Справа № 352/687/24
Провадження 2/352/300/24
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

19 лютого 2024 року м. Івано-Франківськ

Суддя Тисменицького районного суду Івано-Франківської області Гриньків Д.В., розглянувши матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Командор Фінанс Груп» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Головне управління ДПС в Івано-Франківській області, Івано-Франківського відділу Державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про звільнення іпотечного майна з під арештів,-

В С Т А Н О В И В :

13.02.2024 року директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Командор Фінанс Груп» Коваль Н.Г. звернувся до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області із позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, Івано-Франківського відділу Державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про звільнення іпотечного майна з під арештів.

Позивач просить зняти арешт на майно, накладене в межах виконавчого провадження за №12494244 з виконання виконавчого напису, виданого ЗАТ «ОТП Банк», приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО Пітеляк С.В. від 08.04.2009 за №436 з підстав того, що виконавчий документ постановою виконавця був повернутий стягувачу, проте державний виконавець в порушення ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» арешт, накладений на майно боржника, не скасував. Вказав, що позивач звертався до відділу ДВС з вимогою про скасування арешту, однак жодної відповіді не отримав.

Дослідивши зміст позовної заяви та документів, доданих до неї в частині позовної вимоги про скасування арешту на майно, накладене в межах виконавчого провадження за №12494244, суддя дійшла наступного висновку.

Відповідно до статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно з частиною п`ятою статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Зазначене конституційне положення відображено і в статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

У свою чергу, судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Згідно зі статтею 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Отже, за правилами адміністративного судочинства мають оскаржуватися рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, вчинені під час виконання ухвалених в адміністративній справі судових рішень, а також виконавчих документів, виданих іншими, ніж суд, органами та посадовими особами, оскільки закон не встановлює для такого оскарження іншого порядку судового оскарження.

Схожі за змістом висновки Велика Палата Верховного Суду зробила у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 161/15523/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 346/79/17 та від 06 лютого 2019 року у справі № 678/1/16-ц.

Підставою позову в частині вимоги про скасування арешту на майно, накладене в межах виконавчого провадження за №12494244 Товариство з обмеженою відповідальністю «Командор Фінанс Груп» визначило протиправну бездіяльність органу державної виконавчої служби під час виконання виконавчого напису нотаріуса, що виразилось у наявності накладеного арешту на майно, яке не скасоване у зв`язку з поверненням виконавчого документа. Таким чином позивач фактично не погоджується з бездіяльністю, на його думку, державного виконавця у межах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису, тобто не судового рішення а документа, виданого приватним нотаріусом, відтак доходжу до висновку про те, що цей спір слід розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21.09.2023 у справі за №465/8224/21.

Стосовно накладення арештів в межах виконавчого провадження за №47040614 з виконання вимоги про сплату боргу позивач зазначає, що такі арешти порушують його права як іпотекодержателя, а саме право задовольнити вимоги кредитора першої черги за рахунок коштів від добровільної реалізації нерухомого майна, яке є предметом іпотеки.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі №340/25/19 (провадження № 11-669апп19), зроблено такий висновок: «Для визначення юрисдикції спору необхідно визначити підстави позову, зміст прав, на захист яких направлено звернення до суду. Якщо підставою позову є неправомірні, на думку позивача, дії органу державної виконавчої служби при накладенні арешту на певне майно, то такий спір має розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Якщо підставою позову є наявність спору про право та/або позивач подає його з метою захисту права власності або іншого речового права, то ці спори мають розглядатися в порядку цивільного/господарського судочинства як такі, що випливають із цивільних правовідносин.».

Суддею встановлено, що предметом спору є звільнення з-під арешту майна, що знаходиться в іпотеці, накладеного постановами відповідача.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Господарський процесуальний кодекс України також установлює, що господарські суди розглядають справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (пункт 6 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України).

Законом України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (частина перша статті 59 цього Закону). На вищевказану норму позивач посилається в позовній заяві в частині даних позовних вимог.

Отже, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. При цьому для отримання судового захисту необхідно довести законність цих прав у суді.

За таких обставин особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, та про зняття такого арешту підлягають розгляду за правилами господарського судочинства, якщо сторонами відповідного спору є юридичні особи. Таким чином, спір, який виник між позивачем та органом державної виконавчої служби (у тому числі із її посадовими і службовими особами) з приводу зняття арешту з нерухомого майна, має вирішуватися судами за правилами Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи суб`єктний склад сторін учасників спору, а також те, що спірні правовідносини пов`язані з виконанням договору іпотеки, суд вважає, що спір в цій частині позовних вимог має вирішуватися за правилами господарського судочинства.

Аналогічна позиція щодо звільнення іпотечного майна з під арешту у зведеному виконавчому провадженні була викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 року у справі №905/386/18.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 186 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Командор Фінанс Груп» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, Івано-Франківського відділу Державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про звільнення іпотечного майна з під арештів.

Роз`яснити, що даний спір в частині зняття арешту на майно, накладене в межах виконавчого провадження за №12494244 з підстав, наведених у позовній заяві, віднесено до юрисдикції адміністративного судочинства.

Роз`яснити, що даний спір в частині зняття арешту на майно, накладене в межах виконавчого провадження за №№47040614 з підстав, наведених у позовній заяві, віднесено до юрисдикції господарського судочинства.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з 19.02.2024 року, як дня складення повного судового рішення.

Суддя Тисменицького районного суду

Івано-Франківської області Гриньків Д.В.