Справа№938/694/24
Провадження № 2/938/227/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2024 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Джуса Р.В.,

за участю: секретаря судових засідань Мартищук Н.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за позовом: ОСОБА_1 ,

до відповідача: ОСОБА_2 ,

про: розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,

за участю :

позивача: ОСОБА_1 ;

відповідача: ОСОБА_2 ;

Обставини справи.

ОСОБА_1 звернулася до Верховинського районного суду Івано-Франківської області з позовом до відповідача ОСОБА_2 про: розірвання шлюбу, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який зареєстровано 18 березня 2022 року у Верховинському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Верховинському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис №41; стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів, на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину; стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів, на утримання ОСОБА_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 6000,00грн щомісяця протягом 3 років з дня розірвання шлюбу.

Ухвалою суду від 08.07.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 24.07.2024.

В подальшому розгляд справи неодноразово відкладався, зокрема у зв`язку із неявкою учасників справи, для надання відповідачу можливості врегулювати спір мирним шляхом, а також для надання позивачу можливості ознайомитись із відзивом відповідача на позовну заяву та подати заяву щодо уточнення позовних вимог.

В судовому засіданні 29.10.2024 позивач подала заяву про відмову від частини позовних вимог та уточнення позовних вимог, згідно якої: відмовилась від позовних вимог в частині стягнення із ОСОБА_2 на її користь аліментів на її утримання, в твердій грошовій сумі в розмірі 6000,00грн щомісяця протягом 3 років з дня розірвання шлюбу; просить розірвати укладений між нею та ОСОБА_2 шлюб, який зареєстровано 18 березня 2022 року у Верховинському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Верховинському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис №41; стягувати із ОСОБА_2 на її користь аліменти, на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 4000,00грн щомісячно, починаючи із дня звернення з позовом до суду та до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою від 29.10.2024, суд задовільнив заяву позивача ОСОБА_1 про відмову від частини позовних вимог та закрив провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 в частині позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дружини в розмірі 6000,00грн.

Щодо решти позовних вимог в частині розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, розгляд справи здійснюється із врахуванням заяви позивача про уточнення позовних вимог.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини.

Правова позиція позивача.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що 18 березня 2022 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано у Верховинському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Верховинському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис №41. Від шлюбу в них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак з часом, вона втратила будь яке почуття любові та поваги до відповідача, вважає неможливим подальше спільне проживання із ним та збереження шлюбу, оскільки такий суперечить її інтересам. Посилається на те, що відповідач не цікавиться питаннями сім`ї, проявляє до неї агресію, спричиняє сварки, не займається вихованням сина. Всі вихідні проводить у своїх батьків, та не приділяє уваги сім`ї.

На даний час вона разом із сином проживають окремо від відповідача. Подружніх стосунків із відповідачем вона не підтримує та майже не спілкується з ним. Зазначила, що розірвання шлюбу із відповідачем, відповідає її інтересам, та її дійсній волі.

Також, позивач зазначає, що дитина проживає разом з нею. Відповідач надає кошти тільки на купівлю продуктів харчування та найнеобхідніших речей, однак повідомив її, що після розірвання шлюбу, дитина перебуватиме на повному її утриманні. Посилається на те, що син часто хворіє, має хронічні захворювання, та більшість витрат на лікування несе вона, за рахунок коштів, які отримує від держави та своєї матері. Зазначає, що самостійно їй важко піклуватися і забезпечувати дитину всім необхідним, зважаючи на те, що вона не працює, так як перебуває із дитиною, зважаючи на його вік та постійне лікування. Звертає увагу на те, що одружилася із відповідачем, ще будучи студенткою, та після завершення навчання, постійно займалась господарством та вихованням дитини, не маючи змоги працювати.

Вважає, що відповідач, як батько, повинен сплачувати аліменти у сумі 4000 гривень щомісячно на дитину, оскільки є працездатною особою, зареєстрований, як фізична особа-підприємець, надає послуги з ремонту телерадіопристроїв, витрачає кошти на одяг, відпочинок, мобільний зв`язок, алкоголь, та має намір придбати кілька земельних ділянок.

В судовому засіданні підтвердила свою позицію, викладену в позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог, просила позов задовільнити.

Правова позиція відповідачів.

Відповідач подав відзив на позовну заяву в якому не заперечив проти розірвання шлюбу, вказав, що дійсно між ним та позивачкою склалися неприязні стосунки, шлюбні відносини фактично припинено, і подальше спільне проживання у шлюбі, є неможливим. Також погодився сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі від 3 до 4 тис. грн. При цьому звернув увагу на те, що не ухиляється від виконання батьківських обов`язків, купляє для сина продукти та всі необхідні речі, і буде продовжувати робити це і надалі. В той же час зауважив, що ним припинено здійснення підприємницької діяльності, у зв`язку із непридатністю орендованого ним приміщення, для проведення в ньому ремонту апаратури.

Також зазначив, що в нього відсутнє у власності будь яке майно, а на його утриманні перебувають двоє непрацездатних батьків. Вважає, що позивачкою не доведено факту необхідності постійного лікування сина.

В судовому засіданні підтвердив свою позицію викладену у відзиві, зокрема, не заперечив проти розірвання шлюбу із позивачкою, та погодився сплачувати аліменти на користь сина, який проживає із позивачкою, в розмірі 4000,00грн щомісячно.

Фактичні обставини встановлені судом.

Судом встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було укладено шлюб, який зареєстровано 18 березня 2022 року у Верховинському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Верховинському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис №41. Після державної реєстрації шлюбу, прізвище чоловіка: " ОСОБА_6 ", прізвище дружини " ОСОБА_6 ", що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 від 18.03.2022, виданим Верховинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Верховинському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (а.с.8).

Від спільного подружнього життя у сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_2 , виданим 04.05.2022 Верховинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Верховинському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (а.с.9).

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи №201 від 23.03.2022, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Згідно з довідкою Устеріківського Старостинського округу Білоберізької сільської ради від 17.09.2024 №2-11/253, за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жодного майна на території округу, не числиться (а.с. 41).

Згідно опису документів, що подаються для проведення державної реєстрації в ЄДР ЮО ФОП та ГФ щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, за її рішенням, 14.08.2024 ОСОБА_2 подав до Верховинської РДА заяву про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності (а.с. 40).

Оцінка суду.

Як вбачається із позовної заяви, між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу розірвання укладеного між ними шлюбу та щодо утримання їхнього спільного малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідні правовідносини врегульовано положеннями Сімейного кодексу України.

Так, частиною 2 статті 3 Сімейного кодексу України, встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частини 4 статті 3 Сімейного кодексу України, сім`я створюється зокрема на підставі шлюбу.

Частиною 1 статті 24 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Відповідно до положень частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Статтею 110 Сімейного кодексу України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя визначено статтею 112 Сімейного кодексу України. Зокрема, законодавцем визначено, що при вирішенні такого спору, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як встановлено судом, сімейне життя у сторін не склалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами. Позивач зазначає, що життя із відповідачем не склалося, вона втратила будь яке почуття любові та поваги до відповідача, оскільки такий не цікавиться питаннями сім`ї, проявляє до неї агресію, спричиняє сварки, не займається вихованням сина. На даний час, вона разом із сином проживають окремо від відповідача. Подружніх стосунків із відповідачем вона не підтримує та майже не спілкується. Подальше спільне життя та примирення вважає неможливим, просить шлюб розірвати.

Відповідач у поданому відзиві підтвердив фактичне припинення шлюбних відносин, не заперечив проти розірвання шлюбу.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд вважає, що сім`я розпалась остаточно і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, тому шлюб слід розірвати.

Суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу; згідно з абз.2 ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

В порядку ч.2 ст.115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Як встановлено судом, від спільного подружнього життя у сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спору щодо визначення місця проживання дитини сторони не мають. Як зазначила позивач та підтвердив відповідач у судовому засіданні, їх син проживає разом із матір`ю.

Разом з тим, позивачем заявлено вимогу про стягнення із відповідача на її користь аліментів на утримання дитини: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі, у розмірі 4000,00грн щомісячно, починаючи із дня звернення з позовом до суду та до досягнення дитиною повноліття.

Так, відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

З врахуванням положень ч.ч.2, 3 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Судом встановлено, що сторони не дійшли згоди щодо визначення способу виконання відповідачем свого обов`язку з утримання малолітньої дитини. Позивач зазначає, що дитина проживає разом з нею. Відповідач надає кошти тільки на купівлю продуктів харчування та найнеобхідніших речей, однак повідомив її, що після розірвання шлюбу, дитина перебуватиме на повному її утриманні. Також посилається на те, що самостійно їй важко піклуватися і забезпечувати дитину всім необхідним, оскільки вона не працює, так як зайнята доглядом за дитиною та перебуває із дитиною, зважаючи на його вік та постійне лікування.

Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення аліментів з відповідача на утримання їх спільної малолітньої дитини є підставною.

При визначенні розміру аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача суд виходить з такого.

Згідно з ч.3 ст.181СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, з якими проживає дитина.

Згідно з ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1)наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2)доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Як вбачається з п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 Х11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Позивач просить суд стягувати аліменти у твердій грошовій сумі, а саме, в сумі 4000,00грн щомісячно, а відповідач погоджується сплачувати такі.

Вимогами ст.ст.13, 81ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2024 рік» визначено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років встановлено на рівні - 2563 гривні;

Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище відповідача, який є молодою, фізично здоровою особою, тривалий час здійснював підприємницьку діяльність від якої отримував дохід, та має змогу працювати надалі. Також, суд враховує, що відповідач не має інших утриманців. Зокрема, суд критично оцінює посилання відповідача на те, що на його утриманні перебувають двоє непрацездатних батьків, оскільки вказані посилання не підтверджені жодним чином. Відповідачем долучено до відзиву копії паспортів громадян України на прізвище ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5 , однак доказів, що вказані особи, є його батьками та перебувають на його утриманні, не надано.

Суд також враховує матеріальне становище позивачки, яка здійснює догляд за дитиною, яка не досягла 3-х річного віку, та відповідно не може працювати.

Суд також враховує матеріальне становище та потреби дітей відповідного віку в їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов необхідних для належного і гармонійного їх розвитку.

На підставі наведеного, врахувавши обраний позивачем спосіб стягнення аліментів, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, те що обов`язок утримувати дитину до досягнення повноліття покладений на обох батьків, визнання позову відповідачем щодо заявленого позивачем розміру аліментів, позовні вимоги слід задовольнити повністю та стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти, на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 4000 гривень 00 копійок (чотири тисячі гривень нуль копійок), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які підлягають індексації відповідно до закону, щомісячно, починаючи із дня звернення з позовом до суду 03 липня 2024 року та до досягнення дитиною повноліття.

При цьому, на переконання суду вказаний розмір аліментів з врахуванням істотного здорожчання вартості усіх груп товарів для дітей, інфляційних процесів, не є надміру високим і відповідатиме інтересам та потребам дитини.

У відповідності до положень ст. 430 ЦПК України, враховуючи, задоволення позовних вимог позивачки щодо стягнення аліментів, слід допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу аліментів за один місяць.

Судові витрати.

Згідно положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до вимог ч.ч. 1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційна розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При поданні позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в сумі 1211грн 20коп., за позовну вимогу щодо розірвання шлюбу, що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 03.07.2024 (а.с. 10).

Таким чином, з відповідача слід стягнути на користь позивача, сплачений нею судовий збір в сумі 1211грн 20коп

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження надання позивачці правничої допомоги, суду надано, Акт виконаних робіт (послуг) від 03.07.2024 складений між позивачкою та адвокатом Рашковською Л.О., копію свідоцтва № 601 від 23.03.2007 про право на заняття Рашковською Л.О . адвокатською діяльністю та квитанцію від 03.07.2024 №0.0..1 про оплату позивачкою правничої допомоги на суму 2000,00грн.

Таким чином, позивачем доведено понесенні нею витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн, які підлягають стягненню на її користь із відповідача.

Керуючись ст.ст.10-13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

позов задовільнити повністю.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який зареєстровано 18 березня 2022 року у Верховинському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Верховинському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис №41.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти, на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 4000 гривень 00 копійок (чотири тисячі гривень нуль копійок), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які підлягають індексації відповідно до закону, щомісячно, починаючи із дня звернення з позовом до суду 03 липня 2024 року та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20грн, та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00грн.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП- НОМЕР_4 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП- невідомо.

Повне рішення складено 04.11.2024.

Суддя Роман ДЖУС