ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1239/24 Справа № 0417/5460/2012 Суддя у 1-й інстанції - Слюсар Л.П. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Барильської А.П., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11 жовтня 2023 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до акціонерного товариства Акцент-Банк, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2012 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», найменування якого наразі змінено на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк»), звернулося до суду з позовом до акціонерного товариства Акцент-Банк (далі АТ А-Банк), ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, мотивуючи його тим, що 25 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №526М-08, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 60 000 євро, за сплатою за користування ним відсотків у розмірі 19,50% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 25 вересня 2013 року.

Вказували, що належне виконання зобов`язань ОСОБА_1 за вказаним договором було забезпечене шляхом укладання договору поруки №167 від 20 жовтня 2010 року з АТ А-Банк та шляхом укладання договору поруки з ОСОБА_2 .

Посилаючись на те, що у зв`язку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором, заборгованість за ним станом на 29 лютого 2012 року утворилася у загальному розмірі 39 437,43 євро, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 34 665,48 євро; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 4 195,36 євро; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором у розмірі 576,59 євро, просили суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 404 487,39 грн; стягнути з АТ Акцент-Банк, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 10 000 грн.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27 квітня 2012 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 28 червня 2022 року заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27 квітня 2012 року скасовано.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11 жовтня 2023 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач АТ КБ «ПриватБанк» ставить питання про скасування рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального й процесуального справа.

Апеляційна скарга мотивована тим, що заявлені ними вимоги доведені належними та допустимими доказами. Наполягали на тому, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок. Вказують, що разом з позовом ними надавався розрахунок заборгованості.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом першої інстанції і підтверджується матеріалам справи, що між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», найменування якого змінено на АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №526М-08 від 25 серпня 2008 року, згідно з яким ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 60 000 євро, відсоткова ставка за користування 19,5% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 25 вересня 2013 року.

Належне виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором №526М-08 від 25 серпня 2008 року було забезпечено шляхом укладання з ОСОБА_2 договору поруки від 25 вересня 2008 року.

Крім того, належне виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором №526М-08 від 25 серпня 2008 року було забезпечено шляхом укладання з відповідачем ПАТ «Акцент-Банк» (правонаступником якого є АТ «Акцент-Банк») договору поруки №167 від 20 жовтня 2010 року.

Відповідно до договору поруки №167 від 20 жовтня 2010 року ПАТ «Акцент-банк» зобов`язався солідарно з боржником відповідати перед банком за виконання зобов`язань за кредитним договором, розмір відповідальності 10 000 грн. Строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом п`яти років, у зв`язку з чим вони є солідарними відповідачами за пред`явленим до стягнення боргом.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27 квітня 2012 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

19 січня 2022 року на адресу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська надійшла заява представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Васильєва П.С. про перегляд заочного рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27 квітня 2012 року.

Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 14 лютого 2022 року у зв`язку зі знищенням цивільної справи за закінченням терміну зберігання, ініційовано відновлення втраченого судового провадження по цивільній справі №0417/5460/2012.

Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 26 травня 2022 року у справі №0417/5460/2012, провадження №2-в/202/7/2022 відновлено втрачене судове провадження у цивільній справі №0417/5460/2012.

Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 28 червня 2022 року заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27 квітня 2012 року скасовано і справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

25 липня 2022 року від представника ОСОБА_1 адвоката Васильєва П.С. надійшла заява, в якій він просив суд до всіх вимог позивача застосувати строки позовної давності.

01 вересня 2022 року від відповідача АТ «Акцент-Банк» надійшло заперечення на позовну заяву. В якому він вказав, що у АТ «Акцент-Банк» відсутні будь які відомості щодо укладеного договору, як і сам договір (його копія) взагалі.

Між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк» 01 листопада 2007 року було укладено договір аутсорсингу №1.07, який фактично діяв до лютого 2017 року, за цей період ведення всіх судових справ ПАТ «Акцент-Банк» здійснювали працівники ПАТ КБ «ПриватБанк».

Скориставшись відсутністю контролю з боку ПАТ «Акцент-Банк» представники ПАТ КБ «ПриватБанк» почали подавати позови від імені ПАТ КБ «ПриватБанк» до боржників за кредитами із зазначенням ПАТ «Акцент-Банк» як поручителя, долучаючи копії неіснуючого договору поруки.

Просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині позовних вимог до ПАТ «Акцент-Банк» та за необхідності застосувати до позовних вимог відносно ПАТ «Акцент-Банк» наслідки ч.4 ст.267 ЦК України та (у разі необхідності) ч.4 ст.559 ЦК України.

23 вересня 2022 року від АТ КБ «ПриватБанк» надійшло пояснення по справі. У якому вказано, що банком буде здійснено перерахунок заборгованості за наданим кредитом та направлено до суду уточнену позовну заяву, просили суд задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі.

31 березня 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» суду надано копію кредитної справи з додатками за договором кредиту №526М-08 від 25 вересня 2008 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 .

Відповідно до договору про внесення змін до кредитного договору №526М-08 від 25 вересня 2008 року, укладеного 26 березня 2015 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , сторони узгодили суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цього договору про внесення змін, зменшити на 11 582,64 євро, а саме відсотки у розмірі 0,68 євро, прострочені відсотки у розмірі 11 028,31 євро, пеня у розмірі 553,65 євро (п.1.1 договору). Дата остаточного погашення заборгованості за договором 25 березня 2035 року (п.1.2 договору). Графік погашення кредиту (додаток 2 до кредитного договору №526 М-08 від 25 вересня 2008 року) викласти в новій редакції, який є невід`ємною частиною кредитного договору №526-М від 25 вересня 2008 року (п.1.3 договору).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що оскільки між сторонами укладено договір про внесення змін до кредитного договору №526М-08 від 25 вересня 2008 року, яким затверджено Графік погашення кредиту, визначено дату остаточного погашення кредиту 25 березня 2035 року, а також узгоджено розмір заборгованості, та позивачем не здійснено перерахунок заборгованості за наданим кредитом і не надано його суду, а оскільки суд сам позбавлений можливості здійснити розрахунок заборгованості, тому суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частина 3 статті 6 ЦК України визначає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, проте не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Норму статті 6 ЦК України розкриває стаття 627 цього Кодексу, в якій зазначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти),визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до ст.ст.525,526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.1 ст.550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позов у даній справі було подано у березні 2012 року. За наслідками розгляду вказаного позову було ухвалене заочне рішення від 27 квітня 2012 року, яким позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 404 487,39 грн; стягнуто з АТ Акцент-Банк, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 10 000 грн.

Після звернення відповідача ОСОБА_1 19 січня 2022 року до суду із заявою про перегляд заочного рішення, було встановлено, що справа була знищена за закінченням терміну зберігання та судом здійснено відповідні заходи спрямовані на її відновлення.

Після відновлення матеріалів справи, заочне рішення від 27 квітня 2012 року було скасована та призначено справу до розгляду в загальному порядку.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку колегії суддів про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях.

Зважаючи, що позивачем є юридична особа банківська установа, яка має в своєму підпорядкуванні юридичний відділ, - зазначене вказує лише на те, що представники позивача були обізнані із нормами процесуального права, які регламентують принципи цивільного судочинства, в тому числі й такий принцип як змагальність сторін, за яким кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та диспозитивність цивільного судочинства, за яким суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; учасник справи розпоряджається своїми права щодо предмету спору на власний розсуд та знає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Позивач АТ КБ «ПриватБанк», обґрунтовуючи своє право вимоги на стягнення заборгованості за кредитним договором №526М-08 від 25 серпня 2008 року, після скасування заочного рішення від 27 квітня 2012 року та з врахуванням того, що матеріали справи за їх позовом були знищені за закінченням терміну зберігання, жодних належних та допустимих доказів, які б давали змогу встановити обставини та задовольнити позов, не надав.

Банком було надано виключно копію кредитної справи з додатками (т.1 а.с.201-237).

Уточненого позову, з врахуванням наданим доказів, банком подано не було.

Таким чином суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову та доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не повно дослідив та встановив обставини даної справи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Е.Л.Демченко

Судді: А.П.Барильська

М.О.Макаров