Справа № 399/961/23
Провадження № 2/399/81/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

17 травня 2024 року смт Онуфріївка

Онуфріївський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Лях М.М., за участю секретаря судових засідань Гриценко Т.М., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Онуфріївка в залі суду за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрацію шлюбу як чоловіка та жінки, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного майна подружжя,

встановив:

До Онуфріївського районного суду Кіровоградської області з позовом звернувся представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрацію шлюбу як чоловіка та жінки, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного майна подружжя.

Просила встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_3 в період з 17 липня 2006 року по 03 травня 2011 року, визнати об`єктами спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - житловий будинок з господарськими будівлями (загальною площею 129.2 кв.м, житловою площею 92 кв.м), та земельну ділянку площею 0,1991 га (кадастровий номер: :51:001:0001), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , визнати за нею, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право власності по 1/2 частки за кожним на: житловий будинок з господарськими будівлями (загальною площа 129,2 кв.м, житловою площа 92 кв.м), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (сто тридцять дев`ять), та складається з: житловий будинок, цегляний - літ. «А», який має наступні надвірні будівлі: ганок - літ. «кр», гараж - літ. «Ж», літня кухня- літ. «Б», прибудова - літ. «б», сарай - літ. «В», сарай - літ. «З», сарай - літ. «Д», погріб - вх/пд, вбиральня - літ. «Г», душ - літ. «М», ворота - № 2, огорожа - № 1, водопровід - літ. «вв», та право власності по 1/2 частки за кожним на земельну ділянку, площею 0, 1991 га (кадастровий номер: :51:001:0001), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (сто тридцять дев`ять), визнати об`єктами спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - автомобіль HONDA CR-V, тип ТЗ - загальний легковий універсал, 2004 року випуску, VIN код ТЗ НОМЕР_1 , чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 та причіп «Кремень», державний номерний знак НОМЕР_3 , зеленого кольору, VIN код НОМЕР_4 .

Просила поділити між нею ОСОБА_1 та ОСОБА_3 автомобіль HONDA CR-V, тип ТЗ - загальний легковий універсал, 2004 року випуску, VIN код НОМЕР_5 , чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 , та причіп «Кремень», державний номерний знак НОМЕР_3 , зеленого кольору, VIN код НОМЕР_4 , шляхом стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 вартість 1/2 частини автомобіля HONDA CR-V, тип ТЗ - загальний легковий універсал, 2004 року випуску, VIN код НОМЕР_5 , чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 , що становить - 172 354 грн. 00 коп. (сто сімдесят дві тисячі триста п`ятдесят чотири гривні 00 копійок), та вартості 1/2 частини причепа «Кремень», державний номерний знак НОМЕР_3 , зеленого кольору, VIN код НОМЕР_4 , що становить - 21 000 грн. 00 коп., залишивши в користування зазначені спірні транспортні засоби.

Позов мотивує тим, що з відповідачем ОСОБА_3 познайомилися в 1996 році в Латвії. З 2001 року по 2006 рік зустрічались, як чоловік і жінка, а з 17 липня 2006 року стали проживати як подружжя, вели спільний бюджет, мали взаємні права та обов`язки пов`язані спільним побутом, які є притаманні сімейним відносинам, купували спільно речі домашнього вжитку, одяг та інше, святкували дні народження та інші свята, у них був спільний бюджет, яким вони розпоряджалися як подружжя. З липня 2006 року по листопад 2008 року, проживали однією сім`єю з ОСОБА_3 на найманій квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . В листопаді 2008 року вони як подружжя переїхали проживати у відомчу квартиру, яка позивачу була надана за адресою: АДРЕСА_3 , що можуть підтвердити свідки. Оскільки свідки проживають в ОСОБА_5 , та через активні бойові дії на території України не можуть особисто прибути до суду та надати свої свідчення, їх покази задокументовано на офіційних письмових заявах, де їх справжність підпису засвідчено нотаріусом із перекладом з латиської мови на українську мову.

Шлюб між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_6 був розірваний на підставі рішення суду Латвійської Республіки м. Єлгава 11 жовтня 2010 року (справа № С15229709). Відповідно до даного рішення було встановлено, що з попереднім чоловіком позивач не проживала спільно з 1995 року, не вели спільне господарство, а тому це пов`язується із тим фактом, що з 2006 року в позивача була створена інша сім`я з ОСОБА_3 . Даний факт підтвердив у згаданому рішенні суду і колишній чоловік позивачки - ОСОБА_7 .

03 травня 2011 року сторони офіційно зареєстрували їх подружні стосунки в ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_6 , актовий запис за № 61. Місце реєстрації: Відділ ДРАЦС Єлгави, Латвійська Республіка. В Латвії разом з відповідачем проживали до 21 квітня 2013 року, а потім разом, як подружжя вирішили виїхати до України.

Перебуваючи в Латвії, та проживаючи з ОСОБА_3 однією сім`єю, вони наприкінці 2007 року вирішили придбати для їх сім`ї будинок в Україні, оскільки вже в той час вирішили, що будуть мешкати як сім`я саме в Україні.

06 листопада 2007 року ОСОБА_3 надав довіреність на ім`я своєї рідної сестри ОСОБА_8 для оформлення на його ім`я купівлі - продажу нерухомості (довіреність була посвідчена приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Спірідовичем М.В., реєстровий № 5200).

Далі, ОСОБА_1 14 грудня 2007 року на ім`я рідної сестри ОСОБА_3 - ОСОБА_8 зробила переказ грошових коштів у сумі 13 000, 00 євро, що підтверджується інформацією про рахунок (від 01.12.2007- 31.12.2007).

Спочатку ними був підібраний один будинок, але наприкінці 2007 року різко зросли ціни на нерухомість, і вони були вимушені відмовитися від покупки первісного об`єкту, а потім підібрали будинок в АДРЕСА_4 (після перейменування - АДРЕСА_1 , який був придбаний в квітні 2008 року.

11 квітня 2008 року на ім`я ОСОБА_3 був оформлений договір купівлі - продажу житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований в АДРЕСА_4 (після перейменування - АДРЕСА_1 . Договір посвідчено державним нотаріусом Онуфріївської державної нотаріальної контори Оніщенко А.А., реєстровий № 2047.

Згідно до п. 4 Договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями вартість вищевказаного нерухомого майна зазначена - 125 685 грн. Згідно до роздруківки з сайту Міністерства фінансів України станом на 11.04.2008 року (момент укладення та посвідчення договору купівлі-продажу будинку) курс євро до гривні становив - 100 EUR = 801,68 коп. Тобто, даний курс узгоджується із тим, що загальна сума придбання будинку в євро на 11.04.2008 року становила - 15 710,62 євро.Таким чином, позивач в повному обсязі підтверджує походження грошових коштів та їх цільове призначення, а саме придбання житла в інтересах сім`ї.

Право власності на житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 (колишня назва - АДРЕСА_4 ) було зареєстровано за ОСОБА_3 , що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав Світловодським КП «МБТІ» 30.05.2012 року (копія додається) та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за № 355153574 від 21.11.2023 року.

Крім цього, 11 квітня 2008 року державним нотаріусом Онуфріївської державної нотаріальної контори Оніщенко А.А. був посвідчений на ім`я ОСОБА_3 договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0, 1991 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 , реєстровий № 2049 (колишня назва - АДРЕСА_4 ). Кадастровий номер земельної ділянки: :51:001:0001 (дата державної реєстрації земельної ділянки 11.02.2014 року).

Реєстрація вищевказаної земельної ділянки за відповідачем була здійснена 11.02.2014 року, на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу, а тому момент права власності у відповідача ОСОБА_3 на дану ділянку виник саме 11.02.2014 року. Даний факт підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за № 355153574 від 21.11.2023 року. Тому, вказана земельна ділянка так само підлягає до поділу як спільного сумісного майна подружжя, оскільки її реєстрація права власності відбулась за ОСОБА_3 вже після їх офіційної реєстрації шлюбу, тобто в 2011 році.

Також, спільно з відповідачем, в період спільного проживання однією сім`єю сторонами був придбаний автомобіль HONDA CR-V, тип ТЗ загальний легковий універсал, 2004 року випуску, VIN код НОМЕР_5 , чорного кольору. Реєстрація даного транспортного засобу була проведена на ім`я ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Додатково нами був придбаний причіп «Кремень», державний номерний знак НОМЕР_7 , зеленого кольору. Дата реєстрації транспортного засобу 16 квітня 2014 року, VIN код НОМЕР_4 . Тобто, права власності як на автомобіль так і на причіп у ОСОБА_3 виникли 29.08.2013 року, та 16.04.2014 року відповідно. А тому вказане майно також підлягає поділу як спільне майно подружжя. Оцінка даних транспортних засобів додається до позову. Згідно до роздруківки з сайту RST.ua вбачається, що вартість спірного автомобіля аналогічної марки та характеристик становить - 9 100, 00 долларів США, що є еквівалентом на дату подачі позову - 344 708 грн. 00 коп. Вартість спірного причепу згідно до роздруківки з сайту OLX.ua становить - 42 000, 00 грн.

За час спільного проживання у шлюбі сторонами по справі проводилась робота по покращенню будинку, ремонтні роботи по оздобленню внутрішніх приміщень, купувалось багато речей побутового призначення у вигляді технічних приладів тощо. Все це залишилося у відповідача, який відмовився поділити спільне майно в добровільному порядку.

В березні 2022 року у зв`язку з введенням воєнного стану на території України позивачка ОСОБА_1 була вимушена виїхати до Латвії. А коли в квітні 2023 року повернулася, то відповідач не впустив її до будинку, не віддав особисті речі, пояснивши це тим, що в нього інша жінка. У зв`язку з тим, що відповідач не віддавав її особисті речі, вона навіть була вимушена викликати працівників поліції та за допомогою працівників поліції повертати свої речі.

Рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 16.11.2023 року (справа № 399/701/23) шлюб між позивачкою ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - розірваний.

Факт спільного проживання з відповідачем підтверджується: нотаріально засвідченими поясненнями свідків (з перекладом з латиської на українську мову), рішенням суду Латвії про розірвання шлюбу ОСОБА_1 , фотокартками з сімейного альбому, документальними фактами придбання нерухомого та рухомого майна тощо. Між нами з відповідачем ОСОБА_3 склались всі відносини, що притаманні подружжю. Даний факт також можуть підтвердити свідки, які добре знають їх родину та спілкувалися з ними як в ОСОБА_5 , так і в Україні.

Таким чином, ОСОБА_1 , підтверджує факт спільного з ОСОБА_3 проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу: документами на придбання нерухомого та рухомого майна (перелічені вище); документальним підтвердженням грошових переказів; доказами свідків, засвідчених нотаріально з перекладом на українську мову; фото-доказами спільного з відповідачем проживання, відпочинку; документальним підтвердженням спільного проживання та реєстрації місця проживання за однією адресою. Ці та інші докази в сукупності дають повне представлення їх спільного проживання з відповідачем саме в якості сім`ї із відповідними відносинами, що притаманні подружжю.

Щодо розподілу спірного рухомого майна звернули увагу на наступне. Спірний автомобіль HONDA CR-V, 2004 року випуску, чорного кольору, VIN код НОМЕР_5 (дата останньої реєстрації ТЗ 29.08.2013 Світловодське ВРЕВ ДАІ УМВС України в Кіровоградській області) є неподільною річчю, а тому виділ в натурі частки позивача є неможливим. Крім того, відповідач ОСОБА_3 користується спірним автомобілем одноособово і категорично заперечує проти передачі позивачу в користування вищевказаного автомобіля. А тому, просила суд тільки стягнути з відповідача на її користь компенсацію вартості 1/2 частки спірного автомобіля.

Згідно до роздруківки з сайту RST. ua вбачається, що вартість спірного - автомобіля аналогічної марки та характеристик становить - 9 100 доларів США, що еквівалентом на дату подачі позову - 344 708 грн. 00 коп. Вартість спірного причепу згідно до роздруківки з сайту OLX.ua становить - 42 000, 00 грн.

Вартість 1/2 частки від всього рухомого майна на яке позивач претендує становить - 193 354 грн. 00 коп. Вартість житлового будинку з господарськими будівлями відповідно до звіту про оцінку майна від 12.12.2023 року складає 711 000 грн. Вартість земельної ділянки відповідно до звіту про оцінку майна від 12.12.2023 року складає 120 000 грн. (сто двадцять тисяч гривень 00 копійок). Вартість 1/2 частки від всього нерухомого майна на яке позивач претендує становить - 415 500 грн.

Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 25.12.2023 року забезпечено позов та заборонено відчуження об`єкту поділу спільного майна подружжя.

Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 25.12.2023 року відкрито спрощене провадження по справі та призначено розгляд справи по суті.

27 лютого 2024 року представником відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подано відзив на позовну заяву в якому позовні вимоги ОСОБА_1 , вказані у позовній заяві, визнав частково, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

У поданій позовній заяві ОСОБА_1 , у тому числі, зазначає, що з відповідачем по справі, ОСОБА_3 познайомилася в 1996 році в Латвії. Зазначає, що з 2001 року по 2006 рік сторони зустрічались, як чоловік і жінка, а з 17 липня 2006 року стали проживати як подружжя, вели спільний бюджет, мали взаємні права та обов`язки пов`язані спільним побутом, які є притаманні сімейним відносинам, купували спільно речі домашнього вжитку, одяг та інше, святкували дні народження та інші свята, у їх був спільний бюджет, яким вони розпоряджалися як подружжя.

Відповідач ОСОБА_3 заперечуючи вищевикладене зазначив наступне.

Зазначив, що згідно п. 6 ст. 13 Закону України Про судоустрій та статус суддів, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Зважаючи на це, вважає за можливе вказати наступну правову позицію Верховного суду, а саме на Постанову Верховного Суду від 26.09.2018 року по справі № 244/4801/13-ц, де зазначено, що, перебування в зареєстрованому шлюбі виключає встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Отже, факт перебування ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі до 11 жовтня 2010 року (ухвалення рішення суду про розірвання попереднього шлюбу) виключає можливість встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_3 до 11 жовтня 2010 року. Щодо твердження позивача про те, що встановлення рішенням суду Латвійської Республіки обставин, що з попереднім чоловіком позивач не проживала спільно з 1995 року, не вела спільне господарство, а тому це пов`язується із тим фактом, що з 2006 року у позивача була створена інша сім`я з ОСОБА_3 , відповідач заперечив.

А саме, відповідно до постанови Верховного Суду від 04.06.2020 року у справі № 522/775 8/14-ц преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Суб`єктивними межами є те, що в двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду.

Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі. При цьому, оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники, то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах.

Особи, які не брали участі в цивільній, господарській або адміністративній справі, в якій судом ухвалено відповідне судове рішення, мають право при розгляді іншої цивільної справи за їх участю оспорювати обставини, встановлені цими судовими рішеннями. У даному випадку суд ухвалює рішення на основі досліджених у судовому засіданні доказів. Тобто, якщо у справі беруть участь нові особи, то преюдиційний характер рішення втрачається.

Враховуючи, що у даній справі інший склад учасників ніж у справі про розірвання шлюбу, винесеним судом Латвійської Республіки м. Єлгава 11.10.2010 року, відповідач повністю заперечує вважати доведеною ту обставину, що Позивач не проживала спільно з попереднім чоловіком з 1995 року, не вела спільне господарство, а тому це пов`язується із тим фактом, що з 2006 року у позивача була створена інша сім`я з ОСОБА_3 . Указані обставини підлягають встановленню у даній справі - на загальних підставах.

ОСОБА_3 не визнає спільне проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_1 до 2010 року. А саме, хоче вказати, що дійсно, у 1996 році познайомився із позивачем. Починаючи з 2001 року вони почали зустрічатися із ОСОБА_1 . Але до 2010 року сторони разом не проживали, не вели спільного господарства, не мали відповідних обов`язків, які мають один перед одним кожен із подружжя.

Хоч сторони і мали почуття закоханості, але ці стосунки, на думку відповідача, не мали ознак шлюбних відносин. І лише у 2010 році, після розірвання позивачем попереднього шлюбу, ОСОБА_3 почав проживати разом із ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Крім того, показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Так, ОСОБА_3 не визнає твердження позивача, що додані до позовної заяви копії фотографій, на яких зображені ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , є доказом спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 17 липня 2006 року по 03 травня 2011 року. Також, на вказаних фотографіях не вказано дату їх створення. Як вже зазначалося вище, починаючи з 2001 року вони почали зустрічатися із ОСОБА_1 . Але до 2010 року сторони разом не проживали, не вели спільного господарства, не мали відповідних обов`язків, які мають один перед одним кожен із подружжя. Так, сторони проводили разом час, подорожували, приїздили із Латвійської Республіки до України, але не проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Щодо показань свідків, задокументованих на офіційних письмових заявах, де їх справжність підпису засвідчено нотаріусом із перекладом з латиської мови на українську мову, ОСОБА_3 заперечив, оскільки чинним Цивільним процесуальним кодексом України не передбачено порядку подання стороною по справі доказів (показань свідків), задокументованих на офіційних письмових заявах, хоч справжність їх підпису і засвідчено нотаріусом.

Тож, вважає, що подані докази - є недопустимими доказами, тобто такі, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а суд не повинен брати їх до уваги при винесенні рішення по справі. У відзиві на позов представник відповідача вказав, що ОСОБА_3 не заперечує тієї обставини, що орієнтовно 14 грудня 2007 року на ім`я його сестри, ОСОБА_8 , ОСОБА_1 зробила переказ грошових коштів у сумі 13 000 євро.

Так, дійсно, у 2007 році ОСОБА_3 вирішив придбати будинок в с. Успенка Онуфріївського району Кіровоградської області. Хоча, до 2007 року, ОСОБА_3 мав постійний дохід, але в нього була відсутня вся необхідна сума для цього. ОСОБА_3 у 2007 році попрохав у ОСОБА_1 , позичити йому вказану суму для придбання вказаного будинку. Про переїзд до України позивача разом із відповідачем, тим більше у придбаний будинок, на той час у ОСОБА_3 планів не було. Також, ОСОБА_3 , на той час, не пропонував ОСОБА_1 такий переїзд, а придбати будинок хотів для себе.

У зв`язку із близькими стосунками, які були між сторонами на той час, ОСОБА_1 - позичила вказану суму. Але, вже у 2008 році - ОСОБА_3 повністю повернув Позивачу позичені кошти.

Сестра Відповідача, ОСОБА_8 , як представник свого брата, у 2008 році уклала договір купівлі-продажу житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_4 (після перейменування - АДРЕСА_1 . Але пересилання вищевказаних коштів, на думку ОСОБА_3 , не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Щодо посвідчення 11 квітня 2008 року на ім`я відповідача договору купівлі - продажу земельної ділянки, площею 0, 1991 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 , (кадастровий номер земельної ділянки: :51:001:0001) ОСОБА_3 зазначив.

Так, реєстрація вищевказаної земельної ділянки за відповідачем була здійснена 11.02.2014 року, на підставі вищевказаного договору купівлі - продажу. Але, згідно ст. 377 Цивільного кодексу України, до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувана (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України.

Крім того, державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.

Зважаючи на вищевикладене, на переконання ОСОБА_3 позовна вимога ОСОБА_1 про визнання об`єктом спільної сумісної власності земельної ділянки площею 0, 1991 га кадастровий :51:001:0001) - не підлягає задоволенню.

У поданій позовній заяві ОСОБА_1 , також зазначає, що спільно з Відповідачем, в період спільного проживання однією сім`єю сторонами був придбаний автомобіль HONDA CR-V, тип ТЗ загальний легковий універсал, 2004 року випуску, VIN код НОМЕР_5 , чорного кольору. Реєстрація даного транспортного засобу була проведена на ім`я ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Додатково сторонами був придбаний причіп «Кремень», державний номерний знак НОМЕР_7 , зеленого кольору. Дата реєстрації транспортного засобу 16 квітня 2014 року, VIN код НОМЕР_4 . Тобто, права власності як на автомобіль так і на причіп у ОСОБА_3 виникли 29.08.2013 року, та 16.04.2014 року відповідно. А тому вказане майно також підлягає поділу як спільне майно подружжя.

В заперечення вищевикладеного ОСОБА_3 зазначив, що автомобіль HONDA CR-V, 2004 року випуску, VIN код НОМЕР_5 , був придбаний ОСОБА_3 у 2007 році в Латвійській Республіці за кошти, які належали відповідачу особисто.

Після придбання, вказаний автомобіль був транспортований з Латвійської Республіки до України, розмитнений у встановленому законодавством України порядку. І тільки у 2014 році вказаний автомобіль був зареєстрований належним чином у відповідному реєстрі України.

Також, ОСОБА_3 не згоден із вартістю спірного автомобіля, про яку вказує позивач та вважає, що для її встановлення - необхідне призначення відповідної судової експертизи. При цьому, згідно чинного Цивільного процесуального кодексу України та практики Верховного Суду, тягар доказування - покладається на позивача.

У відзиві відповідач зазначив, що визнає придбання, під час шлюбу, причепа « ОСОБА_10 », державний номерний знак НОМЕР_7 . Для встановлення ринкової вартості на час розгляду справи - також вважає за необхідне призначення відповідної судової експертизи. Тож, позивачем не надано достатніх та належних доказів, які б підтверджували факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 17 липня 2006 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивачем не надано виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію або вселення, актів органів місцевого самоврядування чи будь-яких інших письмових доказів, які б підтверджували факт спільного проживання однією сім`єю. Надання позивачем задокументованих на офіційних письмових заявах, хоч справжність їх підпису і засвідчено нотаріусом, свідчення свідків не передбачено чинним ЦПК України, та, на думку відповідача, повинні бути визнанні недопустимими доказами.

Факт придбання нерухомого майна, як вказувалося вище, не є підтвердженням шлюбних відносин між сторонами, а, лише, вказує, що внаслідок близьких стосунків відповідача із позивачем, остання позичила відповідачу необхідну суму коштів для придбання власного будинку. Отже, у зв`язку із перебуванням ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі до 11 жовтня 2010 року (ухвалення рішення суду про розірвання попереднього шлюбу), дана обставина виключає можливість встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_3 , як мінімум, до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Тож, зважаючи на вищевикладені обставини, ОСОБА_3 вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 , викладені у позовній заяві про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу як чоловіка та жінки, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного майна подружжя підлягають частковому задоволенню - в частині поділу причепа « ОСОБА_11 ».

Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 08 грудня 2024 року забезпечено позов та заборонено відчуження об`єкту поділу спільного майна подружжя.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позов підтримали та надали пояснення згідно позовної заяви.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 позов визнали частково та надали пояснення згідно поданого відзиву на позовну заяву.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_3 є братом його дружини. Знає, що сторони по справі були в шлюбі, розірвали його, а тепер ділять майно. З якого часу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 одружені не пам`ятає, можливо з 2011 року. Свідок пам`ятає, що перший раз сторони приїхали в Україну як пара в гості до матері відповідача. Коли ОСОБА_3 розлучився з першою дружиною та приїздив в гості говорив, що хоче повернутись до України на постійне проживання і йому сестра почала шукати будинок. Коли будинок купили ОСОБА_3 приїхав з ОСОБА_5 і робив там ремонт, а потім через пару років сторони приїхали вдвох з Латвії, перевезли речі і почали проживати в спірному будинку.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що є сестрою відповідача. В 2007 році ОСОБА_1 та ОСОБА_3 приїхали в Україну в гості так вони з позивачкою і познайомились. Коли вони були в гостях свідок запропонувала їм переїхати жити до України. Далі сторони попросили свідка знайти їм будинок. Свідок шукала будинок для придбання з осені 2007 року, а знайшла в березні 2008 року. Восени 2007 року позивачка вислала свідку кошти для придбання будинку на рахунок банку Фінанси і Кредит. Кошти були на рахунку до весни 2008 року. 13.04.2008 свідок помінялана гривні, а потім на долари 34 тисячі. Перед цим в жовтні місяці 2007 року приїхав відповідач і в нотаріуса вони оформили доручення згідно якого свідок мала право купити будинок на ім`я брата 11 квітня 2008 року. Після купівлі будинку свідок переїхала туди проживати і наглядала за домоволодінням. Строни приїжджали до України кожного року і робили там ремонт. В червні 2008 року приїхали перший раз після купівлі житла, подивились будинок і почали ремонат, спершу міняли вікна, купили газову плиту і колонку. Свідок жила там до 2013 року і наглядала за домоволодінням. В 2013 році сторони переїхали жити до будинку, а свідок восени 2012 року повернулась проживати до м. Кременчука. Спочатку приїхав брат, а потім позивачка. Кошти, які прислала на її рахунок позивач ОСОБА_1 були призначені для купівлі будинку. Коли позивач приїздила до України залишала свідку кошти на ремонт будинку. Вся їх сім`я і знайомі сприймали ОСОБА_1 та ОСОБА_3 як чоловіка та жінку. З якого часу брат проживав з ОСОБА_1 не знає, він говорив що разом проживали на квартирі з якого часу не знає. Договір купівлі-продажу житлового будинку і земельної ділянки оформлено на брата, бо позивачка не могла приїхати через роботу.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що проживає в с. Успенка поряд з домоволодінням, де проживали сторони та є їх сусідкою, де проживали сторони з 2007 року по 2013 рік свідок не знає. Познайомилась з ними з 2013 року. Була гарна сім`я, буго господарство, сторони тримали свійських тварин, позивач готувала їжу, доглядала за огородом, наводила лад в будинку. Про те, що позивач давала кошти на купівлю будинку та на ремонт знає зі слів позивача та ОСОБА_8 . В селі сторін сприймали як чоловіка та дружину. В 2008 спочатку поселилась в спірному житловому будинку ОСОБА_8 з чоловіком. Познайомилась з позивачем в 2008 році приїздила до села Успенки і ОСОБА_1 приходила до неї поводу.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що сторони з 2006 до 2013 рік зі слів сторін проживали в м. Єлгала в Латвії. Всі знайомі сприймали їх як чоловіка та дружину, свідок з чоловіком товаришували сім`ями, ходили в гості один до одного та відмічали свята. Проживали від нас через один будинок. Купили будинок, спочатку проживала сестра відповідача. Позивач надавала кошти на ремонт, а відповідач робив ремонт. В 2013 році сторони переїхали жити до будинку і перевезли свої речі. Коли сторони зареєстрували шлюб свідку невідомо. Сторони самі розповідали, що кошти на придбання будинку надавала позивач. До 2013 року зі сторонами не були знайомі.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснив, що сторони переїхали проживати до с. Успенки в 2013 році і проживали до початку війни 2022 року. Будинок придбала сестра відповідача. Сторони вели спільне господарство, відповідач не працював, позивач отримувала пенсію. Всі знайомі сприймали їх як чоловіка та дружину, свідок з чоловіком товаришували сім`ями, ходили в гості один до одного та відмічали дні народження.

Заслухавши сторони, представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи суд встановив наступні факти та відповідні правовідносини.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст.77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України).

Судом встановлено, що 11 квітня 2008 року на користь ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований в АДРЕСА_4 (після перейменування - АДРЕСА_1 . Договір посвідчено державним нотаріусом Онуфріївської державної нотаріальної контори Оніщенко А.А., реєстровий № 2047/т. 1, а.с.82-84/.

Право власності на житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 (колишня назва - АДРЕСА_4 ) було зареєстровано за ОСОБА_16 , що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав Світловодським КП «МБТІ» 30.05.2012 року (копія додається) та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за № 355153574 від 21.11.2023 року/т. 1, а.с. 79-81/.

11 квітня 2008 року державним нотаріусом Онуфріївської державної нотаріальної контори Оніщенко А.А. був посвідчений на ім`я ОСОБА_3 договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0, 1991 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 , реєстровий № 2049 ( колишня назва АДРЕСА_4 ). Кадастровий номер земельної ділянки: :51:001:0001 (дата державної реєстрації земельної ділянки11.02ю2014 року) /т. 1, а.с.87-89/.

Раніше, 14 грудня 2007 року, позивач ОСОБА_1 на ім`я рідної сестри ОСОБА_3 - ОСОБА_8 зробила переказ грошових коштів у сумі 13 000 євро, що підтверджується інформацією про рахунок (від 01.12.2007- 31.12.2007) /т. 1, а.с. 94-99.

Згідно договору купівлі продажу від 01.10.2007 року відповідач ОСОБА_3 придбав автомобіль HONDA CR-V, 2004 року випуску, VIN код НОМЕР_5 у 2007 році в Латвійській Республіці /т. 1, а.с.237/. Реєстрація даного транспортного засобу була проведена на ім`я ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Іменем Латвійської Республіки від 11 жовтня 2010 року було розірвано шлюб між ОСОБА_17 та позивачем по даній справі ОСОБА_1 /т, 1 а.с. 100-108/.

03 травня 2011 року в Латвійській Республіці ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_6 , актовий запис за № 61. Місце реєстрації: Відділ ДРАЦС Єлгави, Латвійська Республіка. /т. 1, а.с. 67-70/.

16 квітня 2014 року за відповідачем ОСОБА_3 було зареєстровано причіп «Кремень» д.н.з. НОМЕР_3 , зеленого кольору VIN код НОМЕР_4 /т. 1, а.с. 243/

Рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 16 листопада 2023 року, яке набрало законної сили 14.02.2024 року шлюб між сторонами розірвано /т. 1, а.с.71-78/.

Позивачем ОСОБА_1 до позовної заяви додано фото на яких зображені сторони разом в різні роки починаючи з 2007 року по 2022 рік /т. 1, а.с. 48-51, 58,59, 64-66/.

Крім того, позивачем ОСОБА_1 до позовної заяви додані нотаріально засвідчені з перекладом на українську мову свідчення ОСОБА_20 та ОСОБА_21 згідно яких свідкам відомо, що сторони почали проживати разом в Латвії з 2006 року як сім`я, проживали в одному помешканні, вели спільне господарство та придбали легковий автомобіль та будинок в Україні /т. 1, а.с. 108-117/.

Згідно довідки від 05.12.2023 року Державної податкової служби Латвійської Республіки ОСОБА_19 проживала по АДРЕСА_5 , отримувала заробітну плату в 2005 11109, 04 євро, в 2006 12419, 86 євро, в 2007 14605, 38 євро, в 2008 14122, 26 євро /т. 1, а.с. 117-121/.

Згідно довідки Єлгавської міської державної адміністрації Валентина У`льянова в 2022 році задекларувала своє місце проживання: АДРЕСА_6 , а.с. 122-125/.

Згідно довідки Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області за вих. № 70 від 07.02.2024 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 фактично проживали з 30.04.2013 року до 13.03.2022 року разом за адресою: АДРЕСА_1 /т. 1, а.с. 230/.

Згідно податкової книги з заробітної плати Серії BID № 025199 з латвійської мови на українську мову із нотаріальним посвідченням відповідача ОСОБА_3 останній з 1996 року до 2006 року працював в ТОВ «Мадара», з 27.02.2006 року по 25.08.2007 року працював в АТ «Рігас Вагонбівес РПНІКА», з 03.12.2007 по 01.08.2008 року працював в ТОВ «Міком», а з 21.03.2011 року по 03.04.2013 року в ТОМ «ЗМР» /а.с. 231-235/.

Згідно відповіді Управління у справах громадянства та міграції від 7 березня 2024 року № 415/2024 року підтверджено, що Сергій Волоковий, персональний код 8, адреса PASTA IELA 36-61, JELGAVA, LV-3001, був на обліку з 2007 року 16 березня по 15 жовтня 2009 року /т. 2, а.с. 15, 16, 28/.

Згідно п.1 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами в порядку окремого провадження, але, оскільки існує спір про право на спадкове майно, суд розглядає дану справу в порядку позовного провадження.

Згідно з положеннями частин 1, 2 ст. 21 СК шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ч.1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.

Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.

Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Разом із тим згідно зі ст. 74 СК якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, упродовж якого було придбане спірне майно.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Аналіз указаних норм дозволяє зробити висновок про те, що для застосування положень цієї статті необхідною умовою є, зокрема, встановлення факту не перебування осіб у будь-якому іншому шлюбі.

Позивач просить встановити факт проживання однією сім`єю з 17 липня 2006 року по 3 травня 2011 року, в той же час встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_17 в період часу з 30 квітня 1976 року до набрання законної сили рішення Єлгавського суду Латвійської Республіки від 10 жовтня 2010 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_22 до ОСОБА_23 про розірвання шлюбу.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Покази свідків та долучені спільні фотографії не можуть бути підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Факт фотографування сторін разом не є доказом їх спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки.

Досліджені в суді письмові докази, у сукупності з показами свідків, підтверджують лише факт дружніх, інтимних стосунків між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а не перебування у фактичних шлюбних відносинах.

Належних та допустимих доказів, які б свідчили про спільне проживання позивачки та відповідача як чоловіка та жінки, тобто наявність сім`ї, у період з часу з 17 липня 2006 по 3 травня 2011 року матеріали справи не містять. ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_17 в період часу з 30 квітня 1976 року до набрання законної сили рішення Єлгавського суду Латвійської Республіки від 10 жовтня 2010 року.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Згідно з частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Судом встановлено, що 11 квітня 2008 року на користь ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований в АДРЕСА_4 (після перейменування - АДРЕСА_1 . Договір посвідчено державним нотаріусом Онуфріївської державної нотаріальної контори Оніщенко А.А., реєстровий № 2047/т. 1, а.с.82-84/.

Право власності на житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 (колишня назва - АДРЕСА_4 ) було зареєстровано за ОСОБА_16 , що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав Світловодським КП «МБТІ» 30.05.2012 року (копія додається) та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за № 355153574 від 21.11.2023 року/т. 1 а.с. 79-81/.

11 квітня 2008 року державним нотаріусом Онуфріївської державної нотаріальної контори Оніщенко А.А. був посвідчений на ім`я ОСОБА_3 договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0, 1991 га, цільове призначення : для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і гпоруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 , реєстровий № 2049 ( колишня назва АДРЕСА_4 ). Кадастровий номер земельної ділянки: :51:001:0001 (дата державної реєстрації земельної ділянки11.02ю2014 року) /т. 1, а.с.87-89/.

Згідно договору купівлі продажу від 01.10.2007 року відповідач ОСОБА_3 придбав автомобіль HONDA CR-V, 2004 року випуску, VIN код НОМЕР_5 у 2007 році в Латвійській Республіці /т. 1, а.с. 237/.

Тобто, вище перераховане майно, яке позивач ОСОБА_1 просить визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнати за нею 1/2 частину права власності та поділити набуте відповідачем ОСОБА_3 в період перебування ОСОБА_1 в зареєстрованому шлюбі.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не вказують на те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю (див. постанову Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15-ц).

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №129/2115/15-ц зазначено, що для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат; вказані обставини судом не встановлено, а показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення вказаного факту.

Лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (див. постанову Верховного Суду від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20).

Отже, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження факту її проживання з ОСОБА_24 , однією сім`єю в період з 17 липня 2006 року по 3 травня 2011 року до реєстрації шлюбу.

Суд вважає помилковим твердження позивача та її представника про те, що встановлені рішенням суду Латвійської Республіки обставин, що з попереднім чоловіком позивач не проживала спільно з 1995 року, не вела спільне господарство, а тому це пов`язується із тим фактом, що з 2006 року у позивача була створена інша сім`я з ОСОБА_3 є преюдиційним з наступних підстав.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Іменем Латвійської Республіки від 11 жовтня 2010 року було розірвано шлюб між ОСОБА_17 та позивачем по даній справі ОСОБА_1 . В описовій частині вказаного рішення позивач зазначив, що сторони разом не проживають разом вже вісім років та не ведуть спільне господарство. Відповідач позов визнала та пояснила, що з позивачем живуть окремо з 1998 року. /т. 1 а.с. 100-108/.

У постанові Верховного суду України від 19 грудня 2019 року у справі № 520/11429/17 заначено, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом (постанова КГС ВС від 19 грудня 2019 року по справі №916/1041/17).

Суть преюдиції полягає в неприпустимості ставлення під сумнів судового рішення, яке набрало законної сили, а також повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Преюдиціальність, це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами (постанова КГС ВС від 26 листопада 2019 року по справі № 902/201/19, постанова КГС ВС від 15 жовтня 2019 року по справі № 908/1090/18).

Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини (далі Конвенція) та практику суду як джерело права. У преамбулі та статті 6 параграфа 1 Конвенції, у рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (постанова КЦС ВС від 17 грудня 2019 року по справі № 641/1793/17).

Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення. Не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення (постанова КЦС ВС від 11 грудня 2019 року по справі № 320/4938/17).

Суб`єктивними межами преюдиції є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішенням; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини (постанова КЦС ВС від 11 грудня 2019 року по справі №320/4938/17).

Преюдиційне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом (постанова КГС ВС від 10.10.2019 по справі №910/2164/18, постанова КГС ВС від 08.07.2019 по справі №908/156/18).

Отже, преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2018 у справі № 917/1345/14 (провадження№ 12-144гс18).

Враховуючи, що у даній справі інший склад учасників ніж у справі про розірвання шлюбу, винесеним судом Латвійської Республіки м. Єлгава 11.10.2010 року, обставини на які посилається позивач не знайшти відображення в мотивувальній частині судового рішення на яке посилається позивачка, тому ті обставини не можна вважати преюдиційними.

16 квітня 2014 року за відповідачем ОСОБА_3 було зареєстровано причеп «Кремень» д.н.з. НОМЕР_3 , зеленого кольору VIN код НОМЕР_4 /т. 1, а.с. 243/.

У відзиві на позов ОСОБА_3 визнає придбання, під час шлюбу, причепа «Кремень», державний номерний знак НОМЕР_7 , проте не визнав вартість спірного автомобіля.

Тобто судом встановлено, що причіп «Кремень», державний номерний знак НОМЕР_7 був придбаний ОСОБА_3 в період перебування в шлюбі з ОСОБА_1 , отже є спільною сумісною власністю подружжя, позов в частині визнання даного рухомого майна спільною сумісною власністю визнано відповідачем, тобто спір в цій частині позовних вимог між сторонами відсутній.

Частинами першою, четвертою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивач має право на грошову компенсацію половини вартості спірного транспортного засобу.

Позивач просила поділити між нею та ОСОБА_3 причіп «Кремень», державний номерний знак НОМЕР_3 , зеленого кольору, VIN код ТЗ НОМЕР_8 , шляхом стягнення з ОСОБА_3 на її користь вартості 1/2 частини причепа «Кремень», державний номерний знак НОМЕР_3 , зеленого кольору, VIN код ТЗ НОМЕР_8 , що становить - 21 000 грн. 00 коп.

В обґрунтування вартості спірного причіпа позивачка надала роздруківку з сайту OLX.ua з якого видно, що його вартість згідно до роздруківки з сайту становить - 42 000, 00 грн.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем ОСОБА_3 не заперечувалось, що причіп «Кремень», державний номерний знак НОМЕР_3 знаходиться у його користуванні, проте не визнавалась його вартість.

Клопотання про призначення у цій справі відповідної експертизи щодо визначення дійсної вартості вказаного транспортного засобу сторони та їх представники не заявляли.

У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не надала суду доказів, які б підтверджували дійсну вартість майна на день розгляду справи. Надана роздруківка з сайту OLX.ua не може бути допустимим і належним доказом.

Отже позивачем не доведено розмір позовних вимог про стягнення вартості 1/2 причепа, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову в цій частині.

Матеріалами справи підтверджується, що 25 грудня 2023 року та 8 березня 2024 року в порядку забезпечення позову заборонено відчуження об`єктів поділу спільного майна подружжя, що є предметом спору, а саме: житлового будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав 246, право власності зареєстроване за ОСОБА_16 18.12.2019) та земельної ділянки площею 0, 1991 га з кадастровим номером :51:001:0001, (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав 46, право власності зареєстроване за ОСОБА_16 21.03.2014) та заборонено відчуження об`єктів поділу спільного майна подружжя, що є предметом спору, а саме: автомобіля HONDA CR-V, тип ТЗ загальний легковий універсал, 2004 року випуску, VIN код НОМЕР_5 , чорного кольору (зареєстровано на ім`я відповідача ОСОБА_3 29 серпня 2013 року) та причепа «Кремень» д.н.з. НОМЕР_3 , зеленого кольору VIN код НОМЕР_4 (зареєстровано на ім`я відповідача ОСОБА_3 16 квітня 2014 року відповідно) /т.1, а.с. 148, 150; т.2, а.с.12-14).

Суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи (частина 1 статті 158 ЦПК України), тому з дня набрання цим рішенням законної сили, заходи забезпечення позову, вжитого судом слід скасувати.

Зважаючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, оскільки є інвалідом 2 групи, судові витрати відносяться на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 53, 54, 141, 203 215, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрацію шлюбу як чоловіка та жінки, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного майна подружжя відмовити.

Судовий збір по даній справі віднести за рахунок держави.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані 25 грудня 2023 року ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області, якою заборонено відчуження об`єктів поділу спільного майна подружжя, що є предметом спору, а саме: житлового будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав 246, право власності зареєстроване за ОСОБА_16 18.12.2019) та земельної ділянки площею 0, 1991 га з кадастровим номером :51:001:0001, (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав 46, право власності зареєстроване за ОСОБА_16 21.03.2014).

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані 8 березня 2024 року ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області, якою заборонено відчуження об`єктів поділу спільного майна подружжя, що є предметом спору, а саме: автомобіля HONDA CR-V, тип ТЗ загальний легковий універсал, 2004 року випуску, VIN код НОМЕР_5 , чорного кольору (зареєстровано на ім`я відповідача ОСОБА_3 29 серпня 2013 року) та причепа «Кремень» д.н.з. НОМЕР_3 , зеленого кольору VIN код НОМЕР_4 (зареєстровано на ім`я відповідача ОСОБА_3 16 квітня 2014 року відповідно).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду складено 24 травня 2024 року

Суддя М.М. Лях