УХВАЛА

29 жовтня 2024 року

м. Київ

справа 521/4005/19

провадження № 61-11660ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Дундар І. О. при вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 червня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 31 жовтня 2023 року у справі за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання спадщини відумерлою та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку 12 серпня 2024 року подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 червня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 31 жовтня 2023 року.

Ухвалою Верховного Суду від 02 вересня 2024 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме: подати заяву про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень та надати докази поважності причин його пропуску, сплатити судовий збір та надати копії касаційної скарги відповідно до кількості учасників справи.

Зокрема, заявник зазначав, що повний текст оскаржуваної постанови складений 03 листопада 2023 року. Зазначає, що з початку повномасштабного вторгнення рф до України ОСОБА_1 знаходилась як біженка за кордоном в Чехії. Тому ніяких судових повісток їй не приходило, про дату слухання їй нічого не було відомо, повний текст судового рішення вона не отримувала. Лише в липні 2024 року вона повернулась до України та одразу звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси із заявою, щодо ознайомлення з матеріалами цивільної справи № 521/4005/19 та отримання повних текстів судових рішень які вона має намір оскаржити в суді касаційної інстанції. 12 липня 2024 року ознайомилася з матеріалами вищевказаної цивільної справи пришла до висновку, що суд апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги скаржника взагалі не довів їй до відома про існування та розгляд апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції. Таким чином було порушено її фундаментальне Конституційне право на доступ до правосуддя. Ознайомившись з матеріалами цивільної справи № 521/4005/19 та отримавши належним чином засвідчені копію рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 червня 2020 року та постанову Одеського Апеляційного суду від 30 жовтня 2023 року лише 12 липня 2024 року в приміщенні Малиновського районного суду м. Одеси,що підтверджується копією розписки, яка додана до касаційної скарги.

На виконання ухвали Верховного Суду від 02 вересня 2024 року ОСОБА_1 направив матеріали на усунення недоліків, а саме: квитанцію про сплату судового збору, копії касаційної скарги відповідно до кількості учасників справи та клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження. У клопотанні ОСОБА_1 зазначає, що матеріали цивільної справи не містять доказів того, що суд апеляційної інстанції надіслав у встановленому законом порядку копію постанови суду апеляційної інстанції на вказану адресу ОСОБА_1 . У матеріалах справи є супровідний лист про направлення на невідому відповідачу електронну адресу копію постанови суду апеляційної інстанції. Проте, вказана електронна адреса ніколи відповідачу не належала. Будь-яких розписок про отримання відповідачем копії постанови суду апеляційної інстанції, в справі не має. ОСОБА_1 станом на час розгляду справи апеляційної інстанцією у зв`язку із збройною агресією РФ перебувала за межами України і повернулась лише в 17 грудня 2023 року і 23 грудні 2023 року поїхала знов до Чехії. Про розгляд справи належним чином повідомлена не була, копію постанови суду не отримувала. Із заяви, доданої до касаційної скарги видно, що належним чином засвідчену копії судових рішень першої та апеляційної інстанції ОСОБА_1 отримала лише 12 липня 2024 року, тому касаційна скарга подана 12 серпня 2024 року в межах місячного строку і строк на подачу касаційної скарги має бути поновлений. Відповідач приїхала в Україну лише 17 грудня 2023 року, а 23 грудня 2023 року поїхала до Чехії назад. З грудня 2023 року по липень 2024 року відповідачка перебувала в Чехії і повернулася в Одесу лише в липні 2024 року, оскільки вона має діючу візу, штампи в загранпаспорті про перетинання кордону вже не ставлять, а поверталась вона не на автобусі, а на автомобілі. Зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_1 не приймала участь під час розгляду справи апеляційною інстанцією і їй не було належним чином направлено копію постанови суду апеляційної інстанції, враховуючи те, що вона тривалий час перебувала (з грудня 2023 року по липень 2024 року) за межами України, а також виходячи з права кожного на доступ до правосуддя, строк на подача касаційної скарги має бути поновлений судом. Напідтвердження вказаних обставин надано копію закордонного паспорту, копію дозвілу на проживання, копії квитків на проїзд з відмітками.

Однак вказані підстави не можна вважати поважними, оскільки ОСОБА_1 не надає будь-яких належних доказів порушення апеляційним судом порядку вручення/надсилання оскаржуваної постанови.

Частиною третьою статті 393 ЦПК України установлено, що касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Разом з тим, ухвала Верховного Суду від 02 вересня 2024 року виконана не у повному обсязі.

Європейський суд з прав людини зауважив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (РОІМОМАРУОУ V. ІЖРАІИЕ, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Відповідно до частини першої статті 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом. У частині другій статті 127 ЦПК України передбачено, що встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Аналіз клопотання ОСОБА_1 свідчить про наявність підстав для продовження строку на усунення недоліків. Тому суд, на підставі частини другої статті 127 ЦПК України, продовжує його.

На підставі наведеного, керуючись статтями 127, 185, 390, 392, 393, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Продовжити ОСОБА_1 строк для усунення недоліків касаційної скарги до 29 листопада 2024 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя І. О. Дундар