Справа № 597/201/24
Провадження № 2-з/597/2/2024
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2024 р. м. Заліщики

Суддя Заліщицького районного суду Тернопільської області Васильченко В.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви,

УСТАНОВИВ:

13 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Заліщицького районного суду Тернопільської області з заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви. 13.02.2024 згідно протоколу про неможливість автоматизованого розподілу судової справи між суддями призначення не відбулося. 16.02.2024 згідно автоматизованого авторозподілу судової справи між суддями, визначено головуючого суддю Васильченко В.В..

Під час розгляду заяви про забезпечення позову до подачі позовної зави від 07.02.2024 встановлено, що ОСОБА_1 на підставі ст. 149-152 ЦПК України, ч.3 ст.159 СК України, просить винести ухвалу про забезпечення позову, що буде поданий нею до ОСОБА_2 , третя особа Більче-Золотецька сільська рада як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання малолітніх дітей, якою зупинити виконання розпорядження Більче-Золотецького сільського голови від 1 лютого 2024 року №23/02-04 до вирішення спору, яку обґрунтовує тим, що 1 лютого 2024 року розпорядженням Більче-Золотецького сільського голови №23/02-04 вирішено визначити місцем проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання батька ОСОБА_2 АДРЕСА_1 . Вказано батьку не чинити перешкод у спілкуванні матері з малолітніми дітьми. Контроль за виконанням даного розпорядження сільський голова залишила за собою. Розгляд такого питання Більче-Золотецькою сільською радою ініціював батько дітей, подавши 1 грудня 2023 року заяву про визначення місця проживання неповнолітніх дітей з ним. Заявниця не згідна із вищенаведеним розпорядженням міського голови, порядком вирішення звернення ОСОБА_2 службою в справах дітей Більче-Золотецької сільської ради, а також вважаю вищенаведений документ - розпорядження Більче-Золотецького сільського голови нечинним. На її переконання основна процесуальна неграмотність вказаного документа полягає в тому, що сільський голова не є виконавчим органом сільської ради. Голова Більче-Золотецької ОТГ, залишивши за собою контроль за виконанням даного розпорядження, ні фізично, ні з правової точки зору, не зможе здійснювати контроль свого розпорядження на території іншого ОТГ. В задоволенні прохання заявниці ознайомитись з документами, які подав сільській раді батько дітей, відмовлено, обґрунтувавши це тим, що з такими може ознайомитись лише адвокат, та не надано можливості ознайомитись з матеріалами, які стали підставою для прийняття негативного для неї рішення. Зазначає, що доручення адвокату БВПД надано 07 лютого 2024, і вона для захисту своїх прав, прав і інтересів малолітніх дітей має право протягом десяти днів від часу винесення такого розпорядження звернутися до суду про скасування рішення опіки та піклування.

В заяві про забезпечення позову, заявниця ОСОБА_1 зазначає, що основне її обґрунтування позовних вимог те, що діти зареєстровані в с. Шершенівка у господарстві, де проживала їх сім`я останні чотири роки. Батько дітей залишив постійне місце проживання сім`ї в травні 2023 року і проживає в сусідньому с. Шипівці в господарстві, що належить його батькові ОСОБА_5 . Шлюб між сторонами розірваний не був. Спору щодо місця проживання дітей не було. Жодних перешкод в спілкуванні батька з дітьми заявниця не чинила. З кінця вересня 2023 року батько дітей погрозами та залякуванням переконав її та старшу дочку Адріану перейти на навчання в Шипівську ЗОШ, а вже 1 грудня 2023 року подав до органу опіки та піклування Більче-Золотецької сільської ради заяву про визначення місця проживання дітей з ним. Що і як відбувалося в сільській раді, вона не зрозуміла. Вона не зловживає спиртними напоями чи наркотичними засобами, аморально себе не поводить. Їй лише докоряли тим, що вона не працює, і наголошували, що батько дітей оформлений підприємцем, тому дітям у батька буде краще. При цьому, дітей ніхто не запитував з ким з батьків їм краще проживати. У пошуках роботи на вимогу членів комісії, заявниця зареєструвалася як безробітна в Борщівському центрі зайнятості, про що віддала комісії відповідний документ.

Не дивлячись на це, 01 лютого 2024 вона отримала рішення, що приголомшило її. Не очікуючи закінчення 10 днів для оскарження, ОСОБА_2 забрав дітей у заявниці. Дочка ОСОБА_6 часто хворіє, потребує дієтичного збалансованого харчування, при загострені хвороби термінової медичної допомоги. Синові ОСОБА_7 всього 4 рочки. Як дівчинка, так і хлопчик потребують постійної участі у їх житті мами. Батько дітей в оселі своїх батьків проживає один, як стверджує, є підприємцем, здійснює перевозки товарів, а отже щоденно перебуватиме на значній відстані від дому. Сьогодення вимагає від батьків більшої уваги до дітей. Оголошення повітряної тривоги зобов`язує бути завжди поруч з місцем їх перебування (школа, дитсадок). А батька у зв`язку з виїздами, не буде поруч, інших рідних - дідуся, бабусі, дядька, тітки, у дітей в с. Шипівці немає. Зазначає, що вона постійно вдома, поруч проживає її мати, батько, брат, які завжди готові доглянути за дітьми, допомогти, в разі госпіталізації старшої дочки, забрати зі шкоди чи дитсадочку, якщо оголошена повітряна тривога. Стверджує, що ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочка ОСОБА_6 , будучі в будинку батька захворіла. Дитину в лікарні м. Чорткова доглядала сама. Донька плачучи просила батька, щоб з нею в лікарню поїхала мама. На сьогодні в дитячому садочку с. Шипівці ремонтні роботи, тому 4-х річний син, як зрозуміла зі слів батька дитини, постійно з ним. Таку поведінку батька дітей пояснює лише уникненням від мобілізації. Тому на сьогодні, вимушена захищати свої права та інтереси свої дітей в суді, шляхом подання позову до відповідача про визначення місця проживання дітей з нею. З зазначених причин, заявниця ОСОБА_1 , у порядку встановленому статтями 149-153 ЦПК України та ч.3 ст. 159 СК України звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом зупинення дії вищевказаного розпорядження.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суддя прийшов до висновку про відмову у її задоволенні з таких підстав.

Заявниця ОСОБА_1 не погоджується із встановленим розпорядженням Більче-Золотецького сільського голови від 01 лютого 2024 року №23/02-04 «Про визначення місця проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 », оскільки вважає, що при прийнятті цього рішення орган опіки та піклування не прийняв до уваги ряд обставин, які мають значення для вирішення цього питання, а саме розпорядження за формою та порядком прийняття суперечить чинному законодавству.

За змістом ч.1, 2 ст. 149 СК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як роз`яснено у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9 забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Ухвала про забезпечення позову постановляється в порядку, визначеному ЦПК і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Згідно ч.5-7 ст.153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 159 СК України, якою врегульовано вирішення судом спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, визначено, що за заявою заінтересованої сторони суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору.

Суд враховує, що застосування ч. 3 ст. 159 СК України за аналогією закону до правовідносин, які врегульовані ст. 161 СК України, можливо лише під час подачі позову до суду, або розгляду справи в суді.

Водночас законом не передбачено вирішення відповідно до ч.3 ст. 159 СК України питання про зупинення виконання рішення органу опіки і піклування за ініціативою суду.

Суд зобов`язаний розглянути заяву про забезпечення позову в межах заявлених нею вимог і постановити ухвалу, відповідно до норм процесуального законодавства, які регулюють порядок вирішення даного питання, в порядку ст. 149-153 ЦПК України.

Згідно п. 3, 4 ч.1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Подана ОСОБА_1 заява містить посилання на загальні норми процесуального закону щодо забезпечення позову, а її обґрунтування зводиться до непогодження із розпорядженням органу опіки і піклування і повинного оскаржується позивачем в порядку цивільного судочинства.

Водночас, заявницею не наведено жодного обґрунтування необхідності забезпечення позову шляхом зупинення виконання розпорядження; наявність зв`язку між цим заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, а саме чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Також, не наведено жодних обґрунтувань та не підтверджено належними та допустимими доказами можливого ускладнення виконання рішення чи неможливість ефективного захисту або поновлення прав позивача, за захистом яких вона має намір звернутися, через невжиття заходів забезпечення позову у обраний нею спосіб. Фактично заява про забезпечення позову підтверджує, що між сторонами існує спір щодо порядку і способу участі відповідача у спілкуванні і вихованні дітей.

Заявляючи клопотання про зупинення виконання рішення органу опіки піклування позивачка лише посилається на положення ч.3 ст.159 СК України, при цьому жодним чином не обґрунтовує підстав необхідності застосування даної норми закону.

Саме ж по собі непогодження з рішенням органу опіки і піклування не є підставою для застосування заходів забезпечення позову шляхом зупинення виконання рішення органу опіки та піклування.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.12.2023 у справі №754/1498/22, визначено, що законодавець визначив певний порядок вирішення батьками питання участі у вихованні дитини. Так, у випадку якщо мати і батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішений органом опіки та піклування або судом. Якщо хтось із батьків не погоджується з рішенням органу опіки та піклування, він може звернутися для вирішення спору щодо визначення місця проживання дитини до суду. У цьому випадку законодавство не вимагає окремого оскарження рішення органу опіки та піклування, оскільки ч.3 ст. 159 СК України встановлено, що суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору. Оскаржувані висновки органу опіки та піклування не породжують певних правових наслідків для суб`єктів відповідних правовідносин, правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті ухвалення судом рішення про визначення місця проживання дитини. Під час розгляду цієї справи надається оцінка усім доказам в сукупності, в тому числі й висновкам органу опіки та піклування, які не мають наперед встановленої сили для суду, що розглядає спір про визначення місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і набудь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може суттєво ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

ЦПК України передбачає можливість забезпечення позову шляхом встановлення обов`язку в чинити певні дії, уразі якщо спір виник із сімейних правовідносин (п.3 ч.1 ст.150).

Згідно з абз. 1 ч.10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Таким чином, заява ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом зупинення виконання розпорядження Більче-Золотецького сільського голови від 01 лютого 2024 року №23/02-04 «Про визначення місця проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 » не підлягає до задоволення, оскільки вжиття зазначеного заходу забезпечення позову за змістом є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог, при цьому спір не вирішується по суті.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія А, № 303А, п. 29).

Таким чином, за викладених обставин, суддя дійшов висновку про необґрунтованість заявленої вимоги щодо необхідності зупинення виконання рішення органу опіки та піклування і відсутність підстав для її задоволення.

Керуючись ст.149-153, 260 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позову відмовити.

На ухвалу протягом 15 днів з дня її складення може бути подано апеляційну скаргу до Тернопільського апеляційного суду через Заліщицький районний суд Тернопільської області.

Суддя Віталій ВАСИЛЬЧЕНКО