Номер провадження: 22-ц/813/4083/24
Головуючий у першій інстанції Середа І.В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря Скрипченко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Клевер», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої залиттям квартири,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

25 липня 2018 року позивач звернувся з вказаним позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "ІНФОКС" філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ», треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія «Суворовський», ОСОБА_4 , про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 91830 грн. та моральної шкоди в розмірі 100000 грн., спричинених залиттям квартири.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що з вини відповідача, яким в квартирі АДРЕСА_1 , і яка розташована поверхом вище від квартири позивача, встановлено пристрій «КРОТ» з порушеннями, внаслідок чого квартира АДРЕСА_2 піддалася затопленню стоками каналізаційного стояка будинку, які просочилися через перекриття і в результаті 27 березня 2018 року затоплено і квартиру позивача каналізаційними стоками, внаслідок чого житло не придатне для проживання, а відповідач в добровільному порядку не бажає відшкодовувати збитки.

Моральна шкода полягає в тому, що позивач змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя, витрачати час для збирання необхідних доказів, нести непередбачені та незаплановані грошові витрати, зруйновані сімейні плани, позбавлений повноцінного користування майном, після проведеного капітального ремонту не зміг вселитися до квартири. Вимушений був терпіти незручності у побуті, дискомфорт та душевні страждання пов`язані з необхідністю проведення повторного ремонту.

Позиція відповідача у суді першої інстанції.

Представником відповідача подано до суду відзив, за змістом якого заперечувалось проти заявлених вимог та вказано на те, що втручання до системи водовідведення, її порушення у квартирі АДРЕСА_2 здійснювалося мешканцями, які на той час там перебували, а не відповідачем, оскільки обмеження водовідведення відбулося 13.02.2018 року, а відновлення водовідведення 04.04.2018, тому в цей період з боку відповідача ніяких втручань не було, а тим паче порушень системи обмеження як при її встановленні так і знятті. Представлений позивачем акт не відповідає вимогам нормативних актів, з нього не вбачається хто є винною особою у залитті та яку шкоду спричинив залив, не зафіксовано коли відбулося саме залиття, складений за відсутності відповідача та балансоутримувача мереж, не затверджений начальником організації, яка надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій , відсутні докази встановлення в квартирі АДРЕСА_2 «Крот» із порушенням, усі фото здійснені одноособово без складу комісії та підтвердження дати, тому не є належним доказом. Також не складався акт комісійного обстеження квартири АДРЕСА_3 , який може стати підставою для відшкодування збитків. Крім того, представник відповідача заперечувала проти стягнення витрат правничої допомоги через відсутність договору про надання правничої допомоги, та попереднього розрахунку суми витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2023 року позов ОСОБА_1 до ТОВ "ІНФОКС" філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ», треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Клевер", ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої залиттям квартири задоволено частково. Стягнено з ТОВ "ІНФОКС" філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» матеріальну шкоду заподіяну внаслідок залиття квартири у розмірі 91830 грн та витрат на проведення оцінки вартості ремонтних робіт у розмірі 6740 грн., моральну шкоду у розмірі 10000 грн., а також судові витрати у розмірі 1085,7 грн. В іншій частині вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ТОВ «Інфокс» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено матеріали справи та зроблено помилкові висновки про часткове задоволення позовних вимог.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 20 липня 2016 року позивач ОСОБА_1 став власником квартири АДРЕСА_4 .

Згідно з розпорядженням Суворовської районної адміністрації від 16.05.2017 №302р у вказаному будинку призначено управителем ТОВ «Житлово-експлуатаційне підприємство «Суворовський». 01 червня 2017 року укладено договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком АДРЕСА_5 між ТОВ «Житлово-експлуатаційне підприємство Суворовський» та співвласниками будинку в особі в.о. голови Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради.

29 березня 2018 року комісією у складі майстра поточного ремонту ділянки №1 ТОВ УК «Суворовський» Баранської Л.А., майстра ділянки № НОМЕР_1 ОСОБА_5 та сантехніка ділянки № НОМЕР_1 Швед Ю.В., складено акт з яким були ознайомлені ОСОБА_6 та ОСОБА_1 .

За змістом акту під час виходу до квартири АДРЕСА_2 було встановлено наступне: по зверненню мешканця квартири АДРЕСА_6 аварійною службою КК «Суворовський» 27 березня 2018 року був відключений стояк з холодною водою. Квартира АДРЕСА_2 розташована на другому поверсі НОМЕР_2 поверхового будинку та знаходиться під арештом і в ній ніхто не проживає тривалий час , так як ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Обстеження квартири АДРЕСА_2 проводилося в присутності ОСОБА_6 , яка представляла інтереси мешканця кв. АДРЕСА_2 ОСОБА_8 , сестри покійної (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 ), а також в присутності ОСОБА_1 , власника квартири АДРЕСА_3 .

При обстеженні квартири АДРЕСА_2 виявлено, що 13 лютого 2018 року службою Інфоксводоканал був встановлений КРОТ у зв`язку з наявною заборгованістю за водопостачання у розмірі 889,4 грн. Дане обмеження в квартирі АДРЕСА_2 призвело до затоплення квартири першого поверху №7 каналізаційними стоками , так як КРОТ встановлений з порушенням, каналізаційні стоки затікають в квартиру АДРЕСА_2 . Мешканцям завдано матеріальну шкоду.

12 лютого 2018 року начальником дільниці абонвідділу Управлінням «Водозбут» видано наряд-замовлення №40029064 на обмеження водовідведення в квартирі АДРЕСА_2 у зв`язку з заборгованістю на суму 801,61 грн та 13 лютого 2018 року складено акт представником служби КІЕСВВ про обмеження водовідведення.

Як вбачається з квитанції №4 від 03.04.2018 на ім`я ОСОБА_7 сплачено на рахунок філії «Інфоксводоканал» 2100 грн. за наданим рахунком від 03.04.2018 за припинення надання послуг водовідведення за допомогою тампонуючого пристрою та роботи з відновлення послуг водовідведення в квартирі АДРЕСА_1 .

04 квітня 2018 року начальником ділянки абонвідділу Суворовського району Управління «Водозбут» видано наряд-заказ №40029776 на поновлення водовідведення в квартирі АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_9 у зв`язку з погашенням заборгованості.

Як вбачається з письмових пояснень ОСОБА_6 , наданих 11.12.2018 адвокату Андрушкевич Т.Д., вона пояснила, що її було запрошено працівниками дільниці №1 ТОВ «КК Суворовський» 29 березня 2018 року як представника ОСОБА_8 , яка в силу віку не могла прибути і відкрити квартиру АДРЕСА_2 , в якій на той час ніхто не проживав після смерті її сестри ОСОБА_7 , так як з цієї квартири каналізаційними стоками була залита квартира АДРЕСА_3 на першому поверсі. Їй повідомили, що сусід з квартири АДРЕСА_6 зателефонував в аварійну службу 27 березня 2018 року і повідомив, що в тамбурі стоїть неприємний запах і, що квартиру АДРЕСА_3 залито, так з-під дверей вже просочилися каналізаційні стоки і потрібно терміново перекрити стояк, а телефон ОСОБА_8 не могли знайти щоб потрапити до квартири АДРЕСА_2 . Коли вона спільно з представниками дільниці зайшла в квартиру АДРЕСА_2 , то побачила, що приміщення туалету і ванної кімнати залиті каналізаційними стоками, в приміщенні був різкий неприємний запах. Потім вони спустилися на перший поверх і подивилися квартиру АДРЕСА_3 , де вся квартира була у слідах каналізаційних стоків на стінах , на стелі були брудні розводи коричневого кольору з різким наприємним запахом, підлога туалету також була залита брудною водою на полу в кімнаті, коридорі, кухні і на стінах були розводи зі слідами каналізаційних стоків. Власник квартири АДРЕСА_3 все фотографував в присутності представників КК «Суворовський» та неї. Представники КК «Суворовський», які складали акт про залиття, встановили, що це відбулося з причини неправильно встановленого приладу Крот, а він був встановлений через наявну заборгованість в квартирі АДРЕСА_2 . У зв`язку з тим, що був перекритий стояк холодної води із-за залиття квартири, вона звернулася в водоканал для отримання рахунку для оплати заборгованості і відновлення послуги водовідведення. 03.04.2018 року вона після сплати боргу квитанцію надала в КК «Суворовський».

У своїх письмових поясненнях адвокату Андрушкевич Т.Д. від 11.12.2018 р. ОСОБА_10 , який проживає в квартирі АДРЕСА_6 , зазначив, що квартира АДРЕСА_3 знаходиться в одному тамбурі з його квартирою . Повертаючись додому близько опівночі 26 березня 2018 року він звернув увагу на звук як ллється вода в квартирі АДРЕСА_3 і побачив, що з квартири витікає брудна вода з характерним запахом стокової каналізації. Він почав телефонувати в аварійну службу за декількома наявними у нього телефонами і по одному з них він додзвонився та повідомив про аварію, після чого був відключений стояк холодної води. Під час огляду квартир не був, а зі слів сусідів чув, що неправильно встановлена система Крот, про встановлення якої ніхто не знав, та про те, що власнику квартири АДРЕСА_3 завдано шкоду.

Згідно з висновком експертного дослідження №581, який складено судовим експертом ТОВ ОФ «ІНЮГ-Експертиза» Петровим І.І. 10.07.2018 року на замовлення ОСОБА_1 було зазначено, що вартість ремонтних робіт по усуненню слідів заливу квартири АДРЕСА_4 в поточних цінах станом на 10 липня 2018 року складає 91830 грн з НДС. Згідно з наданим замовником актом про залиття від 29 березня 2018 року і фотографій приміщень квартири АДРЕСА_1 , виконаних при його складенні, а також результатів натурного обстеження квартири АДРЕСА_3 , причиною залиття квартири є неправильно встановлений КРОТ для відключення вище розташованої квартири АДРЕСА_2 від каналізації , внаслідок чого квартира АДРЕСА_2 була піддана залиттю стоками із каналізаційного стояка будинку, а потрапили через перекриття, стоки в свою чергу залили квартиру АДРЕСА_3 . Через відсутність доступу до квартири АДРЕСА_2 дослідження проводилося на підставі наданих замовником документів і результатів обстеження.

Як вбачається з наданих сторонами договорів купівлі-продажу 15 травня 2019 року позивач продав квартиру АДРЕСА_3 ОСОБА_11 , який 31 липня 2020 року продав її ОСОБА_12 .

Щодо обставин проживання осіб в квартирі АДРЕСА_2 судом першої інстанції правильно встановлено, що на час події власником квартири АДРЕСА_2 була ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.05.2000 р., яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла.

За відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень у справі №520/11979/15-ц за заявою ОСОБА_4 , заінтересована особа Одеська міська Рада, про встановлення факту, що має юридичне значення, 03.11.2015 року було ухвалено рішення, яким встановлено факт постійного проживання ОСОБА_4 , 1940 року народження і ОСОБА_7 , 1937 року народження за адресою АДРЕСА_8 на момент відкриття спадщини, а саме на день смерті ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_4 є рідною сестрою ОСОБА_7

09 серпня 2017 року Суворовським районним судом міста Одеси у справі №523/6368/16 за позовом ОСОБА_13 до ОСОБА_4 про визначення додаткового строку на вступ у спадщину, визнання права власності на спадкове майно, ухвалено рішення про визнання за ОСОБА_13 права власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 30.7 кв.м., житловою площею 12.5 кв.м. - у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7 .

05 травня 2021 року Одеським апеляційним судом ухвалена постанова про залишення вказаного рішення в силі.

26 жовтня 2022 року Верховним Судом вказані рішення від 09 серпня 2017 року та постанову від 05 травня 2021 року скасовані і справу №523/6368/16 передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Справа на теперішній час не розглянута.

Доказів проживання у квартирі АДРЕСА_1 будь-яких осіб та користування ними системою водовідведення, стороною відповідача не надано ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У ч. 1 ст. 4 ЦПК України законодавчо встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Відповідно до п.3 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» внутрішньобудинкові системи багатоквартирного будинку - механічне, електричне, газове, сантехнічне та інше обладнання в будинку, яке обслуговує більше одного житлового та/або нежитлового приміщення, у тому числі комунікації до обладнання споживача, системи автономного теплопостачання, бойлерні та елеваторні вузли, обладнання протипожежної безпеки, вентиляційні канали та канали для димовидалення, обладнання ліфтів, центральних розподільних щитів електропостачання від зовнішньої поверхні стіни будівлі до точки приєднання житлового (нежитлового) приміщення.

Управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб (п.14 ст.1 Закону).

Згідно з нормами ст.5 Закону до житлово-комунальних послуг належать:

1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком.

Послуга з управління багатоквартирним будинком включає:

утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо;

купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку;

поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;

2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

За нормами ст.6 Закону учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

Виконавцями комунальних послуг є: 1) послуг з постачання та розподілу природного газу - постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача; 2) послуг з постачання та розподілу електричної енергії - енергопостачальник або інший суб`єкт, визначений законом; 3) послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація; 4) послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води; 5) послуг з централізованого водопостачання - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання; 6) послуг з централізованого водовідведення - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водовідведення; 7) послуг з поводження з побутовими відходами - суб`єкт господарювання, визначений виконавцем послуг з вивезення побутових відходів у встановленому законодавством порядку.

Приписами ч.1-2 ст.22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Частиною 3 статті 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Згідно з ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з правової позиції, висловленої Верховним Судом України при розгляді справи N 6-183цс14 від 03.12.2014 року, законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини: якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Згідно із вимогами ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішення, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінивши надані докази в сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що знайшли своє підтвердження доводи позивача щодо причин залиття його квартири, оскільки зібраними доказами встановлено, що в квартирі АДРЕСА_2 , яка розташована над квартирою АДРЕСА_3 , в якій через наявну заборгованість по оплаті послуги водопостачання та водовідведення було встановлено пристрій для обмеження в користуванні водовідведення. В квартирах ніхто не проживав, позивач не вселився, а власник квартири АДРЕСА_2 померла в 2014 році. Судом першої інстанції правильно встановлено, що остаточний висновок про причини залиття було зроблено після надання доступу до квартири АДРЕСА_2 , про що свідчать фотографії.

Окремо необхідно зазначити, що експертом ТОВ ОФ «ІНЮГ-Експертиза» Петровим І.І. проводилося дослідження і надано висновок з визначенням як причин залиття так і розмір завданої шкоди. Даний висновок є письмовим доказом у справі і оцінюється судом на одному рівні з іншими доказами. При цьому, суд звертає увагу на те, що проміжок часу між встановленням пристрою і фіксацією залиття співпадає, а відповідач заперечуючи проти позову не надав доказів на спростування тверджень позивача, при тому, що встановлення вказаного пристрою підтверджено і відповідачем.

Посилання відповідача на невідповідність акту вимогам додатку №4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року №76, правильно не враховано судом першої інстанції, оскільки представлений текст акту в нормативному акті має типовий характер, і не є визначальним при вирішені спору.

Доводи відповідача про те, що позивач вже не є власником квартири і тому вже не має права щодо підтримання цих вимог, оскільки не поніс реальних витрат, не заслуговує на увагу, оскільки на час завдання шкоди був власником, тому його права порушені і підлягають захисту.

Враховуючи надані докази, наявність причинного зв`язку між залиттям і шкодою, суд першої інстанції правильно вважав, обґрунтованою вимогу про відшкодування матеріальної шкоди, оскільки підтверджено завдання шкоди залиттям квартири позивача .

Таким чином, позивачем доведена протиправність дій відповідача.

При визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції вмотивовано враховував, що мало місце залиття квартири позивача з вини відповідача, внаслідок якого було пошкоджено майно, також це залиття спричинило у позивача негативні зміни у звичайних умовах його життя, що зумовлено емоційними стресом, душевними стражданнями, негативними емоціями, переживаннями з приводу залиття та пошкодження квартири, неможливість вселення.

За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 10000 грн.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За вимогами ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За нормами ст.137 ЦПК України визначено:

1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з нормами ч.1 та 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За нормами ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з вимогами ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження витрат правничої допомоги суду надано квитанції про сплату 2600 грн та 2400 грн. 03.04.2018.

Суд першої інстанції правильно прийняв до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, та вважав, що стягнення судових витрати з відповідача на користь відповідача підлягають частковому задоволенню в розмірі суму 1085,7 грн., що складає судовий збір пропорційно задоволеній сумі стягнення .

Оскільки суду не надано договору про правничу допомогу та детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, тому вимога про стягнення правничої допомоги не підлягає задоволенню.

У підтвердження сплати вартості дослідження ТОВ ОФ «Інюг-Експертиза» позивачем сплачено 6740 грн, які підлягають стягненню з відповідача.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції (викладених у відзиві на позовну заяву) із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 23 грудня 2024 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк