Провадження № 2/947/3330/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2024 року

Київський районний суд м. Одеси

у складі: судді Луняченко В.О.

за участю секретаря судового засідання Макаренко Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості за договором позики -

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси 17.04.2024 року надійшла позовна заява , подана в інтересах ОСОБА_1 її представником адвокатом Ватренко Н.Б. із вимогами про стягнення заборгованості за договором позики від 09 лютого 2021 року у розмірі 8 745 787, 70 грн що є еквівалентом 221 000 доларів США.

Ухвалою від 13.05.2024 було відкрите провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Згідно заяви по суті справи від 26.06.2024 року представник позивача уточнив позовні вимоги та просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 09 лютого 2024 року у розмірі 221 000 доларів США що складає еквівалент 8 745 787, 70 грн.

В якості підтвердження позовних вимог суду надано копія Договору позики грошових коштів від 09 лютого 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колмаковою Н.В., оригінал якого оглянуто судом у судовому засіданні 18.07.2024 року.

Відповідач до судових засідань не з`являлась, заяв по суті справи, клопотань не надавала. Судом направлялись копії процесуальних документів, заяв позивача та судові виклики за адресою зареєстрованого місця проживання відповідачки також , з відкритих джерел було з`ясовано що у провадженні цього ж суду у 2024 році розглядалась інша цивільна справа №917/11908/24 за позовом ОСОБА_2 про розірвання шлюбу , та у позовної заяві була зазначена інша адреса місця проживання за якою також направлялись судові повідомлення.

25.09.2024 року було закрите підготовче провадження із призначенням розгляду справи по суті.

Як встановлено судом 09 лютого 2024 року між ОСОБА_1 як позикодавцем та ОСОБА_2 як позичальником було укладено Договір позики грошових коштів, згідно умов якого позичальник позичив у позикодавця грошові кошти у гривнях у розмірі яки складають еквівалент 221 000 доларів США , та саме суму еквівалентну 221 000 доларів США позичальник зобов`язався повернути в строк до 09 травня 2021 року ( п.1,3 Договору).

За змістом другого абзацу п.1 договору вбачається що вказану суму грошей було передано позичальнику до підписання Договору.

Договір було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колмаковою Н.В., при посвідчені були встановлені особи сторін та договір було підписано у присутності нотаріуса сторонами.

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ).

На підставі ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Правовідносини пов`язані із зобов`язаннями за договором позики врегульовані Цивільним кодексом України ( далі ЦК України ).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором.

За домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов`язанням ( ч.1 ст. 1053).

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 16.06.2021 року по справі №754/5396/17 За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.

З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Зазначені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України: від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, які підтримані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Ця судова практика є незмінною.

У даному випадку суд проаналізувавши з надану позивачем розписку вважає, що за її змістом можливо достеменно встановити факт отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 у борг грошової суми , яка була повністю передана відповідачу, визначені строк повернення суми та наслідки невиконання боржником умов строку повернення грошової суми у вигляді пред`явлення Договору до стягнення ( п.6 Договору) .

Наявність у позивача оригіналу розписки, на якої відсутні будь яки позначки щодо повного або часткового виконання зобов`язання є переконливим доказом не виконання боржником умов договору у визначений в розписці строк.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться ( ч.1 ст. 526 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) ( ч.1 ст. 530 ЦК України). .

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

При розгляді питання суми та валюти яки підлягає стягненню суд враховує той факт, що при визначенні розміру запозиченої суми грошей , як при отриманні так і при поверненні, сторонами визначались розмір у доларах США.

18 вересня 2020 р. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі № 916/4693/15 вказав, що законодавство України не встановлює заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій його зазначено у договорі.

Аналіз ст.ст. 524, 533 ЦК України свідчить про те, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Як вбачається, заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій його зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку що надана позивачем розписка є переконливим доказом укладення між сторонами договору позики на суму 221 000 доларів США , строк виконання договору визначений сторонами 19 серпня 2021 року сплив , грошове зобов`язання не виконане у повному обсязі, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу у розмірі 221 000,00 дол. США, що складає 8 745 787,00 гривень за курсом НБУ станом на 16.04.2024.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, у відповідності до вимог ч.3 ст. 133 ЦПК України , належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача ( ч.1,2 ст. 141 ЦПК України ).

У даному випадку позивачем , при подачі позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 15 140,00 гривень, що підтверджується квитанцією ( а/с 1), який як вид судових витрат стягується із відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258,259, 263-265,268,273,354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 АДРЕСА_2 ) заборгованість за договором позики від 09.02.2021 у розмірі 221000,00 ( двісті двадцять одна тисяча дол. США) дол. США, що складає 8745787,70 ( вісім мільйонів сімсот сорок п`ять тисяч сімсот вісімдесят сім грн. 70 коп.) гривень за курсом НБУ станом на 16.04.2024.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 АДРЕСА_2 ) понесені судові витрати (судовий збір) у сумі 15140,00 гривень.

Повне судове рішення буде складено протягом десяти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 04.11.24.

Суддя В. О. Луняченко