ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6148/24 Справа № 243/752/24 Суддя у 1-й інстанції - Фалін І.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Бондар Я.М.,

за участю секретаря Бортник В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 243/752/24 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Заботін Віталій Вікторович, до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, про визнання права власності та стягнення суми недоотриманої пенсії в порядку спадкування за законом,

за апеляційною скаргою Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області,

на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08 квітня 2024 року та додаткове рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 квітня 2024 року,

встановив:

У січні 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Заботін В.В., звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі по тексту ГУ ПФУ в Донецькій області) про визнання права власності та стягнення суми недоотриманої пенсії в порядку спадкування за законом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка є спадкоємцем після смерті матері

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

22 липня 2021 року приватним нотаріусом Глушко О.В. в межах спадкової справи

№22/2021 видано свідоцтво про право на спадщину за законом НРЕ №212934, зареєстроване в реєстрі за № 868. Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з суми недоотриманої пенсії в розмірі 64 854,51 гривень.

03 листопада 2021 року адвокат Заботін В.В., діючи на підставі нотаріально посвідченої довіреності, як представник ОСОБА_1 , звернувся до Головного управління

недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера та додав до неї всі необхідні документи.

Згідно відповіді ГУ ПФУ в Донецькій області №1879/18-16 від 28 січня 2022 року, 20 січня 2022 року прийнято рішення про відмову в оформленні і виплаті недоотриманої пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що до необхідного пакету документів не надано довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи спадкоємця ОСОБА_1 .

Згідно відповіді ГУ ПФУ в Донецькій області від 26 квітня 2023 року № 0500-0202-8/33852 на адвокатський запит адвоката Заботіна В.В. за матеріалами електронної пенсійної справи виплата пенсійних коштів проведена по 29 лютого 2016 року. За життя ОСОБА_2 особисто за поновленням виплати пенсії не зверталась, пенсійні кошти за період з березня 2016 року до грудня 2020 року не нараховувались. Недоотримана пенсія померлої ОСОБА_2 була розрахована відповідно до вимог ст. 46 Закону № 1058 за період з 07 червня 2018 року по 31 грудня 2020 року та склала 64854,51 гривень, про що нотаріусу надано відповідь листом від 02 липня 2021 року № 0500-1515-8/27205.

Згідно відповіді ГУ ПФУ в Донецькій області від 03 січня 2024 року № 243/02-16 у лютому 2016 року на рахунок банківської установи зарахована пенсія за період з 01 лютого 2016 по 28 лютого 2016 року в розмірі 1328,13 гривень.

У листопаді 2018 року Головним управлінням на виконання рішення Донецького

окружного адміністративного суду від 19 лютого 2018 року у справі №805/600/18-а щодо

зобов`язання поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_2 , було поновлено

виплату пенсії з 01 березня 2016 року. Наявна заборгованість по виплаті пенсії облікована в

Головному управлінні як заборгованість за рішенням суду.

Згідно відповіді ГУ ПФУ в Донецькій області від 11 січня 2024 року № 0500-0202-8/3545 доплата за період з 01 березня 2016 по 31 березня 2018 року в сумі 37967, 57 гривень обліковується в Головному управлінні як заборгованість за рішенням суду, оскільки пенсіонерка за життя з заявою про поновлення виплати не зверталася.

Вважає, що часове обмеження відповідачем суми недоотриманої пенсії, яка

увійшла до складу спадщини, трирічним терміном, є протиправними.

Відповідачем також протиправно не надано приватному нотаріусу відомостей щодо усієї суми недоотриманої пенсії померлою ОСОБА_2 зокрема, за період з 01 березня 2016 року по 31 березня 2018 року (за рішенням суду), внаслідок чого нотаріус був позбавлений

можливості включити усю недоотриману пенсію за вказаний період до складу

спадщини, на яку видано свідоцтво.

Окрім того, відмова у виплаті недоотриманої пенсії через не надання довідки про

взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є протиправною, адже чинне

законодавство України не зобов`язує подавати таку довідку разом із заявою,

а сама вимога суперечить Конституції України, позиціям Конституційного

Суду України та Європейського суду з прав людини. Свідоцтво про право на спадщину за законом не оспорене та є чинним, а тому відмова Головного управління Пенсійного фонду в Донецької області у виплаті пенсії спадкодавця спадкоємцю є безпідставною.

Позивачка вказала, що понесла витрати, пов`язані з розглядом справи на професійну правничу допомогу в розмірі 14 000 гривень. Відповідно ч.8. ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти

днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових

дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Позивачка знаходиться на тимчасово окупованій території у Луганській області, а тому просить суд прийняти це до уваги і дозволити подати докази на підтвердження понесених нею витрат на правову допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

У зв`язку з викладеним, просила суд визнати за нею право власності на

суму недоотриманої пенсії, яка належала померлій ОСОБА_2 , не була

одержана нею за життя та не включена до свідоцтва про право на спадщину за

законом у розмірі 37 967, 57 гривень в порядку спадкування за законом; стягнути з ГУ ПФУ в Донецькій області на користь ОСОБА_1 суму недоотриманої пенсії, яка належала померлій ОСОБА_2 , не була одержана нею за життя та не включена до свідоцтва про право на спадщину за законом у розмірі 37 967, 57 гривень. в порядку спадкування за законом; стягнути з ГУ ПФУ в Донецькій області на користь ОСОБА_1 суму недоотриманої пенсії, яка належала померлій ОСОБА_2 , але не була одержана нею за життя у розмірі 64 854, 51 гривень згідно свідоцтва про право на спадщину за законом НРЕ №212934, зареєстроване в реєстрі за №868, від 22 липня 2021 року; стягнути з ГУ ПФУ в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 967, 36 гривень.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08 квітня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Заботін В.В., задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на суму недоотриманої пенсії в порядку спадкування за законом, яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не була одержана нею за життя та не включена до свідоцтва про право на спадщину за законом у розмірі 37 967,57 гривень. Стягнуто з ГУ ПФУ в Донецькій області на користь ОСОБА_1 суму недоотриманої пенсії в порядку спадкування за законом, яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не була одержана нею за життя та не включена до свідоцтва про право на спадщину за законом у розмірі 37967,57 гривень. Стягнуто з ГУ ПФУ в Донецькій області на користь ОСОБА_1 суму недоотриманої пенсії, яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , але не була одержана нею за життя в розмірі 64 854,51 гривень згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 липня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 868. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 967,36 гривень.

Додатковим рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 квітня 2024 року стягнуто з ГУ ПФУ в Донецькій області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правову допомогу в сумі 4 000 гривень.

В апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Донецькій області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , також просить скасувати додаткове рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 квітня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви позивача про ухвалення додаткового рішення.

Апеляційна скарга в частині оскарження рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08 квітня 2024 року обґрунтована тим, що за матеріалами електронної справи ОСОБА_2 перебувала на обліку в ГУ ПФУ в Донецькій області з дислокацією в м.Бахмуті як внутрішньо переміщена особа та отримувала пенсію за віком. З 01.03.2016 виплата пенсії призупинена на підставі Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2018 року № 805/600/18-а, Головним управлінням в межах компетенції, відповідно до покладених судом зобов`язань, поновлено нарахування пенсії ОСОБА_2 з 01 березня 2016 року, але виплата пенсії в місячному розмірі не проводилась у зв`язку з відсутністю заяви пенсіонера про виплату пенсії через банківських рахунок. Доплата ОСОБА_2 в розмірі 37 967,57 за період з 01 березня 2016 року по 31 березня 2018 року обліковувалась в Головному управлінні як заборгованість за рішенням суду, оскільки пенсіонер за життя із заявою про поновлення виплати не звертався. Пенсійна справа ОСОБА_2 знята з обліку з 01 січня 2021 року у зв`язку зі смертю пенсіонера ІНФОРМАЦІЯ_2 . Нараховані суми, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, тобто розмір пенсії зменшується в залежності від дати звернення до територіального органу Пенсійного фонду особи, яка має право на спадщину із оформленим свідоцтвом про право на спадщину.

На лист приватного нотаріуса управлінням проведено розрахунок сум недоотриманої пенсії та надано відомості про суму недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 в розмірі 64 854,51 гривень з урахуванням вимог статті 46 Закону №1058 за період з 07.06.2018 по 31.12.2020. 03 листопада 2021 року із заявою про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , звернулась позивачка через свого представника, у зв`язку з ненаданням довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи спадкоємиці ОСОБА_1 . Управлінням прийнято рішення про відмову у виплаті недоотриманої пенсії. Посилається, що ГУ ПФУ в Донецькій області діяло правомірно відмовляючи у виплаті недоотриманої пенсії.

В частині оскарження додаткового рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 квітня 2024 року апеляційна скарга обґрунтована тим, що матеріали справи не містять достатніх та обґрунтованих доказів на підтвердження розміру понесених позивачем судових витрат, розмір яких не відповідає критерію розумності, складності справи, а також співмірності ціни позову розміру заявлених судових витрат.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ГУ ПФУ в Донецькій області на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08 квітня 2024 року та на додаткове рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 квітня 2024 року підлягає залишенню без задоволення за наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У частині 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Донецькій області про визнання права власності в порядку спадкування за законом та стягнення недоотриманої пенсії.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є донькою ОСОБА_2 .

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 15 квітня 2021 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Луганськ, Артемівський район, с. Ювілейне, в Україні померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Глушко О.В. від 22 липня 2021 року та зареєстрованого в реєстрі за № 868 слідує, що спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 є її донька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Спадщина на яку видане свідоцтво складається з суми недоотриманої пенсії в розмірі 64 854, 51 гривень. Належність недоотриманої пенсії спадкодавцю підтверджуються довідкою №0500-1515-8/27205 виданою 02.07.2021 року відділом обслуговування громадян № 12 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 65689864 від 22 липня 2021 року, який сформовано приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Глушко О.В. вбачається, що 22 липня 2021 року було видано свідоцтво про право на спадщину, номер у Спадковому реєстрі 68017188, номер в реєстрі нотаріальних дій 868, в якому зазначено що спадкодавцем є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем є ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , спадкове майно - грошові кошти у виді недоотриманої пенсії в розмірі 64854,51 гривень.

03 листопада 2021 року адвокат Заботін В.В., діючи на підставі нотаріально посвідченої довіреності, як представник ОСОБА_1 , звернувся до Головного управління

Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою № 10947 про виплату

недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера ОСОБА_2 та додав до неї всі

необхідні документи, про що свідчить розписка-повідомлення.

За результатом розгляду наданих документів 20 січня 2022 року було винесено рішення про відмову в оформленні і виплаті недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 згідно заяви № 10947 від 03.11.2021 року з причини відсутності необхідного

пакету документів, а саме: не надано довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи спадкоємиці ОСОБА_1 .

Згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 26.04.2023 № 0500-0202-8/33852 наданого на адвокатський запит представника позивачки адвоката Заботіна В.В. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувала на обліку в Головному управлінні з дислокацією у м. Бахмут як внутрішньо переміщена особа та отримувала пенсію за віком відповідно до Закону № 1058.

За матеріалами електронної пенсійної справи виплата пенсійних коштів проведена

по 29.02.2016 року. За життя ОСОБА_2 особисто за поновленням виплати пенсії не зверталась, пенсійні кошти за період з березня 2016 року до грудня 2020 року не нараховувались.

08 червня 2021 року до Головного управління надійшов запит приватного нотаріуса

Харківського міського нотаріального округу Харківської області Глушко О.В. про наявність недоотриманої пенсії померлої ОСОБА_2 . Недоотримана пенсії померлої ОСОБА_2 була розрахована відповідно до вимог ст. 46 Закону № 1058 за період з 07.06.2018 року по 31.12.2020 року та склала 64 854, 51 гривень, про що нотаріусу надано відповідь листом від 02.07.2021 року №0500-1515-8/27205.

У відповіді було зазначено, що сума недоотриманої пенсії може бути зменшена у зв`язку з датою звернення спадкоємця до управління Пенсійного фонду України відповідно до вимог ст. 46 Закону №1058.

03 листопада 2021 року адвокат Заботін В.В., діючи в інтересах ОСОБА_1 , надав до відділу обслуговування громадян № 12 (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління заяву про виплату недоотриманої пенсії ОСОБА_2 .

Рішенням Головного управління від 20.01.2022 року ОСОБА_1 відмовлено у виплаті

недоотриманої пенсії померлої ОСОБА_2 .

Згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області

від 03 січня 2024 року № 243/02-16, наданого на адвокатський запит представника позивачки адвоката Заботіна В.В., за матеріалами електронної пенсійної справи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ?перебувала на обліку в Головному управлінні

з дислокацією у м. Бахмут, як внутрішньо переміщена особа, та отримувала пенсію за

віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове

державне пенсійне страхування». Пенсія зараховувалась на поточний рахунок, відкритий в ПАТ «Укрсоцбанк». В лютому 2016 року на рахунок банківської установи зарахована пенсія за період з 01.02.2016 по 28.02.2016 в розмірі 1328.13 грн. Виплата пенсійних коштів припинена з 01.03.2016 відповідно до статті 12 Закону України від 20.10.2014 № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Відповідно до абзацу 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» призначення, відновлення та подовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам здійснюються територіальними органами Пенсійного фонду України за особистим зверненням на підставі відомостей, що містяться в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб, та через рахунки АТ «Ощадбанк». За життя ОСОБА_2 особисто за поновленням виплати пенсії не зверталась, заяву про відкритий рахунок в АТ «Ощадбанк» не надавала.

У листопаді 2018 року Головним управлінням на виконання рішення Донецького

окружного адміністративного суду від 19.02.2018 у справі №805/600/18-а щодо зобов`язання поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_2 , було поновлено

виплату пенсії з 01.03.2016 року. Виплата пенсії не проводилась у зв`язку з відсутністю заяви про виплату пенсії через АТ «Ощадбанк». Наявна заборгованість по виплаті пенсії облікована в Головному управлінні як заборгованість за рішенням суду. Недоотримана пенсія на виконання рішення суду, може бути виплачена за умови покладення судом на органи Пенсійного фонду України відповідних зобов`язань в частині виплати пенсії, яка була нарахована померлому або у разі заміни у встановленому законодавством порядку сторони виконавчого провадження.

Згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області

від 11.01.2024 року № 0500-0202-8/3545, наданого на адвокатський запит представника позивачки адвоката Заботіна В.В., доплата за період з 01.03.2016 по 31.03.2018 в сумі 37967,57 гривень обліковується в Головному управлінні як заборгованість за рішенням суду, оскільки пенсіонерка за життя з заявою про поновлення виплати не зверталася. Пенсію за період з 01.03.2016 по 31.03.2018 року, нараховану ОСОБА_2 на виконання рішення суду може бути виплачено за умови покладення судом на органи Пенсійного фонду України відповідних зобов`язань в частині виплати пенсії, яка була нарахована померлому або у разі заміни у встановленому законодавством порядку сторони виконавчого провадження.

Таким чином, спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права на спадкування за законом, а саме права власності на спадкове майно у вигляді призначеної, нарахованої, але невиплаченої пенсії спадкодавця.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Статтею 1219 ЦК України передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

За змістом частини 1 статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Статтею 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Зміст частини 3 статті 52 Закону також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується з положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині 1 статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Положення частин 2, 3 статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину.

Відповідно ст. 1227 ЦК України, до складу спадщини входять суми пенсії, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20) зазначив, що тлумачення статті 1227 ЦК України доводить, що право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом.

Право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат, та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №243/3505/16-ц (провадження № 14-271цс18) вказано, що підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України.

Відповідно висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 31 жовтня 2022 року у справі № 727/12371/21, припинення пенсійних виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених пенсійних виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання пенсії. Право на таку пенсію у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці пенсійні виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю, а тому спадкоємець відповідно до положень статті 1227 ЦК України має право на отримання пенсії у порядку спадкування за законом.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка прийняла спадщину після ОСОБА_2 .

З листа Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області від 26 квітня 2023 року, вбачається, що ОСОБА_2 перебувала на обліку ГУ ПФУ в Донецькій області як внутрішньо переміщена особа, виплату пенсії було призупинено з 01 березня 2016 року за результатом обміну інформацією з Єдиною інформаційною базою даних внутрішньо переміщених осіб відповідно до постанови КМУ № 365 від 08.06.2016. За поновленням виплати пенсії за життя ОСОБА_2 не звертався. За результатом розгляду заяви про виплату недоотриманої пенсії від 03 листопада 2021 року було прийнято рішення від 20 січня 2022 року про відмову позивачці у виплаті у зв`язку з ненаданням довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи щодо спадкоємця.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до обґрунтованого переконання, що у спірних правовідносинах відповідач незаконно перешкоджає реалізації прав позивачки як спадкоємця на отримання всього належного їй спадкового майна.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Виходячи з вищенаведених норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Першого протоколу до неї, з огляду на те, що в разі застосування обмеження, визначеного в ст. 46 Закону, позивачка невиправдано буде позбавлена державою права на майно, яке отримала у спадщину в передбачений Законом спосіб, а відповідно мала законні сподівання, що розмір пенсії, що за життя належав її чоловіку, буде виплачено в повному обсязі.

Таким чином, встановивши, що позивач є спадкоємцем за законом на спадкове майно - нараховану, але невиплачену пенсію ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак, відповідач незаконно перешкоджає реалізації її, як спадкоємця, на отримання всього належного їй спадкового майна, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення в повному обсязі шляхом визнання за позивачем права власності на спадкове майно за законом, а саме пенсію, яка була призначена та належала її матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не була отримана нею за життя за період з 01 березня 2016 року по 31 березня 2018 року в сумі 37 967,57 гривень та стягнення з ГУ ПФУ в Донецькій області на її користь суму пенсії, що належала спадкодавцю ОСОБА_3 і залишилась недоотриманою ним за життя та не включена до свідоцтва про право на спадщину за законом в сумі 37 967,57 гривень, та стягнення з ГУ ПФУ в Донецькій області на користь позивачки суму недоотриманої пенсії, яка належала померлій ОСОБА_2 , але не була нею одержана за життя у розмірі 64 854,51 гривень згідно свідоцтва про право на спадщину за законом НРЕ № 212934

Отже, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Заботін В.В., оскільки суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормою матеріального права, яка підлягає застосуванню, повно, всебічно та обґрунтовано встановив обставини справи, надав належну оцінку наявним у справі доказам, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення про задоволення позову, яке відповідає вимогам ст.263, 264 ЦПК України.

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача в частині незгоди з висновками суду першої інстанції в частині часткового задоволення заяви ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Заботін В.В., про ухвалення додаткового рішення та стягнення витрат на професійну правничу допомогу апеляційний суд виходить з наступного.

Задовольняючи частково заяву позивачки про стягнення понесених судових витрат на правничу допомогу в розмірі 4 000 гривень, суд першої інстанції, врахувавши заперечення відповідача щодо заявлених ОСОБА_1 вимог, дослідивши наявні в матеріалах справи документи, які підтверджують надання позивачці правової допомоги адвокатом, враховуючи, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, дійшов висновку, що заявлена позивачкою до стягнення з відповідача сума понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 14 967, 36 гривень не обґрунтована та не є пропорційною складності справи та обсягу наданих адвокатом послугам.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків в потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зробила висновок, що нормами ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем у справі ОСОБА_1 19 січня 2021 року укладено з адвокатом Заботіним В.В. Договір про надання правової допомоги.

Відповідно пункту 4.1, 4.7 вищезазначеного договору розрахунок оплати за послуги здійснюється з урахуванням рішення Ради адвокатів Харківської області № 17 від 21.03.2018 року «Рекомендації щодо застосування рекомендованих(мінімальних) ставок адвокатського гонорару» та інших рішень Ради адвокатів Харківської області, що прийняті після укладенні цього договору за згодою сторін. Клієнт зобов`язується оплатити повну вартість наданих адвокатом послуг протягом 30 днів з моменту підписання акта про надання юридичної допомоги/правової допомоги (про прийняття-передачу наданих послуг).

Як вбачається з ордеру серії АХ № 1148686 від 30 січня 2024 року, ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 19 січня 2021 року, уповноважує адвоката Заботіна В.В. у Слов`янському міськрайонному суді.

Представником позивача також надано до суду першої інстанції Акт прийняття-передачу наданих послуг від 09 квітня 2024 року, яким підтверджується факт надання послуг адвокатом Заботіним В.В. та їх отримання (прийняття) клієнтом на суму, що становить 14 967,36 гривень та складається з: витрат по сплаті судового збору 967,36 гривень, консультації клієнта, узгодження правової позиції 1 год 30 хв 1 500 гривень; збір доказів: ознайомлення з матеріалами спадкової справи у приватного нотаріуса, складення та подання адвокатських запитів до ГУ ПФУ в Донецькій області 6 год 6 000 гривень; підготовка та подання до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області позовної заяви 6 год 6 500 гривень; всього 14 967,36 гривень.

Вирішуючи питання про стягнення понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що наявні в матеріалах справи документи є підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним відповідних витрат під час розгляду справи в суді першої інстанції.

При цьому апеляційний суд зауважує, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін.

Принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як уже зазначалося вище, включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.

Зокрема, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічний висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 28 вересня 2023 року у справі 686/31892/19.

Відповідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Аналогічний правовий висновок зробила Велика Палата ВС у справі № 755/9215/15-ц від 19 лютого 2020 року.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Відповідно правової позиції Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 3 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Апеляційний суд при цьому враховує позицію Верховного Суду, викладену, зокрема, у постанові від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19, згідно з якою законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа, а тому адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

За таких обставин, надаючи оцінку обставинам, щодо яких відповідач має заперечення, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції в частині визначення розміру витрат на правничу допомогу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 4 000 гривень. При цьому судом обґрунтовано прийнято, що справа не представляє значної складності, виходячи із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), виконаних адвокатом робіт, часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягу наданих адвокатом послуг та співмірності суми витрат зі складністю справи, відповідності цієї суми критеріям реальності, розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08 квітня 2024 року та додаткове рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 квітня 2024 року ухвалені відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Тому, з урахуванням положень ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08 квітня 2024 року та додаткове рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 квітня 2024 року без задоволення, а вказані судові рішення без змін.

Оскільки апеляційна скарга на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08 квітня 2024 року залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08 квітня 2024 року та додаткове рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 04 листопада 2024 року.

Головуючий О.І. Корчиста