Дата документу 01.11.2024
Справа № 334/2036/23
Провадження № 6/334/483/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2024 року Ленінського районного суду м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Баруліної Т.Є.,

за участю секретаря Мохунь М.С.,

заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду у м. Запоріжжі, заяву ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.01.2024 року за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

04 червня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з заявою про встановлення або зміну способу та порядку виконання судового рішення, в якій просив відстрочити виконання рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі №334/2036/23 від 23.01.2024 року за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12.06.2024 року, розстрочено ОСОБА_1 виконання рішення суду від 23.01.2024 року на строк дванадцять місяців з виплатою рівними частинами по 970 грн. 41 коп.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 02.10.2023 року, було скасовано ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12.06.2024 року та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.10.2024 року, визначено головуючого суддю Баруліну Т.Є.

Отже, в обґрунтування своєї заяви про відстрочення виконання рішення, ОСОБА_1 зазначає, що його матеріальний стан, стан здоров`я його дружини, яка перебуває у нього на утриманні, а також перебування на утриманні неповнолітньої дитини, не дозволяє йому виконати рішення суду негайно, тому просить відстрочити виконання рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.01.2024 року строком на 12 місяців, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

ОСОБА_1 в судовому засіданні свою заяву підтримав, просив задовольнити.

Представник АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить Довідка про доставку електронного документа.

Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.01.2024 року, позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 11.11.2015 року у розмірі 11 644 грн. 83 коп. станом на 14.02.2023 року та судовий збір 488 грн. 16 коп.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 21.05.2024 року, заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.01.2024 року залишено без змін.

Отже рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.01.2024 року набрало законної сили 21.05.2024 року.

З долучених до заяви копії документів дійсно вбачається, що заявник ОСОБА_1 має тяжкий матеріальний стан, наявні кредитні зобов`язання, які необхідно виконувати.

Також має на утриманні дружину ОСОБА_2 , яка, згідно Довідки до акту МСЕК серії 12 АГГ №823777 є інвалідом першої групи, потребує стороннього догляду та малолітнього сина ОСОБА_3 .

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Обов`язковість виконання судових рішень закріплена також конвенцією «Про захист прав та свобод людини», яка ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав та свобод людини і основоположних свобод» від 17 липня 1997 року. Отже, її положення є обов`язковими для виконання Україною.

Стаття 6 Конвенції гарантує неухильність виконання рішення суду громадянами, юридичними особами та всіма органами влади України.

Тобто рішення суду, яке набрало законної сили, повинно бути виконано, а інші обставини щодо його невиконання суперечать основним принципам права і до уваги судом не приймаються.

За частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, суд зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін. Крім того, невиконання рішення є втручанням у право на мирне володіння майном, гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Згідно з частиною першою, третьою, четвертою, п`ятою статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Відповідно до статті 33 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» За наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Системний аналіз зазначених норм законодавства свідчить, що закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для відстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Підставою для застосування статті 435 ЦПК України і статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять не можливим.

Відповідно до пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Аналіз вищевказаних норм дає підстави вважати, що відстрочка виконання судового рішення може бути застосовано судом лише у виключних випадках, оскільки рішення суду підлягає обов`язковому виконанню у повній мірі в строк і порядок, передбачений чинним законодавством.

Суд враховує, що боржником при обґрунтуванні підстав для відстрочення виконання рішення надано належні та допустимі доказів про існування обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що заяву про відстрочення виконання судового рішення необхідно задовольнити.

Керуючись статтями 260, 268, 435 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.01.2024 року за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Відстрочити ОСОБА_1 виконання рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.01.2024 року у справі №334/2036/23 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 11 644 грн. 83 коп., на дванадцять місяців з дня надбання рішенням законної сили, а отже до 21.05.2025 року

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали. Учасник справи, якому повна ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя: Баруліна Т. Є.