_2 , що спільних коштів на придбання квартири у сторін не було не відповідає дійсності, оскільки вона працювала та отримувала дохід. Відповідно до п. 4 договору купівлі-продажу квартири від 23.08.2006 року цей договір укладено за згодою подружжя. ОСОБА_1 не надав достатніх доказів на підтвердження того, що для придбання спірної квартири були використанні саме кошти від продажу земельної ділянки, яка йому належала на праві особистої приватної власності.

З цих підстав просила визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право спільної часткової власності на 1/2 частки трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , за кожним; виділити ОСОБА_1 в особисту приватну власність автомобіль Dоdge Journey, НОМЕР_1 , 2016 року випуску НОМЕР_2 , а їй автомобіль Volkswagen Golf, НОМЕР_3 , 2010 року випуску, VIN НОМЕР_4 , стягнувши з ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмірі 77000 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 листопада 2023 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право спільної часткової власності на 1/2 частки трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , за кожним.

Виділено ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності транспортний засіб Dоdge Journey, НОМЕР_1 , 2016 року випуску НОМЕР_2 .

Виділено ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності транспортний засіб Volkswagen Golf, НОМЕР_3 , 2010 року випуску, VIN НОМЕР_4 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в розмірі 77 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 3817,50 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду в частині вирішення питання щодо поділу квартири - позов ОСОБА_1 задовольнити, в зустрічному позові в частині визнання права спільної часткової власності на частки спірної квартири за кожним відмовити. Стверджує, що у подружжя на момент придбання спірної квартири не було достатньо коштів для її оплати в розмірі 151500 грн. В період з 1998 по 2006 роки загальні доходи подружжя склали 59042,79 грн. Відсутні будь-які докази, що сторони в період шлюбу могли накопичити кошти в розмірі 151500 грн. для придбання спірної квартири. У справі також відсутні докази ремонту спірної квартири, поліпшення її стану за рахунок спільних коштів подружжя. Всі кошти, сплачені ОСОБА_1 за квартиру, були його особистими коштами, тому спірна квартира є його особистою власністю. Не враховано, що в той же день, в одного нотаріуса, не виходячи з приміщення нотаріальної контори, спочатку було продано особисте майно ОСОБА_1 за 172000 грн., і одразу за ці ж кошти, куплена спірна квартира за 151500 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення як безпідставну. Стверджує, що спірна квартира придбана сторонами під час шлюбу за спільні кошти подружжя, тому на неї поширюється режим спільної сумісної власності, і вона підлягає поділу між сторонами в рівних частках. Відповідно до п.4 договору купівлі-продажу квартири від 23 серпня 2006 року, цей договір укладено за згодою подружжя. ОСОБА_1 не надано достатніх доказів придбання квартири за кошти, отримані від продажу його земельної ділянки.

В засіданні апеляційного суду апелянт та його представник підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній мотивів.

ОСОБА_2 просила відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 30 серпня 1998 року, який розірвано рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16.02.2023 року, справа №686/1211/23.

23.08.2006 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (покупцем) укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Купівля-продаж здійснена за 151500 гривень. Договір укладено за згодою подружжя. Договір не містить застережень щодо статусу квартири як особистого майна, придбаного за особисті кошти ОСОБА_1 .

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23.08.2006 року ОСОБА_1 23.08.2006 року відчужив ОСОБА_6 земельну ділянку, розташовану за адресою АДРЕСА_2 , продаж вчинено за 172000 грн. Вказана земельна ділянка отримана позивачем в дар 02.09.1998 року від ОСОБА_3 .

За період з 1998 по 2006 роки дохід ОСОБА_2 склав 31143,07 грн., дохід ОСОБА_1 - 27899,72 грн..

В шлюбі сторонами також придбано автомобіль Dоdge Journey, НОМЕР_1 , 2016 року випуску НОМЕР_2 , автомобіль Volkswagen Golf, НОМЕР_3 , 2010 року випуску, VIN НОМЕР_4 .

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову та задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не спростував презумпцію спільної сумісної власності подружжя на спірну квартиру і не довів належність йому квартири на праві особистої приватної власності. Спірне майно придбане сторонами під час шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя, угода щодо придбання нерухомості мала на меті кінцевий результат забезпечення родини житлом, тому наявні підстави для визнання права власності ОСОБА_2 як співвласниці на частину квартири. Транспортні засоби є спільною сумісною власністю подружжя та підлягають розподілу між сторонами за їх домовленістю ОСОБА_1 Dоdge Journey, НОМЕР_1 , а ОСОБА_2 Volkswagen Golf, НОМЕР_3 , 2010 року випуску, VIN НОМЕР_4 , з компенсацією 77 000 грн.

Рішення суду в частині поділу транспортних засобів апелянтом не оскаржується.

Доводи апеляційної скарги про помилковість висновків суду щодо спірної квартири є безпідставними.

Так, за статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За ч.ч. 2-3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно із ч. 1 ст. 70 СК України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Отже, за змістом наведених норм права діє презумпція спільності майна, набутого у шлюбі. І саме той з подружжя, хто заперечує належність майна до спільної власності подружжя, має спростувати цю презумпцію спільності майна, набутого у шлюбі.

Відповідно до ст.ст. 12, ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд першої інстанції правильно констатував, що квартира АДРЕСА_1 придбана 23.08.2006 року, під час перебування сторонами в шлюбі.

Сторони не заперечували, що набуття у власність квартири відбулося за письмовою згодою дружини ОСОБА_1 ОСОБА_2 , це відображено і в змісті договору купівлі-продажу.

При цьому в договорі купівлі-продажу спірної квартири відсутнє застереження, що вказана квартира купується за особисті кошти ОСОБА_1 і набувається ним у особисту приватну власність.

Апелянт не надав суду достатніх та допустимих доказів того, що на придбання спірної квартири використані саме кошти, отримані від продажу його особистого майна, земельної ділянки.

Сама послідовність вчинення цих угод в один день і в одному місці не є достатнім доказом придбання квартири за кошти, отримані ОСОБА_1 від продажу його земельної ділянки.

Суд обґрунтовано не взяв до уваги пояснення свідка ОСОБА_5 , який не підтвердив, що йому передали за придбану квартиру саме кошти, отримані за договором купівлі-продажу земельної ділянки.

Отже, ОСОБА_1 не спростував достатніми та допустимими доказами презумпцію спільності майна подружжя, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання спірної квартири особистою власністю ОСОБА_1 та поділив її між сторонами в рівних частках.

Виходячи з принципу презумпції спільної сумісної власності подружжя не мають жодного значення доводи ОСОБА_1 щодо відсутності у ОСОБА_2 достатнього доходу для придбання квартири.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 лютого 2024 року.

Судді Л.М. Грох

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк