Провадження №: 2/336/50/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

30 жовтня 2024 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Дацюк О.І., при секретарі Пустовіт В.О., за участі представника позивача адвоката Кошман О.П., представника відповідача адвоката Ніконенка О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Міністерства економіки України, треті особи без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання недійсним договору про передачу права власності на знак для товарів і послуг,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 та Міністерства економіки України, вказавши, що 10.10.2013 року було зареєстровано знак для товарів та послуг «трифузол» та видано ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 свідоцтво № НОМЕР_1 на знак для товарів та послуг «трифузол». 25.06.2018 року були внесені зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів та послуг щодо свідоцтва № НОМЕР_1 , а саме про передачу прав власності ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на ТМ «трифузол» на користь інших співвласників, а саме ОСОБА_2 , ОСОБА_7 та ОСОБА_3 . Як згодом дізнався позивач, передача права власності відбулась на підставі рішення від 08.06.2018 року, заявки від 06.04.2018 року та договору про передачу права власності на знак для товарів та послуг від 04.04.2018 року. Вказуючи, що не мав наміру відчуження свого права, не підписував відповідної заяви та не укладав договору від 04.04.2018 року, просив визнати недійсним договір про передачу прав власності на знак для товарів та послуг від 04.04.2018 року, укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з однієї сторони та ОСОБА_2 , ОСОБА_7 та ОСОБА_3 в частині передачі права власності ОСОБА_1 на знак для товарів та послуг «трифузол» на користь інших співвласників.

Ухвалою суду від 13.01.2022 року відмовлено у відкритті провадження в частині позовних вимог про скасування рішення Міністерства економіки України в частині внесення відомостей до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів та послуг відомостей про передачу права власності ОСОБА_1 на знак для товарів та послуг «трифузол» та зобов?язання Міністерства економіки України привести в первісний стан відомості в Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів та послуг про право власності на знак для товарів та послуг «трифузол» відносно права власності ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 10.02.2023 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

24.05.2023 року Міністерством економіки України подано відзив на позовну заяву, в якому заперечували проти позову, вказуючи, що відповідальність за достовірність інформації у документах, які направляються для реєстрації факту передачі виключних майнових права інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг, несуть сторони договору, а чинним законодавством не передбачено повноважень відповідного органу щодо перевірки повноважень осіб, які підписали договір про передачу прав власності на знак. Також відповідач вказував, що національним органом інтелектуальної власності наразі є Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності», тож вимоги в частині зобов?язання привести у первісний стан відомості в Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів і послуг не належать до компетенції Міністерства економіки України.

Інші відповідачі відзиви на позов не подавали, треті особи без самостійних вимог на предмет спору пояснення до суду не направляли.

Ухвалою суду від 26.07.2022 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

25.08.2022 року представником позивача подано уточнену позовну заяву.

Ухвалою суду від 08.09.2022 року судом витребувано від п?ятої Запорізької державної нотаріальної контори відомості щодо реєстрації спадкової справи після смерті ОСОБА_7 .

Згідно повідомлення спадкова справа після померлого ОСОБА_7 не заводилась.

18.10.2022 року до суду надійшла інформаційна довідка зі спадкового реєстру.

Ухвалою суду від 25.10.2022 року витребувано від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Чернявського В.В. копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_7

07.11.2022 року до суду надійшла копія спадкової справи після поесрлого ОСОБА_7 .

Ухвалою суду від 26.01.2023 року в якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору залучено спадкоємця ОСОБА_7 ОСОБА_6 , закрите підготовче провадження у справі та справу призначено до розгляду.

Ухвалою суду від 09.10.2023 року від Державної організації «Український Національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» витребувано оригінал договору про передачу прав власності на знак для товарів і послуг від 04.04.2018 року, який додано до заявки від 06.04.2018 року.

30.10.2023 року від Державної організації «Український Національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» надійшли пояснення щодо неможливості надання договору, адже такий договір їм не передавався

Ухвалою суду від 23.11.2023 року від Міністерства економіки України витребувано оригінал договору про передачу прав власності на знак для товарів і послуг від 04.04.2018 року, який додано до заявки від 06.04.2018 року.

18.12.2023 року Міністерством економіки України надано оригінал договору про передачу прав власності на знак для товарів і послуг від 04.04.2018 року.

Ухвалою суду від 31.01.2024 року призначено у справі почеркознавчу експертизу підпису в договорі про передачу прав власності на знак для товарів і послуг від 04.04.2018 року.

Ухвалою суду від 10.09.2024 року поновлено провадження у справі.

В судовому засіданні представник позивача на позові наполягала, вказуючи, що позивач заперечує факт підписання договору від 04.04.2018 року, що є підставою для визнання його недійсним.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечував, вказуючи, що позов заявлено до неналежного відповідача, адже відповідачами не залучені інші особи, які набули право власності за договором від 04.04.2018 року. Крім того, представник відповідача вказував, що договір від 04.04.2018 року був підписаний в трьох екземплярах, тож відсутність підпису позивача на одному з екземплярів не свідчить про його недійсність.

Треті особи без самостійних вимог на предмет спору сповіщені про місце та час розгляду справи судовими повістками, а також оголошенням на сайті суду (треті особи, місцем проживання яких зазначено м. Луганськ).

При дослідженні письмових доказів судом встановлено наступне.

10.10.2013 року в Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів і послуг зареєстровано свідоцтво на знак для товарів і послуг № 176997 на знак трифузол (trifusol), власниками якого зазначені ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1

04.04.2018 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 з одного боку та ОСОБА_7 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з іншої укладено договір за яким ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 передали ОСОБА_7 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право власності на знак для товарів та послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_1 .

06.04.2018 року від ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України надійшла заява про внесення змін до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відомостей про передачу права власності на знак, до якої було додано екземпляр договору.

Рішенням Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 08.06.2018 року розглянуто заяву ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 про внесення змін до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг, відповідно до яких право власності на знак за свідоцтвом № НОМЕР_2 передається співвласникам ОСОБА_7 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Згідно з висновком експерта № 591-24 від 11.06.2024 року підпис від імені ОСОБА_1 у договорі про передачу прав власності на знак для товарів і послуг від 04.04.2018 року виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням його справжньому підпису.

Оцінивши докази у їх сукупності в ракурсі підстав звернення з позовом та заперечень відповідача, при вирішенні спору суд виходить з наступного.

Статтею 422 ЦК України визначено, що право інтелектуальної власності виникає (набувається) з підстав, встановлених цим Кодексом, іншим законом чи договором.

Згідно із ст. 427 ЦК України майнові права інтелектуальної власності можуть бути передані відповідно до закону повністю або частково іншій особі.

Умови передання майнових прав інтелектуальної власності можуть бути визначені договором, який укладається відповідно до цього Кодексу та іншого закону.

Відповідно до частини першої статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За правилом частини третьої статті 203 ЦК України, яка встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, є підставою вважати правочин недійсним (стаття 215 ЦК України).

На переконання суду, висновком експерта підтверджено, що договір від 04.04.2018 року ОСОБА_1 не підписувався.

Твердження представника відповідача про те, що договір виготовлявся в трьох екземплярах, а підроблений підпис від імені ОСОБА_1 міститься лише в одному з них, суд оцінює критично, адже усі екземпляри договору мають бути аналогічними та підписаними сторонами.

Крім того, жодних доказів того, що два інших екземпляра договору підписав особисто ОСОБА_1 , суду не надано.

Враховуючи це, у ОСОБА_1 як у співвласника знаку на товари і послуги не було волевиявлення розпоряджатися своїм правом, тож договір про передачу прав власності на знак для товарів і послуг від 04.04.2018 року є недійсним з передбачених статями 203, 215 ЦК України підстав.

Щодо тверджень представника ОСОБА_2 про те, що позов заявлено до неналежного відповідача, оскільки він мав бути заявлений до всіх трьох набувачів права власності на знак для товарів, що, на думку представника, є підставою для відмови у позові, то суд вважає, що це не є підставою для відмови у позові, адже ОСОБА_2 є одним з набувачів права власності за договором від 04.04.2018 року, тож є належним відповідачем у справі, інші ж співвласники або спадкоємці були залучені судом в якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору.

При цьому суд враховує, що позивач самостійно визначає коло відповідачів у справі.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вбачає підстави для задоволення позову в частині заявлених вимог до ОСОБА_2 .

Водночас, суд не вбачає підстав для задоволення вимог до Міністерства економіки України, адже позивачем по суті будь-яких вимог безпосередньо до Міністерства економіки України не заявлено, Міністерство економіки України не є стороною за договором від 04.04.2018 року, а порушень прав позивача рішеннями, діями або бездіяльністю цього відповідача не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 76-81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Міністерства економіки України, треті особи без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання недійсним договору про передачу права власності на знак для товарів і послуг задовольнити частково.

Визнати недійсним договір про передачу права власності на знак для товарів та послуг від 04.04.2018 року, в частині передачі права власності ОСОБА_1 на знак для товарів і послуг «Трифузол» (свідоцтво на знак для товарів та послуг № 176997 від 10.10.2013 року) на користь інших співвласників.

В частині позовних вимог до Міністерства економіки України відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1846 (одна тисяча вісімсот сорок шість) гривень.

Відповідно до ст. 265 ч. 5 ЦПК України зазначаються наступні відомості:

Позивач ОСОБА_1 , зареєстрований проживаючим у АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідачі:

ОСОБА_2 , зареєстрований проживаючим у АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ;

Міністерство економіки України, місце знаходження: м. Київ, вул. М. Грушевського, 12/2, код за .

Треті особи без самостійних вимог на предмет спору:

ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 ;

ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_6 ;

ОСОБА_5 , місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_7 ;

ОСОБА_6 , зареєстрована проживаючою: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_8 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.І. Дацюк

Повний текст рішення суду виготовлено 05.11.2024 року