Справа № 587/1227/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2024 року Сумський районний суд Сумської області під головуванням судді Степаненка О.А., за участю секретаря судового засідання Бузової Т.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: війська частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України, військова частина НОМЕР_2 Міністерства оборони України, про встановлення факту утримання чотирьох дітей віком до 18 років,

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду з заявою, мотивуючи її тим, що він є батьком неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ., ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Рішенням Сумського районного суду Сумської області № 587/1764/20 з ОСОБА_1 стягуються аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання синів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Крім того позивач утримує і двох доньок ОСОБА_2 і ОСОБА_4 , оскільки його дружина ОСОБА_10 перебуває у відпустці по догляду за дитиною ОСОБА_4 . Заявник на даний ча проходить службу у військовій частині НОМЕР_2 і подав рапорт про звільнення у зв`язку з тим, що має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей. У відповідності до ч.4 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підстві наявності у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років. Відповідно до листа командира військової частини НОМЕР_1 від 29.01.2024 року матросу ОСОБА_1 відмовлено у звільненні з військової служби. Просив встановити факт перебування на утриманні у ОСОБА_1 чотирьох неповнолітніх дітей.

Представник заявника - адвокат Грищук Д.В. заявлені вимоги підтримав в повному обсязі.

Представники заінтересованих осіб військової частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України та військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України в судове засідання не з`явились, належним чином були повідомлені про час розгляду справи у суді.

Дослідивши письмові докази по справі, з`ясувавши правові позиції сторін, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с.12), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с.13), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.с.17), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( а.с.18).

Рішенням Сумського районного суду Сумської області № 587/1764/20 від 17.09.2020 року з ОСОБА_1 стягуються аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ( а.с.14). Заборгованість зі сплати аліментів відсутня.

08 липня 2022 року заявник ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_10 ( а.с.15), з якою вони мають двох непонолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

У відповідності до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Конвенція про права дитини в п. 3 ст. 9 закріпила принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно ч. 1 ст. 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 141 СК України та ч. 3 ст. 11 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Статтею ст. 153 СК України визначено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно ч.1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті, в якій зазначено, що той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі.

За п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тобто, за змістом наведених норм чинного законодавства з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Посилання представника заявника на необхідність встановлення факту перебування на утриманні ОСОБА_1 чотирьох дітей до 18 років як підставу для звільнення з лав Збройних Сил України, суд вважає безпідставною, оскільки згідно Закону на батьків покладений обов`язок утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття і факт утримання дітей батькам презюмується, тобто вважається встановленим доти, доки інше не буде встановлено судовим рішенням.

З матеріалів справи вбачається, що заявник утримує двох синів згідно рішення суду, тобто з нього стягуються аліменти на користь матері дітей ОСОБА_5 , крім того, на його утриманні знаходяться 2 доньок від іншого шлюбу, що також є встановленим на підставі закону і не потребує встановленню ще й в судовому порядку.

Суд, зважаючи на вік неповнолітніх дітей, вважає цілком зрозумілим, що діти потребують сторонньої допомоги від дорослих членів своєї сім`ї для забезпечення належних умов для свого проживання та фізичного і духовного розвитку, тим більше факт наявності власних дітей на утриманні батьків доказуванню не підлягає і вважається встановленим в силу закону.

Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.

При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).

Так, у силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки), яка припиняється у момент її смерті (стаття 25 ЦК України), а з підстав, установлених цим Кодексом, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 30 ЦК України).

Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. Тому смерть, до прикладу, батька дитини є підставою для припинення його обов`язку утримувати дитину.

Сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо утримання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо утримання дитини.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання про відмову в задоволенні заяви щодо встановлення факту самостійного утримання чотирьох дітей до 18 років, беручи той факт, що позивач є батьком 4 неповнолітніх дітей і цей факт підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей і окремому встановленню в судовому порядку не підлягає. Знаходження дітей на утриманні батьків, в даному випадку знаходження дітей на утриманні батька - ОСОБА_1 презюмується, тобто не підлягає встановленню у судовому порядку і вважається встановленим в силу закону.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.18, 110, 112, 113 СК України, ст.ст. 12, 13, 19, 76, 81, 247, 259, 263, 265, 268, 274 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту утримання чотирьох дітей віком до 18 років.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сумського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.А.Степаненко