Справа № 515/26/24
Провадження № 2/513/376/24
Саратський районний суд Одеської області
05 листопада 2024 року Саратський районний суду Одеської області у складі головуючої судді Рязанової К.Ю., за участю: секретаря судового засідання Филипчук Л.В., представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Бикової Оксани Володимирівни, представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Ковпака Олександра Вікторовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт. Сарата в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ майна подружжя, -
у с т а н о в и в:
08 січня 2024 року до Татарбунарського районного суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ майна подружжя, відповідно до якої позивачка просить в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на половину заробітної плати ОСОБА_2 , отриманої ним з 01 червня 2022 року по 10 серпня 2023 року, а саме на 358977,76 гривень, стягнувши цю суму з ОСОБА_2 на її користь.
Розпорядженням в.о. голови Татарбунарського районного суду Одеської області від 08 січня 2024 року зазначена цивільна справа передана на розгляд Саратського районного суду Одеської області.
08 лютого 2024 року ухвалою Саратського районного суду Одеської області вказана позовна заява залишена без руху.
08 березня 2024 року до суду надійшла заява про усунення недоліків.
Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 11 березня 2024 року відкрито провадження по справі, ухвалено справу розглядати в порядку спрощенного позовного провадження. Витребувано від АТ «УКРСИББАНК», АТ «Райффайзен Банк», АТ КБ «Приватбанк» інформацію про рух коштів на рахунку банку, відкритого на ім`я ОСОБА_2 за період з 01 червня 2022 року по 10 серпня 2023 року.
08 травня 2024 року на адресу суду надійшла відповідь від АТ «УКРСИББАНК», на виконання ухвали суду від 11 березня 2024 року.
21 травня 2024 року на адресу суду надійшла відповідь від АТ «Райффайзен Банк», на виконання ухвали суду від 11 березня 2024 року.
30 травня 2024 року на адресу суду надійшла відповідь від АТ КБ «Приватбанк», на виконання ухвали суду від 11 березня 2024 року.
20 червня 2024 року від представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Бикової О.В. надійшла заява про забезпечення доказів в порядку ст. 84 ЦПК України, в якій представник просить витребувати з військової частини НОМЕР_1 інформацію про те, яка установа банку здійснює операції по зарахуванню та виплаті заробітної платні головному сержанту ОСОБА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , який проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , починаючи з часу його зарахування на посаду.
05 липня 2024 року до канцелярії суду представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Ковпаком О.В. подано зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про визнання особистою власністю майна набутого за час окремого проживання та фактичного припинення шлюбних відносин. У зустрічній позовній заяві відповідач просить визнати за ним особистою приватною власністю грошові кошти, отримані в якості заробітної плати у військовій частині НОМЕР_1 , що набуті ним за час окремого проживання з ОСОБА_1 , у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.
12 вересня 2024 року через систему «Електронний суд» представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Ковпаком О.В. подано заяву про зміну підстав зустрічного позову.
Ухвалою суду від 18 вересня 2024 року у задоволенні клопотання представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Бикової Оксани Володимирівни про витребування доказів - відмовлено.
04 листопада 2024 року до суду надійшло клопотання від представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Бикової О.В. про витребування доказів, відповідно до якого представник просить витребувати з військової частини НОМЕР_1 інформацію про назву установи банку (усіх банків), в якому військова частина скеровує для зарахування та отримання виплат з грошового забезпечення головному сержанту ОСОБА_2 , починаючи з часу зарахування на посаду по 28 червня 2024 року.
У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Бикова О.В. просила подане клопотання задовольнити і витребувати інформацію з військової частини на які банківські рахунки перераховується заробітна плата відповідача, оскільки дана інформація має суттєве значення для розгляду справи. Щодо зустрічного позову зазначила, навіть якщо рахувати строк подання зустрічного позову з часу ознайомлення представника із матеріалами справи, то даний строк пропущено.
Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Ковпак О.В. у судовому засіданні зазначив, що ухвала суду про відкриття провадження у справі разом із додатками отримана відповідачем 27 червня 2024 року, про що надав для огляду оригінал повідомлення.
Заслухавши учасників процесу, дослідивши наявні матеріали справи, вивчивши клопотання, суд дійшов до таких висновків.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст.12 ЦПК України).
Згідно з положенням ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
За змістом статей 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до п.3 ч.2 ст.49 ЦПК України, відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 193 ЦПК України, відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.
Ухвалою суду від 11 березня 2024 року про відкриття провадження у справі роз`яснено відповідачу право на подання відзиву на позовну заяву в строк, що не може перевищувати 15 днів з дня вручення копії ухвали про відкриття провадження.
У судовому засіданні представником відповідача долучено копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідно до якого ухвала суду із додатками вручена відповідачу 27 червня 2024 року.
Судом досліджено надане рекомендоване повідомлення, однак у даному повідомленні відсутній штрих код, який присвоюється кожному повідомленню, яке повертається на адресу суду із відповідною відміткою. Даний унікальний штрих код має міститись у 2-х місцях, у зв`язку із чим суд вважає, що долучений оригінал повідомлення є неналежним доказом отримання відповідачем ухвали суду про відкриття провадження 26 червня 2024 року.
Відповідно до ч. 3, 4, 6 ст. 128 ЦПК України, судовий виклик здійснюється судовими повістками про виклик, а судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Якщо повістку надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення.
Порядок вручення судових повісток врегульовано ст. 130 ЦПК України. Відповідно до вказаної норми: у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. У разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою.
24 червня 2024 року представник відповідача адвокат Ковпак О.В. ознайомився із матеріалами справи.
Виходячи з положень п. 2. ч. 1 ст. 43 ЦПК учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями ст. 44 повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства.
Аналізуючи викладені вище обставини, суд доходить до висновку про відмову в задоволенні заяви відповідача щодо прийняття зустрічного позову, оскільки строк на подання зустрічного позову сплив, у визначені ч.2 ст. 127 ЦПК України сторона відповідача не подала до суду заяву про продовження строку на подання зустрічного позову, а поновлення такого строку після його закінчення суперечить положенням ст. 127 ЦПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 194 ЦПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.
З урахуванням викладеного та зважаючи на те, що зустрічна позовна заява подана з порушенням ч. 1 ст. 193 ЦПК України, суд убачає підстави для повернення зустрічного позову заявнику, що не позбавляє відповідача права звернутись до суду з окремим позовом в загальному порядку.
Щодо клопотання представника позивачки адвоката Бикової О.В. суд зазначає таке.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ст. 76 ЦПК України).
За змістом вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Положення статі 81 ЦПК України, відображають приватноправові засади змагальності цивільного процесу, відповідно до чого тягар доказування цілком покладається на сторін. У такому контексті зазначений обов`язок із доказування характеризується специфічністю та виникає тоді, коли особа реалізує своє право на судовий захист.
Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. ( ч.1 ст. 84 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. ( ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України).
Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій (п. 3); сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (п. 4); запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (п. 5).
Як роз`яснено у п.65 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово робив висновок, що принцип правової визначеності є одним з фундаментальних аспектів верховенства права (рішення у справах «Брумареску проти Румунії», «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» та ін.). Принцип правової визначеності являє собою сукупність вимог до організації та функціонування правової системи з метою забезпечення перш за все стабільного правового становища індивіда шляхом вдосконалення процесів правотворчості та правозастосування. Принцип покликаний надати можливість учасникам правовідносин передбачити результати своїх дій, набуття відповідних прав та обов`язків. Це передбачає і прогнозованість судових рішень за результатами розгляду спорів.
Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим кодексом.
Під процесуальним строком розуміють строк, в межах якого вчиняються певні процесуальні дії.
Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. ( ст. 127 ЦПК України)
Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.
Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.
Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язків сторін у справі, визначених Цивільним процесуальним кодексом України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.
Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Зазвичай це обставини, що не залежать від волі такої особи.
Поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами.
Норми цивільного процесуального законодавства не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі підстави визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.
Таким чином, законодавець не передбачив обов`язку суду автоматично відновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки у кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було пропущено та чи підлягає він відновленню.
Фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, яка може застосовуватися як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється суть чіткого встановлення законодавцем кожного з процесуальних строків. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09 жовтня 2018 року у справі №5/452/06 та від 21 лютого 2019 року у справі №911/4590/13.
У будь-якому разі на суд покладено обов`язок надавати оцінку обґрунтованості причин пропуску строку, у тому числі суд має звернути увагу, наскільки швидко й сумлінно діяла сторона при вчиненні відповідної процесуальної дії та мотивувати підстави поновлення цього строку.
Як вбачається із матеріалів справи позивачка звернулась до суду 08 січня 2024 року, 20 червня 2024 року від представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Бикової О.В. надійшла заява про забезпечення доказів в порядку ст. 84 ЦПК України, в якій представник просить витребувати з військової частини НОМЕР_1 інформацію про те, яка установа банку здійснює операції по зарахуванню та виплаті заробітної платні головному сержанту ОСОБА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , який проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , починаючи з часу його зарахування на посаду. Вдруге із даним клопотанням сторона позивача звернулась 04 листопада 2024 року, без будь якого обґрунтування поважності пропуску строку визначеного ч.1 ст.84 ЦПК України.
Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення без розгляду клопотання представника позивачки про витребування доказів, подане до суду 04 листопада 2024 року, оскільки клопотання подано з порушенням процесуальних строків, та відсутності поданого до суду обґрунтованого клопотання про поновлення строку разом з доказами, які беззаперечно свідчать про наявність обставин, що перешкодили позивачу своєчасно звернутись до суду з клопотанням про витребування письмових доказів у строки визначені ст.84 ЦПК України.
На підставі викладеного та керуючись статтями 2, 4, 10, 76, 81, 83, 126, 127, 193, 194, 260, 353 ЦПК України, -
п о с т а н о в и в:
У задоволені заяви представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Ковпак Олександра Вікторовича про прийняття зустрічного позову - відмовити.
Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 - повернути заявнику.
Копію зустрічної позовної заяви долучити до матеріалів справи.
Роз`яснити ОСОБА_2 право на звернення з цим позовом до суду в загальному порядку.
Клопотання представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Бикової Оксани Володимирівни про витребування доказів, подане до суду 04 листопада 2024 року, - залишити без розгляду.
Апеляційна скарга на ухвалу суду в частині повернення зустрічного позову подається до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.
Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Суддя К. Ю. Рязанова