ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2024 року м. Чернівці

справа № 724/1997/22

провадження №22-ц/822/302/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів: Лисака І.Н., Литвинюк І.М.

секретар Факас А.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 18 грудня 2023 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Дністровського районного нотаріального округу Мартинюк Віталій Анатолійович про визнання недійсним договору купівлі-продажу і витребування земельної ділянки та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Іщенко Алла Володимирівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Дністровського районного нотаріального округу Мартинюк В.А. про визнання недійсним договору купівлі-продажу і витребування земельної ділянки.

Позов обґрунтовано наступним. 12.09.2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі продажу, за умовами якого ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_2 придбала належну продавцю на праві приватної власності земельну ділянку площею 0,2135 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер 010010045), цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель.

Пунктами 1, 2 вказаного договору купівлі-продажу передбачено, що відчужувана земельна ділянка належить продавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №175655, виданого Хотинським районним відділом земельних ресурсів 05.03.2007 року. Продаж земельної ділянки здійснювався за 15692грн, які покупець передав продавцю до підписання цього договору. Вказаний договір купівлі-продажу посвідчений нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Іщенко А.В. та зареєстрований в реєстрі за № 4636, проведена його державна реєстрація. На державному акті на право власності на земельну ділянку нотаріусом зроблено відмітку про перехід права власності на земельну ділянку.

Проте, згодом позивачу стало відомо, що 06.08.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу вищезазначеної земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Дністровського районного нотаріального округу Мартинюк В.А.

Разом з тим, ОСОБА_1 не мав повноважень на укладення цього договору про відчуження земельної ділянки, оскільки він вже розпорядився вказаною ділянкою шляхом її продажу ОСОБА_2 .

З наведеного вбачається, що спірна земельна ділянки вибула з володіння позивача поза її волею, а тому право власності позивача на спірну земельну ділянку порушено.

ОСОБА_2 просила визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 06 серпня 2021 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Дністровського районного нотаріального округу Мартинюк В.А. за реєстровим № 623, а також витребувати у ОСОБА_3 на її користь нерухоме майно, а саме земельну ділянку площею 0,2135 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер 010010045), цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель.

21.11.2022 року відповідач ОСОБА_1 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки (кадастровий номер 010010045), укладеного 12.09.2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований в реєстрі за №4636 та посвідчений нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Іщенко А.В.

Зустрічний позов обґрунтовує тим, що цей договір він не укладав та не підписував, про його існування дізнався з позовної заяви ОСОБА_2 З копії договору купівлі-продажу від 12.09.2009 року вбачається, що невідома йому особа зробила від його імені підпис з імітацією його підпису. Тому вважає цей договір нікчемним, який не несе ніяких правових наслідків.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 18 грудня 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Дністровського районного нотаріального округу Мартинюк В.А. про визнання недійсним договору купівлі-продажу і витребування земельної ділянки задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі продажу земельної ділянки (кадастровий номер :01:001:0045), від 06 серпня 2021 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Дністровського районного нотаріального округу Чернівецької області Мартинюком В.А. за реєстровим № 623.

Витребувано у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0045, площею 0,2135 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 992,40грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 992,40грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Іщенко А.В. про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 18 грудня 2024 року скасувати, та ухвали нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм процесуального та матеріального права, а саме недоведеність обставин, що мають значення для справи.

06 серпня 2021 року він як власник розпорядився земельною ділянкою, а саме на підставі договору купівлі продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Дністровського районного нотаріального округу Чернівецької області Мартинюк В.А. та зареєстрований в реєстрі за №623., земельна ділянка була передана ОСОБА_3 .

Ознайомившись з копією договору купівлі продажу від 12 вересня 2009 року зазначає що договір він не укладав та його не підписував. Тому, вважає цей договір нікчемним, який не несе ніяких правових наслідків.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що 12 вересня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_2 купила належну продавцю на праві приватної власності земельну ділянку площею 0,2135 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер 010010045), цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). Договір посвідчено нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Іщенко А.В. та зареєстрований в реєстрі за № 4636.

Відповідно до пункту 1 договору купівлі-продажу від 12 вересня 2009 року відчужувана земельна ділянка належить продавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №175655, виданого Хотинським районним відділом земельних ресурсів 05 березня 2007 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №09. Згідно з пунктом 2 договору продаж земельної ділянки здійснюється за 15 692 грн, які повністю сплачені покупцем готівкою і отримані продавцем особисто до підписання цього Договору. Договір підписано сторонами в присутності нотаріуса. Особу сторін встановлено, їх дієздатність, а також належність ОСОБА_1 земельної ділянки перевірено.

Згідно з копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 175655 від 05 березня 2007 року земельна ділянка з кадастровим номером 010010045, площею 0,2136 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель і на праві власності належала ОСОБА_1 . Державний акт містить відмітку нотаріуса Іщенко А.В. про перехід права власності на земельну ділянку до ОСОБА_2 на підставі Договору від 12 вересня 2009 року.

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/126-23/6617-ПЧ від 23.10.2023, підпис від імені ОСОБА_1 в договорі купівлі продажу земельної ділянки кадастровий номер 010010045 від 12.09.2009 року, який посвідчений нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Іщенко А.В. та зареєстрований в реєстрі за №4636 виконаний ОСОБА_1 . В підписі від імені ОСОБА_1 у даному договорі ознак дії на процес письма природних та штучних «збиваючих» факторів - не виявлено. Експертиза проведена експертом Чернівецького науково дослідного експертно криміналістичного центру МВС України Вільховецьким А.В.

06 серпня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, за умовами якого ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_3 купив належну ОСОБА_1 на праві приватної власності земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,2136 га, кадастровий номер :01:001:0045, який посвідчений приватним нотаріусом Дністровського районного нотаріального округу Чернівецької області Мартинюк В.А. та зареєстрований в реєстрі за №623.

Згідно з пунктом 3 спірного договору продаж земельної ділянки здійснений за 20 696 грн 51 коп.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12 липня 2022 року № 304777728 право власності на спірну земельну ділянку 06 серпня 2021 року зареєстроване за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06 серпня 2021 року, реєстровий №623, посвідченого приватним нотаріусом Дністровського районного нотаріального округу Чернівецької області Мартинюком В.А.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду відповідає.

Суд першої інстанції виходив з того, що первісний позов ОСОБА_2 є обґрунтованим, а отже його необхідно задовольнити в повному обсязі шляхом визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки (кадастровий номер :01:001:0045) від 06 серпня 2021 року та витребування спірної земельної ділянки у співвідповідача за первісним позовом ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 . В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено за безпідставністю та недоведеністю позовних вимог.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до положень ст. ст. 321, 328 ЦК України також визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Стаття 334 ЦК України передбачає загальні та спеціальні умови щодо моменту набуття права власності за договором. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (стаття 657 ЦК України).

Судом встановлено, що 12 вересня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_2 купила належну продавцю на праві приватної власності земельну ділянку площею 0,2135 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер 010010045), цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). Договір посвідчено нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Іщенко А.В. та зареєстрований в реєстрі за № 4636.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з умов: реєстрація таких прав була проведена відповідна до законодавства, що діяла на момент їх виникнення; на момент їх виникнення діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Такі висновки зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17, провадження № 14-188цс20.

При розгляді справи судом першої інстанції це було враховано та правильно зазначено, що до 01 січня 2013 року право власності у набувача нерухомого майна за договором купівлі-продажу виникало за правилами частини четвертої статті 334 ЦК України - з моменту державної реєстрації такого договору як правочину.

Суд першої інстанції прийшов до правильно висновку, що право власності на земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу від 12 вересня 2009 року ОСОБА_2 набула 12 вересня 2009 року, тобто з моменту державної реєстрації такого договору як правочину.

Встановлено, що 06 серпня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, за умовами якого ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_3 купив належну ОСОБА_1 на праві приватної власності земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,2136 га, кадастровий номер :01:001:0045, який посвідчений приватним нотаріусом Дністровського районного нотаріального округу Чернівецької області Мартинюк В.А. та зареєстрований в реєстрі за №623.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12 липня 2022 року № 304777728 право власності на спірну земельну ділянку 06 серпня 2021 року зареєстроване за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06 серпня 2021 року, реєстровий №623, посвідченого приватним нотаріусом Дністровського районного нотаріального округу Чернівецької області Мартинюком В.А.

Відповідно до положень ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, якщо продавець продав товар, який належить іншій особі на праві власності, і при цьому продавець не мав права його відчужувати, то покупець не набуває права власності на товар, крім випадків, коли власник не має права вимагати його повернення. Зокрема, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача у випадках, встановлених статтею 388 ЦК України.

Враховуючи зазначене, а також керуючись положеннями ст. ст.216, 387, 388 ЦК України, суд першої інстанції зробив правильні висновки, що земельна ділянка вибула з володіння ОСОБА_2 поза її волею, шляхом відчуження ділянки особою, яка не мала такого права, отже є підстави для визнання договору недійсним та витребування земельної ділянки у ОСОБА_3 .

Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Близькі за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 115, 116), від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18, пункт 98), від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19, пункт 80) та багатьох інших.

В зустрічному позові відповідач ОСОБА_1 посилався на те, що договір купівлі-продажу земельної ділянки від 12.09.2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 він не підписував.

Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/126-23/6617-ПЧ від 23.10.2023, судово-почеркознавчої експертизи, яка була призначена ухвалою суду від 11.07.2023 року, підпис від імені ОСОБА_1 у договорі купівлі продажу земельної ділянки кадастровий номер 010010045 від 12.09.2009 року, який посвідчений нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Іщенко А.В. та зареєстрований в реєстрі за №4636 виконаний ОСОБА_1 . В підписі від імені ОСОБА_1 у даному договорі ознак дії на процес письма природних та штучних «збиваючих» факторів - не виявлено. Зазначеного апелянтом не спростовано.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції зробив правильний висновок про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки (кадастровий номер 010010045), укладеного 12.09.2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований в реєстрі за №4636 та посвідчений нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Іщенко А.В.

Доводи апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують і зводяться до суб`єктивного тлумачення чинних норм законодавства України та незгоди з висновками суду першої інстанцій стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом та не можуть бути підставами для скасування судового рішення.

Суд першої інстанцій забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України, є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 18 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 31 травня 2024 року.

Головуючий І.Б. Перепелюк

Судді: І.Н. Лисак

І.М. Литвинюк