КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Осаулов А.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Желепа О.В., Мазурик О.Ф.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 березня 2024 року,

встановив:

у червні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на його користь заборгованість за надані послуги з водопостачання холодної води та водовідведення з використанням внутрішньо будинкових систем в сумі 33 274, 04 гривні, 82,67 гривні - зі сплати внеску за обслуговування вузлів комерційного обліку, 752,21 гривні - зі сплати за абонентське обслуговування, 3% річних в сумі 3 070, 23 гривні, інфляційні втрати в сумі 15 812, 28 гривні, а також вирішити питання про розподіл судових витрат. В ході розгляду справи позивач уточнив свої вимоги, подав клопотання про залучення до участі в справі ОСОБА_2 та просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за період з 01.03.2017 по 30.04.2023 в сумі 27 934, 52 гривні, сплату внеску за обслуговування вузлів комерційного обліку - 82,67 гривні, внесення плати за абонентське обслуговування - 752, 21 гривні. Також позивач просив стягнути в якості відповідальності за прострочення грошового зобов`язання 3% річних в сумі 2 066,90 гривень та інфляційні втрати в розмірі 10 699, 52 гривні.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 березня 2024 року позов було задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням, відповідачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог до неї, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, між ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал», яке перейменовано в ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал», та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем) за адресою: АДРЕСА_1 . За умовами договору позивач зобов`язувався надавати відповідачу послуги з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення холодної та гарячої води, а відповідач зобов`язувався своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки та на умовах, що передбачені договором. В заявлений період відповідачі не сплачували своєчасно за надані послуги, а тому позивач просив стягнути з них солідарно заборгованість в розмірі 27 934, 52 гривні, сплату внеску за обслуговування вузлів комерційного обліку - 82,67 гривні, внесення плати за абонентське обслуговування - 752, 21 гривні, а також 3% річних в сумі 2 066, 90 гривень, інфляційні втрати в сумі 10 699, 52 гривень, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 березня 2024 року позов було задоволено в повному обсязі.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно статей 14, 20, 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний проводити оплату таких послуг відповідно до затверджених органом місцевого самоврядування тарифів.

Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Як видно з матеріалів справи, між сторонами було укладено Договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем) за адресою: АДРЕСА_1 . За умовами договору позивач зобов`язувався надавати відповідачу послуги з централізованого постачання холодної води та послуги з водовідведення холодної та гарячої води, а відповідач зобов`язувався своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки та на умовах, що передбачені договором. В період з 01.04.2017 по 30.04.2023 відповідачка не сплачувала своєчасно за надані послуги, в зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 27 934, 52 гривні, сплату внеску за обслуговування вузлів комерційного обліку - 82,67 гривні, внесення плати за абонентське обслуговування - 752, 21 гривні. При зверненні до суду позивач також надав розрахунок суми заборгованості за вказаний період 3% річних за період прострочення.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з положень статей 509, 526 ЦК України, правовідносини, які виникли між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому на боржників покладено обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, а тому на спірні правовідносини поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України щодо стягнення з боржника суми боргу, інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року (справа № 646/14523/15-ц) зроблено правовий висновок, що за змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року (справа №127/15672/16-ц) також зазначено, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

В даному випадку було встановлено, що відповідачі допустили порушення умов договору, внаслідок чого виникла заборгованість за період з 01.03.2017 по 30.04.2023. Відповідачі не надали доказів на спростування наявної у них заборгованості перед ПрАТ «АК «Київводоканал» по оплаті послуг з централізованого водопостачання та водовідведення.

Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений договором або законом. Розрахунок інфляційних втрат та 3% річних був зроблений позивачем вірно.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування рішення суду є порушення норм матеріального і процесуального права.

Доводи апелянта про те, що вона не проживає в квартирі АДРЕСА_2 та не є споживачем послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення оскільки вона доглядала за матір`ю та проживає з 2008 року за адресою: АДРЕСА_3 та успадкувала 1/6 частину квартири, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідачка ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 19.11.1985 по даний час. Згідно з відомостей розрахункового департаменту ПрАТ «АК «Київводоканал» на ім`я ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок НОМЕР_1 за вказаною адресою.

Відповідно до п. 6 Основних умов надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затверджених розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 307 від 09.03.2011 року, якщо споживач або члени його родини тривалий час (більше одного місяця на рік) не проживає (не проживають) в квартирі (житловому приміщенні у гуртожитку), при поданні ним заяви та підтверджуючих документів про відсутність його або інших зареєстрованих в цьому житловому приміщенні мешканців, відповідно до Порядку звільнення наймачів (власників) квартир (приватних будинків) та членів їх сімей за період їх тимчасової відсутності від оплати за комунальні послуги (гаряче та холодне водопостачання, водовідведення, газопостачання), затвердженого рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 N 409/1843, виконавці здійснюють перерахунок плати за невикористані послуги в частині коригування витрат на вивезення і знешкодження твердих побутових відходів, виходячи з кількості тимчасово відсутніх мешканців та терміну непроживання. Перерахунки проводяться з дня виникнення права, а при несвоєчасному поданні необхідних документів - не більше, ніж за один місяць, що передує місяцю, в якому звернувся споживач.

Також не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог посилання апелянта на положення Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» (530-ІХ від 17.03.2020), згідно якого, на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

При цьому, норми матеріального права - статті 529 ЦК України та ст. 625 ЦК України визначають штрафні санкції, до складу яких належить неустойка (штраф, пеня) та компенсаційні втрати, до складу яких належить інфляційні витрати та 3% річних.

В постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №922/175/18 міститься правовий висновок, згідно якого формулювання ст. 625 ЦК України, щодо стягнення 3% річних на суму заборгованості носить компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних та інфляційні втрати не є неустойкою у розумінні ст. 549 цього Кодексу.

Доводи відповідачки про те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» від 05 березня 2022 року, відповідно до якої з 24 лютого 2022 року та до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється, зокрема, нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням також є необґрунтованими, оскільки позивачем при здійсненні вказаного розрахунку було також враховано положення постанови та не здійснювались нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат починаючи з лютого 2022 року.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено докази, зроблені висновки відповідають обставинам справи, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній карзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 березня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді