Справа №461/3539/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2024 року місто Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря судового засідання Рожко Ю.С.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом

Львівського комунального підприємства «Старий Львів»

(79008, м. Львів, вул. Сербська, 15, ),

представник позивача Любашевський Вячеслав Полікарпович

(79008, м. Львів, вул. Сербська, 15)

до

ОСОБА_2

( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 )

про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

встановив:

I. Позиції сторін та учасників справ, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

ОСОБА_1 , який діє в інтересах Львівського комунального підприємства «Старий Львів», звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просить стягнути з відповідача на користь Львівського комунального підприємства «Старий Львів» заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг у розмірі 14222 грн 90 коп. та суму понесених позивачем витрат на оплату судового збору.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач покликається на те, що відповідачу, як власнику кв. АДРЕСА_2 , надаються ЛКП «Старий Львів» послуги з утримання будинку. Відповідач оплату за отримані житлово-комунальні послуги не здійснює і за період з січня 2020 по червень 2022 включно заборгував перед позивачем по оплаті цих послуг 14222 грн 90 коп. Водночас, заборгованість у сумі 10195 грн 76 коп. станом на 01.2020 є заборгованістю відповідача перед ЛКП «Центральне», правонаступником якого є позивач, згідно ухвали Львівської міської ради № 5634 від 10.10.2019 «Про припинення ЛКП «Центральне» шляхом приєднання до ЛКП «Старий Львів».

Заочним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 28 листопада 2022 року позовні вимоги Львівського комунального підприємства «Старий Львів» задоволено у повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Львівського комунального підприємства «Старий Львів» заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг у розмірі 14222 грн 90 коп., а також суму понесених витрат на оплату судового збору у розмірі 2481 грн 00 коп.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 24.06.2024 року, скасовано заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 червня 2024 року у цивільній справі №461/3539/22 за позовом Львівського комунального підприємства «Старий Львів» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

10.07.2024 ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про застосування строків позовної давності.

12.07.2024 відповідачем подано відзив на позовну заяву. ОСОБА_2 вказує, що згідно з нормами чинного законодавства надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Водночас, договір укладений між ним та Львівським комунальним підприємством «Старий Львів» відсутній, а отже, за твердженням відповідача, діяльність ЛКП здійснюється поза межами закону. Крім того, відповідач наголошує, що позивачем належним чином не надаються послуги з утримання будинку, ЛКП не надає жодних документів на підтвердження надання таких, матеріали справи не містять жодного акту виконаних робіти чи кошторису. Доданий позивачем розрахунок не відповідає дійсності та є неналежним доказом у справі.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 18.07.2024, у задоволенні заяви представника Львівського комунального підприємства «Старий Львів» та ОСОБА_2 про затвердження мирової угоди відмовлено.

09.09.2024 провадження у цивільній справі за позовом Львівського міського комунального підприємства «Старий Львів» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в частині позовним вимог про стягнення з відповідача 4027 грн 14 коп. - заборгованості з утримання будинку за період з січня 2020 по липень 2022, закрито, у зв`язку з відмовою позивача від позову в цій частині.

У судовому засіданні представник позивача просив заявлені вимоги задовольнити у повному обсязі, з мотивів наведених у відповідній заяві з врахуванням частини вимог від яких ЛКП відмовилось.

Відповідач просив відмовити у задоволенні позову, з підстав викладених у відзиві. Просив застосувати строки позовної давності.

З врахуванням тривалості провадження у справі, забезпечення судом можливості сторонам у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

II. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку.

Статтями 10, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України.

Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Під час розгляду справи, судом встановлено, що ОСОБА_2 , як власнику кв. АДРЕСА_2 , надаються позивачем - ЛКП «Старий Львів» послуги з утримання будинку.

Вказані послуги надаються позивачем на підставі п. 1 ухвали Львівської міської ради № 4035 від 11.10.2018р. «Про врегулювання питання управління багатоквартирними будинками та їх обслуговування у м. Львові», згідно якої Львівські комунальні підприємства, предметом діяльності яких є надання послуг з управління будинками та їх обслуговування, залишаються виконавцями житлово-комунальних послуг у житлових будинках м. Львова, які перебували на балансовому обліку цих підприємств, до часу прийняття рішення власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирних будинків про форму управління багатоквартирним будинком або створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку.

Співвласники багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 , станом на час звернення ЛКП із даним позовом, в порядку передбаченому Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», не прийняли рішення про форму управління багатоквартирним будинком або створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, а тому послуги з обслуговування вказаним будинком надаються позивачем без укладення відповідного договору.

Позивач вказує, що відповідач оплату за отримані житлово-комунальних послуг не здійснює і за період з січня 2020 р. по червень 2022 включно заборгував перед позивачем по оплаті цих послуг 14222,90 грн, що підтверджується долученим до матеріалів справи розрахунком заборгованості.

Водночас, заборгованість у сумі 10195,76 грн. станом на 01.2020 є заборгованістю відповідача перед ЛКП «Центральне», правонаступником якого є позивач, що вбачається з ухвали Львівської міської ради №5634 від 10.10.2019 «Про припинення ЛКП «Центральне» шляхом приєднання до ЛКП «Старий Львів».

З урахуванням того, що ухвалою суду від 09.09.2024 провадження у цивільній справі за позовом Львівського міського комунального підприємства «Старий Львів» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в частині позовним вимог про стягнення з відповідача 4027 грн 14 коп. - заборгованості з утримання будинку за період з січня 2020 по липень 2022, закрито, у зв`язку з відмовою позивача від позову в цій частині, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 10195 грн 76 коп.

Спеціальним законом, який регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг є Закон України «Про житлово-комунальні послуги».

Зокрема, предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки невизначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно ст. 68 ЖК України, наймач (власник) зобов`язаний своєчасно вносити плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно до ч.1 ст.322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 42 Земельного кодексу України передбачено, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі проектів розподілу території кварталу, мікрорайону та відповідної земельної документації.

Співвласник багатоквартирного будинку зобов`язаний виконувати рішення зборів співвласників будинку, своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги (п. п. 5, 10 ч.1 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).

Згідно ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець зобов`язаний, підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Враховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.

Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Отже, доводи ОСОБА_2 стосовно того, що діяльність відповідача здійснюється поза межами закону суд відхиляє. Водночас, у даному випадку саме на позивача покладено обов`язок доведення, що відповідач фактично користувався наданими послугами, конкретизувати які саме послуги було надано, а також долучити детальний розрахунок заборгованості, тобто довести розмір відповідного боргу.

Наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості сам по собі не може вважатися належним та достовірним доказом у справі на підтвердження позовних вимог позивача, як фактично єдиний доказ на обґрунтування розміру боргу, оскільки в ньому не зазначено помісячно вид наданих конкретних послуг та вартість кожної з таких послуг, натомість наведено загальну суму за місяць, у зв`язку з чим суд не може встановити та перевірити чи правильним є нарахування такої вартості по кожній з послуг за місяць, та чи дійсно у відповідача наявна така заборгованість.

У постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №750/12850/16-ц вказано, що обов`язок зі сплати житлово-комунальних послуг виникає лише в разі отримання споживачем певних послуг і питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування в справі та має істотне значення для її правильного вирішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки позивачем на підтвердження заявлених вимог не представлено достатніх належних та допустимих доказів фактичного надання відповідачу послуг з утримання будинку та прибудинкової території, користування цими послугами, що входять до предмета доказування та наявності заборгованості ОСОБА_2 за конкретні надані послуги за адресою: АДРЕСА_4 .

У свою чергу, доводи представника позивача стосовно того, що він не може надати відповідних доказів внаслідок припинення ЛКП «Центральне» не можна вважати належною підставою для звільнення позивача від доказування або задоволення позову.

Вирішуючи питання про застосування строків позовної давності, слід зазначити наступне.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Саме така позиція знаходить своє відображення у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц.

Ухвалюючи рішення у даній справі, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову, сплачена сума судових витрат, у тому числі судовий збір, не відшкодовується позивачеві.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України,

ухвалив:

У задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) сторін та інших учасників справи:

позивач ? Львівське комунальне підприємство «Старий Львів»

(79008, м. Львів, вул. Сербська, 15, ),

представник позивача Любашевський Вячеслав Полікарпович

(79008, м. Львів, вул. Сербська, 15)

відповідач ? ОСОБА_2

( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 )

Повний текст рішення складено 01 жовтня 2024 року.

Головуючий суддя В.В. Стрельбицький