Справа № 361/5844/24
Провадження № 2-з/361/137/24
У Х В А Л А
26 вересня 2024 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі головуючого судді Радзівіл А.Г., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Мамаєва Дмитра Юрійовича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу,-
В С Т А Н О В И В:
У червні 2024 року до Броварського міськрайонного суду Київської області поданий даний позов.
17 червня 2024 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 11 вересня 2024 року.
В обґрунтування поданої заяви, зазначено, що 19 серпня 2022 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки та розташованого на ній житлового будинку, який посвідчений ОСОБА_3 , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за № 406.
Загальна площа житлового будинку становить 313,7 кв.м., житлова площа 94,7 кв.м.?
В розумінні вище викладеного між позивачем та відповідачем укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки та розташованого на ній житлового будинку з розстроченням платежу. За умовами договору, позивач передав у власність відповідача, а відповідач прийняв земельну ділянку та розташований на ній житловий будинок та взяв на себе зобов`язання сплатити за них грошову суму, на умовах та в порядку визначену у п. 3 Договору.
Відповідно до п. 3 Договору передбачено, що ?Факт повного розрахунку за продану земельну ділянку повинен бути підтверджений письмовою заявою продавця, справжність підпису на якій засвідчується нотаріально?.
Фактично, право власності на земельну ділянку перейшло до відповідача як покупця за Договором з моменту державної реєстрації цього права. Станом на день подання позовної заяви відповідач є власником земельної ділянки, що підтверджується інформаційною довідкою.
Таким чином, позивач, який є продавцем за договором взяті на себе обов`язки виконав у повному обсязі, а саме передав земельну ділянку та розташований на ній житловий будинок у повному обсязі.
Проте, відповідач, порушуючи покладений на нього договором обов`язок щодо оплати платежів за земельну ділянку та розташований на ній житловий будинок, розрахунків у повному обсязі не здійснив. Станом на сьогодні позивач не володіє інформацією щодо місцезнаходження відповідача, оскільки вона не виходить на контакт з позивачем та платежів на погашення заборгованості не здійснює.
В силу фактичних обставин справи пощзивач вважає, що є ознаки того, що відповідач умисно ухилилась від виконання взятих на себе обов`язків в частині сплати коштів за умовами укладеного договору. Зауважує, що з грудня 2023 року відповідач взагалі не перераховувала будь-яких коштів на рахунок позивача в рахунок погашення боргу, що і стало підставою для звернення до суду з позовнимим вимогами щодо розірвання договору купівлі-продажу.
На підставі оскаржуваного договору до відповідача перейшло право власності на земельну ділянку та розташового на ній житлового будинку.
Фактично, наразі відповідач намагається продати та відчужити спірний житловий будинок та земельну ділянку у зв`язку з чим виникає обгрунтована підстава для забезпечення позову.
Метою забезпечення позову в даному випадку є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення
З грудня 2023 року відповідач припинив сплачувати платежі за договором, та на звернення позивача з вимогою повернути заборгованість відповідач ігнорує та відмовляється здійснювати платежі. Невиконання грошових зобов`язань відповідачем з огляду на укладення договору між позивачем та відповідачем є підставою для звернення позивача до суду з позовом про розірвання договору купівлі-продажу земельної ділянки та розташованого на ній житлового будинку від 19.08.2022 рок. Можливість заборони відчуження майна в порядку забезпечення позову є додатковою гарантією для позивача про те, що рішення суду в разі задоволення позову буде реально виконане.
Оскільки невжиття такого заходу забезпечення позову може призвести до подальшого відчуження спірного об`єкта нерухомості будь-яким способом, не забороненим законом, що у разі задоволення позову призведе до нових спорів між особами, за якими буде зареєстровано право власності на спірний об`єкт нерухомого майна, та позивачем, а також можливим порушенням їх прав як законних набувачів.
Наведений захід забезпечення позову відповідає вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову і спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. Невжиття таких заходів забезпечення позову призведе до неможливості виконання судового рішення і виникнення між сторонами у справі конфліктних ситуацій.
Аналогічна правова позиції викладена Верховним судом у ухвалі від 16 жовтня 2023 року у справі № 203/2367/23.
Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Згідно із п.1 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватися накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Відповідно до частини 1 статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.
Відповідно до роз`яснень Пленум Верховного Суду України п.4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", відповідно до якої, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя має пересвідчитися в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
Верховний Суд України в Постанові Пленуму від 22.12.2006 № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" зазначає, що клопотання про забезпечення позову повинно бути вмотивованим і обґрунтованим доказами наявності реальних загроз чи утруднень майбутнього виконання рішення суду, співмірністю заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам, їх відповідність предмету позовної вимоги, відсутністю порушень прав третіх осіб заходами забезпечення позову.
З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 22 липня 2024 року вбачається, що власником житлового будинку по АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 .
До заяви про забезпечення позову додано фото будинку по вул. Осинки без зазначення його номеру, повної адреси місця знаходження чи будь яких доказів які його ідентифікують як спірний будинок.
Враховуючи зміст позовних вимог із якими позивач звернувся до суду, надані представником позивача докази в обґрунтування поданої заяви, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні такої заяви, оскільки наведені у заяві обґрунтування не підтвердження належними та достовірними доказами, а з поданих доказів не можливо дійти висновку про те, що існує реальна загроза чи утруднення майбутнього виконання рішення суду.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 151, 152, 153 ЦПК України, суд, -
Відмовити представнику позивача ОСОБА_1 адвокату Мамаєву Дмитру Юрійовичу у задоволенні заяви про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу нерухомого майна.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Радзівіл А.Г.