Справа №155/1974/23
Провадження №2/155/200/24
ГОРОХІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.09.2024 м.Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі головуючого судді Санакоєва Д.Т., при секретарі судового засідання Федонюк О.М., розглянувши у судовому засіданні в залі засідань Горохівського районного суду в м. Горохів Волинської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Берестечківської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

11 березня 2024 року до Горохівського районного суду Волинської області від Волинського апеляційного суду надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Берестечківської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно, для продовження розгляду.

Позов обґрунтовується тим, що позивачу ОСОБА_1 , як члену кооперативу «Агро», рішенням зборів даного кооперативу від 03.09.1991 року було передано нерухоме майно (будинок) що знаходиться в с. Старики Волинської області. Це майно було куплено кооперативом «Агро» у Перемильської сільської ради на підставі договору купівлі від 15.10.1990 року. Рішенням зборів уповноважених колгоспників колгоспу імені Леніна Горохівського району від 04.10.1990 року було виділено земельну ділянку площею 0,06 га на якій знаходиться куплене нерухоме майно. Позивач вказує, що протягом багатьох років сплачував відповідний земельний податок. В подальшому 09.08.2023 року, з метою визнання його власником нерухомого майна будівлі з цегли довжиною 13,3м, шириною 10,3м, висотою 2,8м з прибудовою 5,7м довжини та 5,5м ширини, що знаходиться в с. Старики звернувся до Берестечківської міської ради, однак 14.08.2023 року отримав лист відповідь яким йому повідомлено, що рішення по клопотанню не прийняте. З урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати за ним право власності на нерухоме майно будівлі з цегли довжиною 13,3м, шириною 10,3м, висотою 2,8м з прибудовою 5,7м довжини та 5,5м ширини, що знаходиться в АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,06га.

Ухвалою від 11 березня 2024 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено судове засідання та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, однак 25.06.2024 року засобами підсистеми «Електронний суд» подав до суду заяву в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю та не заперечує щодо їх задоволення.

За час судового розгляду справи від сторін будь-які додаткові заяви (клопотання) до суду по суті справи не надходили.

Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та долучені до неї докази, з`ясувавши обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Частиною першою статті 2 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що протоколом №5 загальних зборів членів кооперативу «Агро» від 03 вересня 1991 року постановлено далі мовою оригіналу - «передать члену кооператива «Агро» ОСОБА_2 дом, приобретенный у Перемыльского сельского Совета Гороховського района Волынской области и расположенный в с. Старики. Дом в с. Старики передать безвозмездно в счет доли ОСОБА_3 в доходах кооператива «Агро»» (а.с.8).

Із копії договору купівлі-продажу від 15.10.1990 року вбачається, що ОСОБА_4 , по довіреності кооперативу «Агро» Львівського НТТМ, купив у Перемильської сільської ради народних депутатів приміщення бувшої Стариківської неповної середньої школи в с. Старики Горохівського району та сплатив 1650 крб. відповідно до акту оцінки приміщення від 10.09.1990 року (а.с.9, 10, 11).

Відповідно до виписки із протоколу №3 зборів уповноважених колгоспників імені Леніна Горохівського району від 04.10.1990 року вирішено виділити земельну ділянку в розмірі 0,06 га, яка знаходиться біля забудівлі колишньої Старичанської школи купленої в Перемильській сільській раді кооперативу «Агро» Львівського центру НТТМ (а.с.12).

Відповідно до частин першої та другої статті 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно зі статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Право власності, як і будь-яке інше суб`єктивне право, виникає при наявності певних юридичних фактів, конкретних життєвих обставин, з якими закон пов`язує виникнення права власності на конкретне майно у певних осіб. Ці обставини нерідко іменуються способи набуття права власності.

Питання про набуття права власності регулюється Главою 24 Цивільного кодексу України (далі - ЦК). Визначені в Кодексі способи набуття права власності стосуються всіх форм права власності. Всі підстави набуття права власності мають бути не забороненими законом, тобто правомірними. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч.2 ст.328 ЦК). Щоб можна було встановити право власності на річ, вона повинна існувати. Отже, річ насамперед має бути створена, і створення нової речі є підставою для виникнення права власності на цю річ.

Підстави виникнення права власності поділяються на первісні та похідні. До первісних підстав відносяться ті способи, за якими право власності виникає на річ вперше або незалежно від волі попередніх власників: новостворене майно (ст. 331 ЦК), переробка речі (ст. 332 ЦК), привласнення загальнодоступних дарів природи (ст. 333 ЦК), безхазяйна річ (ст. 335 ЦК), набуття права власності на рухому річ, від якої власник відмовився (ст. 336 ЦК), знахідка (ст. 338 ЦК), бездоглядна домашня тварина (ст. 341 ЦК), скарб (ст. 343 ЦК), набувальна давність (ст. 344 ЦК), викуп пам`ятки історії та культури (ст. 352 ЦК), реквізиція (ст. 353 ЦК), конфіскація (ст. 354 ЦК). До похідних відносяться ті підстави, за якими право власності на річ виникає за волею попереднього власника (цивільні правочини, спадкування за законом і за заповітом).

Практичне значення такого поділу полягає в тому, що при похідних підставах виникнення права власності на річ завжди необхідно враховувати можливість існування прав на дану річ інших осіб невласників (наприклад, орендаря, заставодержателя, суб`єкта іншого обмеженого речового права). Ці права, як правило, не припиняються при зміні власника речі, яка переходить до нового володільця. Зрозуміло, що на первісного набувача речі подібні обмеження не поширюватимуться. Велике значення має правильне встановлення особи власника конкретного майна.

В ст.330 ЦК закріплюється презумпція правомірності набуття права власності на певне майно. Право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не буде встановлено в судовому порядку, або незаконність права власності не випливатиме із закону. Таким чином, власник не зобов`язаний у кожному випадку доводити іншим особам правомірність набуття права власності на належне йому майно. Водночас окремими нормативно-правовими актами передбачаються різноманітні правовстановлюючі чи інші документи, якими має підтверджуватися право власності.

Перелік правовстановлювальних документів на об`єкти нерухомого майна наведено у ст.18 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Відповідно до ч.1 зазначеної статті, Державна реєстрація прав проводиться на підставі:

1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом;

2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону;

3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді;

4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом;

5) рішень судів, що набрали законної сили;

6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З наведених норм законодавства України випливає, що умовою захисту права власності особи на нерухоме майно шляхом визнання за нею права власності на таке майно є невизнання такого права іншою особою, у тому числі державою в особі органів та суб`єктів, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації речових прав, шляхом відмови у внесенні відомостей про набуття особою такого права до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (відмови у державній реєстрації речового права) після звернення особи до цих органів та суб`єктів у передбаченому порядку.

Такими чином необхідними первісними умовами для задоволення позову ОСОБА_1 є:

1) звернення ОСОБА_1 у передбаченому законодавством України порядку до органів та суб`єктів, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації речових прав, для проведення державної реєстрації за ним права власності на нерухоме майно;

2) законна відмова цих органів та суб`єктів у проведенні реєстрації права власності ОСОБА_1 на нерухоме майно.

Разом з тим, ОСОБА_1 не подано доказів, які б підтверджували, що він звертався до органів та суб`єктів, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації речових прав, з заявою на проведення реєстраційних дій щодо реєстрації за ним права власності на нерухоме майно та оригіналами документів, необхідними для проведення таких дій, як цього вимагає частина перша статті 20 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", і що цими органами йому було законно відмовлено у проведенні такої реєстрації.

З листа Берестечківської міської ради Луцького району Волинської області від 14.08.2023 року №Ф-80 вбачається, що міській раді не відома доля майна на яке просив визнати право власності позивач, як і не відома адреса майна у звернені, що унеможливлює звірити дані з державним реєстром. Зроблено висновок, що Берестечківська міська рада не має законних підстав на виконання вимог ОСОБА_1 і рекомендовано ОСОБА_1 звернутись до суду (а.с.7).

Абзацом першим частини другої статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

За змістом ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тобто доказом відмови ОСОБА_1 у проведенні державної реєстрації за ним права власності на нерухоме майно було б рішення державного реєстратора про відмову в державній реєстрації, а не лист Берестечківської міської ради.

Враховуючи викладене, оскільки державнийм реєстратором позивачу ОСОБА_1 не відмовлено в проведенні реєстраційних дій щодо вказаного вище майна, а тому суд приходить до висновку, що звернення ОСОБА_1 з позовом є передчасним, в зв`язку з чим відмовляє у задоволенні позову.

Керуючись статтями 141, 206, 258, 259, 263 265 Цивільного процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

У задоволені позву ОСОБА_1 до Берестечківської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , житель АДРЕСА_2 , РНОКПП.

Відповідач: Берестечківська міська рада, місцезнаходження: м. Берестечко, вул. Шевченка, 2 Луцького району Волинської області, .

Рішення в повному обсязі складено 30.09.2024 року.

Cуддя Горохівського районного суду

Волинської області Д.Т.Санакоєв