ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи: 766/3430/23
Номер провадження: 22-ц/819/361/24
Головуючий у першій інстанції Черниш О.Л.
Доповідач Пузанова Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 року

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Пузанової Л.В.

суддів: Бездрабко В.О.

Приходько Л.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Миколаївського обласного центру зайнятості на заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 09 липня 2024 року у справі за позовом Миколаївського обласного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення допомоги по безробіттю,

встановив:

У серпні 2023 року Миколаївський обласний центр зайнятості звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.

В обґрунтування пред`явлених позовних вимог зазначив про те, що 18.08.2024 року за допомогою засобів Єдиного державного вебпорталу електронних послуг ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського міського центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного. З 19.08.2022 року ОСОБА_1 було надано статус безробітного та розпочато виплату допомоги по безробіттю.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування служби зайнятості, соціального страхування на випадок безробіття, сприяння продуктивній зайнятості населення, у тому числі молоді, та впровадження нових активних програм на ринку праці» від 21 вересня 2022 року № 2622-IX, який набрав чинності 29.10.2022 року, під час дії воєнного стану, введеного в Україні на підставі Указу Президента України від 24.02.2024 року «Про введення воєнного стану в Україні», який діє і на сьогоднішній день, строк виплати допомоги по безробіттю не може перевищувати 90 календарних днів. Наведеним Законом передбачено, що безробітним, строк виплати допомоги по безробіттю яких на дату набрання чинності цим Законом перевищує 90 днів, виплата допомоги по безробіттю припиняється через 30 календарних днів з дня набрання чинності цим Законом.

Посилаючись на те, що із внесенням до Закону обмежень щодо строку виплати допомоги по безробіттю, виплата допомоги по безробіттю ОСОБА_1 підлягала припиненню з 28.11.2022 року на підставі пункту першого частини першої статті 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (у зв`язку із закінченням строку її виплати), однак при введені даних до Єдиної інформаційно-аналітичної системи сталася рахункова помилка, що потягло за собою виплату допомоги по безробіттю без достатніх правових підстав з 28.11.2022 року по 25.12.2022 року на загальну суму 4 675,77 грн, позивач просив суд згідно із приписами статті 1212 ЦК України стягнути з ОСОБА_1 на користь Миколаївського обласного центру кошти, які були отримані без достатньої правової підстави в сумі 4 675,77 грн. Судові витрати покласти на відповідача. При цьому зазначив, що з метою досудового врегулювання спору Миколаївською філією Миколаївського обласного центру зайнятості засобами поштового зв`язку боржнику та засобами електронної комунікації направлялися повідомлення про необхідність повернення незаконно отриманих коштів, однак добровільно відповідач безпідставно отриману ним суму грошових коштів не повернув.

Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 09 липня 2024 року у задоволенні позову Миколаївського обласного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення допомоги по безробіттю відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, Миколаївський обласний центр зайнятості подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Миколаївського обласного центру зайнятості в повному обсязі. Судові витрати покласти на відповідача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що виплата ОСОБА_1 допомоги по безробіттю підлягала припиненню з 28.11.2022 року на підставі пункту першого частини першої статті 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», однак при введені даних до Єдиної інформаційно-аналітичної системи сталася рахункова помилка, що потягло за собою виплату допомоги по безробіттю без достатніх правових підстав з 28.11.2022 року по 25.12.2022 року на загальну суму 4 675,77 грн.

12.12.2022 заступником начальника відділу сприяння зайнятості в Корабельному районі Миколаївського міського центру зайнятості Долгошеєю О.В. було проведено прийом ОСОБА_1 електронними засобами комунікації, в ході якого було здійснено підбір роботи, підтверджено намір шукати роботу та перебувати на обліку в службі зайнятості; виплата допомоги по безробіттю була продовжена в результаті математично неправильного обрахування кількості днів, протягом яких ОСОБА_1 мав право отримувати допомогу по безробіттю. Введення даних про надану послугу здійснювалося вручну, а не автоматично, а тому висновок суду про те, що помилка мала програмний характер, являється безґрунтовним.

Факт неотримання ОСОБА_1 поштою претензії про досудове врегулювання спору не може бути підставою для відмови у задоволені позовних вимог, враховуючи, що центр зайнятості вжив усіх передбачених законом заходів для надіслання цієї претензії за відомими йому адресами відповідача.

В оскаржуваному рішенні суд сам допустив арифметичну помилку, стверджуючи, що виплата допомоги по безробіттю ОСОБА_1 мала б припинитися 17.11.2022 року, а не з 28.11.2022 року.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до вимог частини першої статті 369 ЦПК України, в редакції Закону від 19.06.2024 року №3831-ІХ, який набрав чинності 19.07.2024 року, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що ціна позову у цій справі (4 675,77 грн) менша тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на 01.01.2024 року становить 87 600 грн, та не віднесена статтею 274 ЦПК України до переліку справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції розглянув справу без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що допущена позивачем помилка не може бути віднесена до рахункової помилки, адже помилка допущена під час перерахунку допомоги по безробіттю має винятково програмний характер. Матеріали справи не містять жодних доказів, за якими можна було б відстежити шлях та причину виникнення помилки при нарахуванні виплати та з`ясувати, що дана помилка є безпосередньо рахунковою. Крім цього, спеціалісти відповідного центру зайнятості перед тим, як провести відповідачу виплату допомоги, могли пересвідчитися у правильності проведених нарахувань, однак цього не зробили, що свідчить про недотримання стандарту належної обачливості. Належні докази можливого отримання відповідачем претензії та належного реагування ним на вимогу про повернення коштів, позивачем не надані, а тому підстави вважати, що відповідач недобросовісно віднісся до отримання коштів як допомоги по безробіттю відсутні.

В процесі розгляду справи судом встановлено, що 03.08.2022 року ОСОБА_1 був звільнений з ТОВ «АТБ-Маркет» з посади приймальника товарів за згодою сторін на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України (а.с.7).

18.08.2022 року ОСОБА_1 за допомогою засобів Єдиного державного вебпорталу електронних послуг «ДІЯ» звернувся до Миколаївського міського центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного (а.с.6).

З витягу із наказів про прийняті рішення щодо ОСОБА_1 вбачається, що відповідно до наказу від 25.08.2022 року №НТ220825 призначено та розпочато виплату ОСОБА_1 допомоги по безробіттю з 19.08.2022 року із зазначенням про те, що датою закінчення дворічного періоду виплат є 10.03.2023року (а.с.14).

Наказом від 16.01.2023 року №НТ230116 з 28.11.2022 року припинено виплату ОСОБА_1 допомоги по безробіттю у зв`язку з тим, що на дату набуття чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування служби зайнятості, соціального страхування на випадок безробіття, сприяння продуктивній зайнятості населення, у тому числі молоді, та впровадження нових активних програм на ринку праці» від 21 вересня 2022 року № 2622-IX строк виплати допомоги по безробіттю перевищував 90 днів (а.с.14).

Згідно з розрахунком допомоги по безробіттю безробітного ОСОБА_1 з 28.11.2022 року по 25.12.2022 року останньому було нараховано допомогу по безробіттю в сумі 4 675,77 грн, що, на думку позивача, підлягає поверненню як отримана без достатньої правової підстави (а.с.8).

З метою досудового врегулювання спору Миколаївською філією Миколаївського обласного центру зайнятості засобами поштового зв`язку боржнику було направлено претензію на суму 4 675,77 грн із зазначенням про необхідність повернення безпідставно отриманої допомоги по безробіттю за період з 28.11.2022 року по 25.12.2022 року, однак поштове відправлення повернулося без вручення адресату у зв`язку із закінченням терміну зберігання (а.с.11-12).

Статтею 1 Конституції України визначено, що Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом; це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними (частини перша та друга статті 46 Конституції України).

Відповідно до положень статті 43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.

Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, визначається Кабінетом Міністрів України.

Умови та тривалість виплати допомоги по безробіттю визначено статтею 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», частиною другою якої передбачено, що тривалість виплати допомоги по безробіттю застрахованим особам визначається залежно від страхового стажу.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування служби зайнятості, соціального страхування на випадок безробіття, сприяння продуктивній зайнятості населення, у тому числі молоді, та впровадження нових активних програм на ринку праці» від 21 вересня 2022 року № 2622-IX, який набув чинності 29.10.2022, визначено, що під час дії воєнного стану тривалість виплати допомоги по безробіттю не може перевищувати 90 календарних днів. Безробітним, строк виплати допомоги по безробіттю яких на дату набрання чинності цим Законом перевищує 90 днів, виплата допомоги по безробіттю припиняється через 30 календарних днів з дня набрання чинності цим Законом.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні", у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року станом на 30 діб, строк дії якого в подальшому продовжувався відповідними Указами Президента Україна та триває й на теперішній час.

Відповідно до частин другої, третьої статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", яка визначає права, обов`язки та відповідальність застрахованих осіб, такі особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

На обставини щодо умисного невиконання відповідачем своїх обов`язків як застрахованої особи та зловживання ними, що вплинуло на умови виплати йому допомоги по безробіттю, позивач не посилається і такі обставини як підстава позову у цій справі позивачем не заявлена.

Загальні положення про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави врегульовано статтею 1212 ЦК України, за положеннями якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Разом з тим, згідно зі статтею 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Отже, законодавцем передбачені два винятки із загального правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Зазначений правовий висновок викладений, зокрема у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18).

При цьому, правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18).

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

У рішенні по справі «Cakarevic v. Croatia» (заява №. 48921/13) від 26 квітня 2018 року Європейський суд з прав людини звертав увагу, що у випадку, коли компетентний орган приймає рішення на користь заявника та продовжує здійснювати відповідні платежі, заявник має законні підстави припускати, що отримані платежі є юридично правильними. Також ЄСПЛ підкреслював, що з урахуванням того, що сума, яку отримувала заявниця, була достатньо скромною і витрачена на задоволення основних життєвих потреб, вимога до заявниці про відшкодування суми допомоги, виплаченої помилково компетентним органом, становить надмірний індивідуальний тягар для неї і свідчить про порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Враховуючи вищевикладене та встановлені судом обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено наявність обов`язкових умов повернення надмірно виплаченої суми допомоги по безробіттю, зокрема, не надано суду будь-яких доказів на підтвердження як рахункової помилки з боку центру зайнятості при здійсненні виплати, так і недобросовісності відповідача у набутті спірної грошової суми. Суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що отримуючи допомогу по безробіттю на правових підставах, ОСОБА_1 мав право допускати, що отримані платежі є юридично правильними.

Крім того, факт добросовісності набуття відповідачем надмірно виплаченої допомоги по безробіттю за період з 28.11.2022 року по 25.12.2022 року, підтверджує і сам скаржник, який в апеляційній скарзі вказав, що 12.12.2022 заступником начальника відділу сприяння зайнятості в Корабельному районі Миколаївського міського центру зайнятості Долгошеєю О.В. було проведено прийом ОСОБА_1 електронними засобами комунікації, в ході якого було здійснено підбір роботи, підтверджено намір безробітного шукати роботу та перебувати на обліку в службі зайнятості, а виплата допомоги по безробіттю була продовжена.

При цьому строк, на який продовжена виплата допомоги по безробіттю центром зайнятості не вказана та розрахунки, у яких могла бути допущена помилка, не наведені, в той час як з врахуванням приписів Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування служби зайнятості, соціального страхування на випадок безробіття, сприяння продуктивній зайнятості населення, у тому числі молоді, та впровадження нових активних програм на ринку праці» від 21 вересня 2022 року № 2622-IX, який набув чинності 29.10.2022, станом на 12.12.2022 року правові підстави для виплати такої допомоги ОСОБА_1 були відсутні.

Не підтверджує факт недобросовісності відповідача у спірних правовідносинах і та обставина, що ОСОБА_1 не повернув надміру виплачену йому допомогу по безробіттю після направлення позивачем на його адресу претензії з цього приводу, оскільки згідно з пунктом першим частини першої статті 1215 ЦК України для виключення із загального правила щодо повернення безпідставно набутого майна правове значення має недобросовісність з боку відповідача, що вплинула на проведення виплати компетентною особою, а не його дії чи бездіяльність як реагування на вимогу щодо повернення безпідставно набутих грошових коштів.

Отже, надмірно виплачена відповідачеві допомога по безробіттю за період з 28.11.2022 року по 25.12.2022 року є результатом помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату, а саме: Миколаївського обласного центру зайнятості та ця помилка не є рахунковою і не має виправлятися за рахунок відповідача.

Враховуючи відсутність умислу у відповідача на заволодіння вказаними коштами, а також, виходячи із необхідності дотримання справедливого балансу між інтересами держави та втручанням у права відповідача, колегія суддів погоджується з висновком суду про відсутність підстав для примусового повернення отриманих ОСОБА_1 грошових коштів у вигляді допомоги по безробіттю.

Посилання скаржника на те, що в оскаржуваному рішенні суд сам допустив арифметичну помилку, стверджуючи, що виплата допомоги по безробіттю ОСОБА_1 мала б припинитися 17.11.2022 року, а не з 28.11.2022 року, хоча і заслуговують на увагу, проте не являються підставами для скасування судового рішення.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позову Миколаївського обласного центру зайнятості, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та здійснив оцінку доказів відповідно до вимог процесуального законодавства.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність. Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно. Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Зважаючи на встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись статтями 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Миколаївського обласного центру зайнятості залишити без задоволення, а заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 09 липня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий Л.В.Пузанова

Судді: В.О.Бездрабко

Л.А.Приходько