Справа № 372/3591/22
Провадження № 2/243/398/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2024 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Фаліна І.Ю.

за участю:

секретаря судового засідання Мірошниченко В.В.

представника позивачки - адвоката Поляцько О.Ю.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , третя особа приватний нотаріус Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Орлова Любов Олексіївна про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області на підставі ухвали судді Обухівського районного суду Київської області від 01.12.2022 надійшла за підсудністю позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Орлова Л.О. про визнання права власності.

Позов обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 15 серпня 1987 року та проживала однією сім`єю. 23 лютого 2016 року їх шлюб було розірвано, однак вони не припинили шлюбних відносин і продовжували проживати однією сім`єю в будинку АДРЕСА_1 . З чоловіком вони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, спільний бюджет, взаємні витрати та придбання, вели спільне господарство, тобто в розумінні ч.2 ст. 3 Сімейного кодексу України складали сім`ю по день його смерті. Позивачка як дужина померлого отримала свідцтво про смерть ОСОБА_4 , займалася організацією його поховання, оплачувала всі витрати, організовувала та оплачувала його поминки на 40 днів та на 1 рік після його смерті. Замовляла, сплачувала і встановлювала пам`ятник. Після смерті ОСОБА_4 залишилась спадщина, в склад якої входить квартира АДРЕСА_2 та складається з трьох кімнат, житловою площею 43,7 кв.м., загальною площею 61,52 кв.м. Договір купівлі-продажу цієї квартири укладений 14.07.2008 на ім`я померлого ОСОБА_4 , та посвідчений приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Бігун В.В. та зареєстрований в реєстрі за № 3112. Спірна квартира була придбана під час спільного проживання позивачки зі своїм померлим чоловіком ОСОБА_4 однією сім`єю. Кошти на придбання квартири були також накопчені під час їх спільного проживання однією сім`єю та відповідно до ст. 74 СК України є позивачки та померлого її чоловіка ОСОБА_4 спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 70 СК України частка позивачки в зазначеній квартирі складає частину. У зв`язку з чим, просить суд визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на частину квартири АДРЕСА_2 , яка придбана згідно договору купівлі-продажу від 14.07.2008 на ім`я ОСОБА_4 .

Позивачка ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленою про дату, час та спосіб розгляду справи, в судовому засіданні участі не приймала, до суду направила заяву про розгляд справи за її відсутності, за участі її представника - адвоката Поляцько О.Ю., та просила суд прийняти до відома заяву її доньки - відповідачки по справі ОСОБА_1 від 16.10.2023, в якій вона просить суд задовільнити повністю позовні вимоги позивачки та проводити всі судові засідання без її участі, оскільки вона проживає в Польщі. Також, в даній заяві позивачка зазначила, що неправдиві твердження відповідача ОСОБА_5 про недієздатність відповідачки ОСОБА_1 спростовуються листом Донецької обласної психіатричної лікарні м. Слов`янськ, який позивачка просила суд долучити до матеріалів справи, та вважає, що такі дії відповідача ОСОБА_1 свідчать про затягування розгляду даної справи.

Представник позивачки ОСОБА_2 - адвокат Поляцько О.Ю., що діє на підставі ордеру про надання правничої (правової) допомоги серія АН № 1123053 від 10.03.2023 в судовому засіданні підтримала доводи викладені в позовній заяві та у відповіді на відзив.

Відповідачка ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленою про дату, час та спосіб розгляду справи, в судовому засіданні участі не приймала, до суду направила заяву про розгляд справи за її відсутності, та вказала, що позовні вимоги позивачки визнає повністю та просила суд їх задовільнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 будучи належним чином повідомленим про дату, час та спосіб розгляду справи, в судовому засіданні участі не приймав, про причини неявки суду не повідомив, відзиву стосовно заявлених позовних вимог від ОСОБА_3 до суду не надходило.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні проти позовних вимог позивачки заперечував, підтримав доводи викладені у відзиві на позов подані за підписом його представника - адвоката Пісецької І.М., однак не заперечував проти того, що позивачка має право на частину квартири АДРЕСА_2 . Також, вказав, що відповідачка ОСОБА_1 є недієздатною та має психічне захворювання.

Разом з тим, суд зауважує, що відповідач ОСОБА_1 в обгрунтування своїх доводів щодо недієздатності відповідачки ОСОБА_1 та наявності в неї психічного захворювання, будь-яких відповідних доказів цього суду не надав.

Крім того, суд звертає увагу, що позивачкою ОСОБА_2 до суду було представлено довідку КЗОЗ «Обласна клінічна психіатрична лікарня м. Слов`янськ» № 1446 від 21.09.2023 з якої слідує, що в амбулаторній картці № 523/2006 відсутня будь-яка інформація про те, що ОСОБА_1 позбавлена дієздатності. Сама ОСОБА_1 не зверталась до ДВ ОКПЛ з метою встановлення над собою опіки.

З огляду на викладене, суд вважає, що права відповідачки ОСОБА_1 при розгляді справи за її відсутності порушені не будуть.

Представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Пісецькою І.М., що діє на підставі доручення про надання безоплатної вторинної правової допомоги від 27.01.2023 за № 82 та ордеру про надання правничої (правової) допомоги серія АР № 1114407 від 13.02.2023 через систему «Електронний суд» до суду подано відзив на позов, в якому зазначила наступне.

Позовні вимоги позивачки є незаконними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може

звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим

способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення

спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом

за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Оформлення спадщини через визнання права власності судом допускається тільки за

умови, якщо це право не можна захистити в нотаріальному порядку. Відповідну

правову позицію Верховний Суд висловив у постанові від 22 вересня 2021 року у

справі №227/3750/19. У позовній заяві відсутні докази про відмову нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Під час спадкування майна подружжя має бути визначено не лише склад, а й обсяг

спадкового майна, на яке може набути право той з подружжя, хто пережив

спадкодавця. При цьому необхідно відмежовувати, коли майно, зареєстроване за

одним із подружжя на праві власності, є об`єктом права спільної сумісної власності та

коли таке майно є особистою власністю одного з подружжя.

У постанові Верховного Суду у справі № 130/2319/17-ц від 08.04.2020 суд провів чітке розмежування, коли майно, зареєстроване за одним з подружжя на праві власності, є

об`єктом права спільної сумісної власності та коли таке майно є особистою власністю

одного з подружжя, як ці випадки впливають на порядок спадкування.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною

власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти,

які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не

тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя

коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та

визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен

установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що

джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час

набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття

майна відповідає цим чинникам.

У зв`язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за

особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної

сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя,

за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного

майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до

об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

У позовній заяві позивачки також відсутні докази про її участь особистими коштами або працею в набутті нерухомості.

У зв`язку з чим, просить відмовити в зщадоволені позову ОСОБА_2 .

Представником позивачки ОСОБА_2 - адвокатом Поляцько О.Ю. через систему «Електронний суд» до суду подано відповідь на відзив представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Пісецької І.М., в якому зазначила слідуюче.

Позивачка прожила з ОСОБА_4 однією сім`єю більше 30 років, і до

укладення шлюбу тривалий час жила зі своїм чоловіком разом.

За період шлюбу з ОСОБА_4 вони придбали майно, одним з об`єктів права спільної

сумісної власності подружжя є квартира АДРЕСА_2 .

Згідно з договором купівлі-продажу від 14.07.2008, посвідченим приватним

нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Бігун В.В.

покупець ОСОБА_4 придбав квартиру АДРЕСА_2 , тобто в період їх з позивачкою шлюбу.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час

шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності

незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення

домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку

(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального

користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Верховний Суд в постанові від 07 вересня 2022 року у справі № 674/1336/17

(провадження № 61-4538св22) зазначив, що з урахуванням того, що на майно, яке

придбано за час шлюбу розповсюджується презумпція спільності права власності

подружжя на майно, то тягар доказування обставин, необхідних для

спростування презумпції, покладається на ту особу, яка її спростовує.

Отже, саме на відповідача ОСОБА_1 , який ставить під сумнів презумпцію спільності майна подружжя, покладено обов`язок доведення того, що квартира АДРЕСА_2 є особистою приватною власністю ОСОБА_1 , натомість останнім не надано жодного доказу на

підтвердження своєї позиції, а тому спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 , а отже 1/2 частина квартири належить позивачці ОСОБА_2 як дружині померлого ОСОБА_4 .

Правоздатність ОСОБА_4 припинилася зі смертю, таким чином іншого

способу захисту, як визнання права власності на 1/2 частину спільного сумісного майна

подружжя у ОСОБА_2 немає.

Більш того, Верховний Суд в постанові від 26 жовтня 2022 року у справі №

755/10923/20 (провадження № 61-6397 св 22) зазначив, що преюдиційний факт -

встановлення, що квартира є спільним сумісним майном подружжя, встановлюється і

зазначається в мотивувальній частині судового рішення, а задоволення цієї позовної

вимоги у резолютивній частині є помилковим і зайвим, бо відповідно до положень

статей 46, 47, 48 ЦПК України стороною у справі, не може бути померла особа,

оскільки у неї немає цивільної процесуальної правосуб`єктності (цивільна процесуальна правоздатність і цивільна процесуальна дієздатність).

Відповідно до ч.1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної

власності спадкується на загальних підставах.

Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (частина перша

статті 1267 ЦК України).

Зібрані відповідачем ОСОБА_1 докази вказують на те, що внаслідок смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на 1/2 частина квартири

АДРЕСА_2 , спадкоємцями першої черги якої є: діти померлого ОСОБА_4 , які всі троє є відповідачами у цій справі.

В свою чергу ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною зявою про усунення від

спадкування ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в порядку ст.ст. 202 Сімейного кодексу

України та ст. 1224 ЦК України (справа № 243/10039/18, у якій відкрито касаційне

провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Закону України «Про нотаріат» № 3425-XII (в редакції на час відкриття спадщини) у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності

на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви

другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які

прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна.

Відповідно до 4.13 Гл. 10 наказу Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України»

видача свідоцтва про право на спадщину може бути відкладена: за обґрунтованою

письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулась до суду, та на підставі

отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої

особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша

заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи

судом.

Нотаріус свідоцтво про право власності позивачці не видав, оскільки від суду

отримала повідомлення про наявність судових справ.

Більш того, в підтвердження доводів позивачки є обгрунтування відзиву ОСОБА_1 , який вважає, що оформлення права власності на квартиру на одного з подружжя

свідчить, що ця квартира є особистою приватною власністю ОСОБА_1 , саме з такими заявами він звертався до нотаріуса, і заперечував проти видачі позивачці свідоцтва

про право власності на 1/2 частину квартири, грошового вкладу та іншого спільного

сумісного майна подружжя.

У відзиві на позов сторона відповідача ОСОБА_1

вважає, що квартира АДРЕСА_2 входить до спадкової маси, а не 1/2 її частина. В разі, коли

наявний спір, нотаріус не може видати свідоцтво як на право власності у разі смерті

одного з подружжя свідоцтво на частку в їх спільному майні так і на свідоцтва про

право на спадщину, до закінчення розгляду справи в суді.

Отже, даний спір виник не зі спадкових відносин, а з приводу права власності на

частку в спільному майні подружжя.

Натомість, позивачка має законні підстави для користування, володіння так і розпорядження майном, яке набула під час шлюбу.

Позивачка ОСОБА_2 завжди з моменту придбання квартири, і до 2022 року мала можливість користуватися, володіти спірною квартирою, саме вона сплачувала комунальні платежі.

Однак відповідач ОСОБА_1 вселився в квартиру, співвласником якої являється позивачка без будь-якого погодження з нею, змінив замки, користується квартирою,

наданими житлово-комунальними послугами, проте не несе жодних витрат по утриманню квартири та не сплачує послуги, якими користується.

Отже, право позивачки як власника майна порушене, бо фактично вона є власником частки квартири, однак не має можливості нею розпоряджатися, бо відомості про її власність не внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, і не

має можливості звернутися до суду з негаторним позовом про порушення

її права користування квартирою, знову ж таки з підстав, що відомості про неї,

як власника не містить реєстр нерухомості.

Тривалий час ОСОБА_4 хворів, з 2002 року йому було встановлено діагноз

деформуючий остеоартроз колінних суглобів з вираженим порушенням функцій

переміщення. З 2004 року чоловік позивачки припинив підприємницьку діяльність бо за станом здоров`я він працювати не міг, підтвердженням погіршення його стану здоров`я є те, що 14 грудня 2011 року ОСОБА_4 була встановлена 2 група інвалідності безстроково, з протипоказанням праці з підняттям тяжесті і тривалим перебуванням на ногах, в

2016 році він був прооперований та йому замінені колінний суглоб, бо коліна в нього

не згиналися. Саме обставини тяжкої хвороби ОСОБА_4 , перебування його в безпорадному стані стало однією з причин мого звернення до суду до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з позовом про усунення від права на спадкування (справа № 243/10039/18).

Отже, квартира в 2008 році фактично була придбана за кошти позивачки, однак вирішення питання про права особи, яка не є стороною процесу та у зв`язку зі смертю та не має цивільної процесуальної правоздатності і дієздатності є неможливим, отже

презумпцію ст. 60 СК України на теперішній час позивачка не має можливості спростувати.

Отже іншого ефективного способу захисту, як звернення до суду з дійсним позовом у ОСОБА_2 немає.

Представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Пісецькою І.М. через систему «Електронний суд» до суду подано заперечення на відповідь на відзив в якому зазначено, що 16.11.2017 рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької

області по справі № 243/9534/17 (провадження № 2/2434305/2017) позовні вимоги

ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією

сім`єю - по день смерті ОСОБА_4 , а саме ІНФОРМАЦІЯ_4 ,

задоволено. Із відповідного судового рішення вбачається, що відповідачі

ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 надали

до суду заяви з проханям слухати справу у їх відсутності, позовні вимоги визнали,

не заперечували проти їх задоволення.

В вересні 2018 році ОСОБА_2 звернулася з позовною заявою до

відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та

ОСОБА_6 про зміну черговості одержання права на спадкування,

справа № 243/1242/18 (провадження № 2/243/940/2018). Ухвалою Слав`янського

міськрайонного суду Донецької області від 01.10.2018 - позовну заяву

ОСОБА_2 про зміну черговості одержання права на спадкування залишено без

розгляду.

В жовтні 2018 році ОСОБА_2 звернулася з позовною заявою до

відповідачив ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та

ОСОБА_6 про сунення від права на спадкування, справа №

243/10039/18 (провадження №2/243/16/2021). Рішенням Слав`янського

міськрайонного суду Донецької області від 22.11.2021 в задоволені позовних

вимог ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування - відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду (провадження № 22-ц/803/8322/22, справа №243/10039/18) від 20.12.2022 апеляційну скаргу ОСОБА_2 -

залишено без задоволення.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати

Касаційного цивільного суду від 27.04.2023 касаційну скаргу ОСОБА_2

- залишено без задоволення.

З вищенаведеного слідує, що нотаріус свідоцтво про право власності не могла

видати позивачці ОСОБА_2 , оскільки постійно

отримувала повідомлення про наявність судових справ.

Відповідні перешкоди в отриманні позивачкою свідоцтва про право власності на 1/2

частину квартири АДРЕСА_2 позивачка створювала ініціюючі судові справи до відповідних відповідачів протягом 6 років.

Отже, відсутній спір з приводу права власності на частку в спільному майні

подружжя. А є штучно створені позивачем ОСОБА_2 підстави для

унеможливлення відповідачам скористатися своїм правом спадкоємців першої черги.

Натомість, позивачка ОСОБА_2 користується, володіє та розпоряджається усім

майном спадкодавця протягом 6 років.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Пісецька І.М. будучи належним чином повідомленою про дату, час та спосіб розгляду справи по технічним причинам не вийшла на відеоконференцзв`язок, у зв`язку з чим, на поставлене на обговорення питання судом було з`ясовано, що відповідач ОСОБА_1 не заперечував проти розгляду справи за відсутності його представника.

Третя особа приватний нотаріус Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Орлова Л.О. будучи належним чином повідомленою про дату, час та спосіб розгляду справи, в судовому засіданні участі не приймала, 16.10.2023 на електронну адресу суду нотаріусом направлено лист в якому вказала, що в зв`язку з припиненням нотаріальної діяльності по Краматорському районному окрузі Донецької області з 24.06.2022 та реєстрацією нотаріальної діяльності по Київському міському нотаріальному окрузі з 08.07.2022 брати участь в розгляді вказаної справи нотаріус не має права.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про одруження серія НОМЕР_2 слідує, що позивачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 15 серпня 1987 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з померлим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як було встановлено в судовому засіданні та не оспорювалось учасниками справи, відповідачка ОСОБА_1 , відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_6 є дітьми ОСОБА_4 , копій свідоцтва про народження яких, останніми суду надано не було.

За період шлюбу позивачки ОСОБА_2 з ОСОБА_4 вони придбали майно, одним з об`єктів яких є квартира АДРЕСА_2 , право власності на яку належить померлому ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 14.07.2008, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Бігун В.В.та зареєстрованого в реєстрі за № 3112.

23 лютого 2016 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер в смт Билбасівка Слов`янського району Донецької області, в Україні у віці 62 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 .

Після смерті ОСОБА_4 залишилась спадщина, в склад якої входить квартира АДРЕСА_2 .

Як було встановлено під час розгляду справи та не оспорювалося сторонами, що після смерті ОСОБА_4 30.10.2017 була заведена спадкова справа номер у спадковому реєстрі 61464843, номер у нотаріуса 194/2017 приватним нотаріусом Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Орловою Л.О., що підтверджується відповідним Витягом про реєстрацію в Спакдовому реєстрі № 49654702 від 30.10.2017, долученого стороною відповідача ОСОБА_1 до відзиву на позовну заяву.

Відповідачі є особами, що прийняли спадщину після смерті свого батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому є спадкоємцями першої черги, позивачка є спадкоємцем четвертої черги, що не заперечується сторонами.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 16 листопада 2017 рокубуло встановлено факт проживання ОСОБА_2 однією сім`єю з ОСОБА_4 з 15 серпня 1987 року, в тому числі з 23 лютого 2016 року по день його смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно листа приватного нотаріуса Орлової Л.О. № 01-16 від 16.10.2023 суду повідомлено, що в зв`язку з припиненням нотаріусом нотаріальної діяльності по Краматорському районному окрузі Донецької області з 24.06.2022 та реєстрацією нотаріальної діяльності по Київському міському нотаріальному окрузі з 08.07.2022, нотаріусом спадкова справа після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 була передана за заявою спадкоємців до Першої краматорської державної нотаріальної контори.

Згідно повідомлення державного нотаріуса Першої краматорської державної нотаріальної контори Уварової Г.І. від 02.11.2023 № 902/02-14 наданого на запит адвоката Поляцько О.Ю. повідомлено, що немає можливості видати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 свідоцтво про право власності на частину квартири АДРЕСА_2 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її колишнього чоловіка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шлюб з яким було розірвано 23.02.2016, у зв`язку з тим, що згідно статті 71 Закону України «Про нотаріат» та п. 241 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» для видачі вказаного свідоцтва потрібні письмові заяви спадкоємців, які прийняли спадщину. У спадковій справі № 590/2023 рік до майна ОСОБА_4 міститься ряд копій судових позовів та судових рішень стосовно поділу майна між спадкоємцями померлого ОСОБА_4 . Заяв від спадкоємців про згоду на видачу свідоцтва про право власності на ім`я ОСОБА_2 до нотаріальної контори не надходило.

Позивачка в обгрунтування своїх позовних вимог зазначає, що спірна квартира була придбана під час спільного її проживання зі своїм померлим чоловіком ОСОБА_4 однією сім`єю. Кошти на придбання квартири були також накопчені під час їх спільного проживання однією сім`єю та відповідно до ст. 74 СК України є позивачки та померлого її чоловіка ОСОБА_4 спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 70 СК України частка позивачки в зазначеній квартирі складає частину. Позивачка ОСОБА_2 завжди з моменту придбання квартири, і до 2022 року мала можливість користуватися, володіти спірною квартирою, саме вона сплачувала комунальні платежі.

Зазаначені доводи позивачки підтверджуються наступними доказами долученими позивачкою до матеріалів справи, а саме: свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця видане на ім`я ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , дата проведення державної реєстрації 31.08.1999; довідка Головного управління ДФС у Донецькій області, яка видана ОСОБА_2 , в тім, що вона, як фізична особа-підприємець, згідно наданої звітності отримала такі доходи: в 2007 році - 439617,00 грн., в 2008 році - 278560,00 грн., в 2009 році - 208760,00 грн., в 2010 році - 266290,00 грн., в 2011 році - 155285,00 грн., в 2012 році - 229375,00 грн., в 2013 році - 179695,00 грн., в 2014 році - 243060,00 грн., в 2015 році - 448850,00 грн., в 2016 році - 741205,00 грн., в 2017 році - 718430,00 грн.; квітанціями про сплату комунальних платежів по квартирі АДРЕСА_2 .

Вирішуючи вказаний спір суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст. 69 СК України).

Згідно з ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Під час розгляду справи судом встановлено, що спільною сумісною власністю позивачки ОСОБА_2 та її померлого чоловіка ОСОБА_4 є дійсно спірна квартира АДРЕСА_2 , яка була придбана 14.07.2008 на ім`я ОСОБА_4 під час перебування останнього в шлюбі з позивачкою.

Правоздатність чоловіка позивачки - ОСОБА_4 припинилася у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Верховний Суд в постанові від 26 жовтня 2022 року у справі №

755/10923/20 (провадження № 61-6397 св 22) зазначив, що преюдиційний факт -

встановлення, що квартира є спільним сумісним майном подружжя, встановлюється і

зазначається в мотивувальній частині судового рішення, а задоволення цієї позовної

вимоги у резолютивній частині є помилковим і зайвим, бо відповідно до положень

статей 46, 47, 48 ЦПК України стороною у справі, не може бути померла особа,

оскільки у неї немає цивільної процесуальної правосуб`єктності (цивільна процесуальна правоздатність і цивільна процесуальна дієздатність).

Таким чином суд вважає, що оскільки спірна квартира є спільною сумісною власністю позивачки ОСОБА_2 та її померлого чоловіка ОСОБА_4 , а тому позивачка має право на частину зазначеної квартири.

В свою чергу, інша частина вказаної квартири

АДРЕСА_2 , що належала померлому чоловіку позивачки входить до складу спадщини після його смерті.

Відповідно до ч.1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної

власності спадкується на загальних підставах.

Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (частина перша

статті 1267 ЦК України).

Як вже було зазначено судом, спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є його діти, які всі троє є відповідачами у цій справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Закону України «Про нотаріат» № 3425-XII (в редакції на час відкриття спадщини) у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності

на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви

другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які

прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна.

Відповідно до 4.13 Гл. 10 наказу Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України»

видача свідоцтва про право на спадщину може бути відкладена: за обґрунтованою

письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулась до суду, та на підставі

отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої

особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша

заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи

судом.

Судом встановлено, що нотаріус свідоцтво про право власності на частину квартири АДРЕСА_2 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її колишнього чоловіка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивачці не видав, оскільки як вказує в своєму повідомленні наданому на запит представника позивачки в спадковій справі № 590/2023 рік до майна ОСОБА_4 міститься ряд копій судових позовів та судових рішень стосовно поділу майна між спадкоємцями померлого ОСОБА_4 , а також посилаючись на ст. 71 Закону України «Про нотаріат» та п. 241 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» для видачі вказаного свідоцтва потрібні письмові заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, однак заяв від спадкоємців про згоду на видачу свідоцтва про право власності на ім`я ОСОБА_2 до нотаріальної контори не надходило.

Вказані обставини порушують право позивачки як на отримання свідоцтва про право власності на частину спірної квартири, так і на отримання свідоцтва про

право на спадщину, до закінчення розгляду справи в суді.

Отже, суд звертає увагу сторони відповідача ОСОБА_1 , що даний спір виник не зі спадкових відносин, на що посилається його представник у своєму відзиві на позовну заяву, що є помилковим, а з приводу права власності на

частку в спільному майні подружжя.

Верховний Суд в постанові від 07 вересня 2022 року у справі № 674/1336/17

(провадження № 61-4538св22) зазначив, що з урахуванням того, що на майно, яке

придбано за час шлюбу розповсюджується презумпція спільності права власності

подружжя на майно, то тягар доказування обставин, необхідних для

спростування презумпції, покладається на ту особу, яка її спростовує.

Отже, саме на відповідача ОСОБА_1 , який ставить під сумнів презумпцію спільності майна подружжя, покладено обов`язок доведення того, що квартира АДРЕСА_2 є особистою приватною власністю ОСОБА_1 , натомість останнім не надано жодного доказу на

підтвердження своїх доводів, а тому суд доходить висновку, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 , яка придбана ними в шлюбі, а отже 1/2 частина квартири належить позивачці ОСОБА_2 як дружині померлого ОСОБА_4 .

Враховуючи викладене, суд доходить до висновку, що вимоги позивачки є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Що стосується судових витрат по справі, суд вважає за необхідним згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України компенсувати їх за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 60, 63, 70 СК України, ст. ст. 328, 368, 373 ЦК України, ст. ст. 4, 76-81, 200, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , третя особа приватний нотаріус Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Орлова Любов Олексіївна про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на частину квартири АДРЕСА_2 , яка придбана згідно договору купівлі-продажу від 14.07.2008 на ім`я ОСОБА_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлений 19.02.2024.

Суддя І.Ю. Фалін