ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/9493/23
провадження № 4-с/753/25/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" січня 2024 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т. О.,

секретар судового засідання Кирик К. С.,

учасники справи:

заявник (боржник) - ОСОБА_1 ,

особа, дії та рішення якої оскаржуються - приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Варава Роман Сергійович,

заінтересована особа (стягувач) - товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція»,

розглянув в судовому засіданні в м. Києві скаргу боржника ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця,

В С Т А Н О В И В:

05.06.2023 ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , заявник, боржник) звернулася до суду зі скаргою в порядку статті 447 ЦПК України на дії (рішення) приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Варави Романа Сергійовича(далі також - приватний виконавець Варава Р. С., приватний виконавець, виконавець) у виконавчих провадженнях № НОМЕР_2, № НОМЕР_3 та зведеному виконавчому провадженні № НОМЕР_4.

На обґрунтування скарги зазначила, що рішенням суду з ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) солідарно з іншими особами на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (далі - ТОВ «Євро-Реконструкція», стягувач) стягнуто борг за житлово-комунальні послуги, проте її прізвище ОСОБА_1 і у вказаний у цьому рішенні період часу (з 2014 р. по липень 2021 р.) за зазначеною у рішенні адресою вона не проживала, не була зареєстрованою і житлово-комунальними послугами не користувалась. З наведених підстав вона подала виконавцю заяву, у якій просила звернутись до суду про виключення ОСОБА_1 із числа боржників. Її заяву виконавець не задовольнив, натомість своїми постановами змінив назву сторони виконавчого провадження з ОСОБА_1 на ОСОБА_1 , звернув стягнення на її заробітну плату та здійснив блокування її банківського рахунку. За міркуванням боржниці виданий щодо неї виконавчий документ не підлягає виконанню, а тому виконавець не вправі був його виконувати.

Ухвалою суду від 09.09.2023 скаргу повернуто заявнику без розгляду з підстав подання її без додержання вимог частини другої статті 183 ЦПК України, проте постановою Київського апеляційного суду від 19.12.2023 вказану ухвалу скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою суду від 11.01.2024 скаргу залишено без руху з наданням заявнику п`ятиденного строку для усунення недоліків.

19.01.2024 на виконання вимог вищевказаної ухвали від ОСОБА_1 надійшла скарга у новій редакції, у якій вона просила:

?визнати неправомірними дії приватного виконавця про блокування її поточного рахунку в Приватбанку;

?визнати неправомірними дії приватного виконавця про зміну назви сторони виконавчого провадження і найменування боржника;

?визнати незаконною та скасувати постанову про зміну назви сторони виконавчого провадження і найменування боржника;

?визнати незаконною та скасувати постанову в частині накладення арешту на грошові кошти,які є її заробітною платою;

?скасувати постанову про звернення стягнення на заробітну плату;

?зобов`язати приватного виконавця виключити її з Єдиного реєстру боржників;

?зобов`язати приватного виконавця повернути виконавчий лист до Дарницького районного суду м. Києва для вирішення питання про виключення ОСОБА_1 з боржників.

Ухвалою судді від 22.01.2024 відкрито провадження за скаргою та справу призначено до судового розгляду в судовому засіданні 31.01.2024.

31.01.2024 від приватного виконавця Варави Р. С.надійшов відзив на скаргу, у якому він заперечив проти задоволення її вимог пославшись на те, що під час здійснення виконавчого провадження в цілому і при вчиненні оспорюваних виконавчих дій, зокрема діяв правомірно, у відповідності до вимог статей 3, 4, 15, 24, 25, 26, 27, 28, 30, 56 та пункту 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження».

31.01.2024 від заявника та від приватного виконавця Варави Р. С.надійшли заяви про розгляд скарги без їх участі, стягувач свого представника до суду не направив, правом на подання відзиву не скористався.

Дослідивши матеріали скарги, відомості Єдиного державного реєстру судових рішень, копії наданих приватним виконавцем матеріалів зведеного виконавчого провадження № НОМЕР_4та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

27.10.2021 Дарницький районний суд м. Києва ухвалив рішення у цивільній справі № 753/15996/21, яким стягнув з ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 у солідарному порядку на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» заборгованість за послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення в розмірі 108 426,39 грн, інфляційну складову в розмірі 18 686,12 грн та три відсотки річних в розмірі 7 471,32 грн.

За результатами розгляду апеляційної скарги відповідача ОСОБА_4 постановою Київського апеляційного суду від 06.09.2022 рішення залишене без змін.

23.01.2023 за цим рішенням було видано виконавчі листи.

Виконавчі листи щодо боржника ОСОБА_1 стягувач пред`явив до примусового виконання шляхом подання приватному виконавцю Вараві Р. С.заяв про примусове виконання рішення.

Постановами приватного виконавця від 13.04.2023 було відкрито два виконавчі провадження № НОМЕР_3 та № НОМЕР_5 (а не НОМЕР_2, як зазначено у скарзі).

Постановами від цієї ж дати (13.04.2023) приватний виконавець Варава Р. С.об`єднав вказані виконавчі провадження у зведене виконавче провадження № НОМЕР_4та наклав арешт на кошти боржника ОСОБА_1 , що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Заявою від 17.05.2023 (зареєстрована в офісі приватного виконавця 19.05.2023) боржник повідомила приватного виконавця про своє актуальне прізвище ( ОСОБА_1 ) та просила звернутись до суду про виключення ОСОБА_1 з числа відповідачів пославшись на те, що не була учасником цивільної справи.

Цього ж числа боржник звернулась до приватного виконавця із заявою, у якій з посиланням на Закон України № 3048-IX просила винести постанову про визначення її заробітного/поточного рахунку НОМЕР_1 , відкритого в АТ КБ «Приватбанк», для здійснення видаткових операцій.

19.05.2023 приватний виконавець виніс постанови про зміну назви боржника з ОСОБА_1 на ОСОБА_1 , про визначення поточного рахунку фізичної особи-боржника ОСОБА_1 НОМЕР_1 , відкритого в АТ КБ «Приватбанк», для здійснення видаткових операцій у розмірі, що не перевищує двох розмірів мінімальної заробітної плати, та про звернення стягнення на її заробітну плату в ТОВ «СОФ І КО» в розмірі 20% щомісяця до виплати загальної суми боргу.

Даючи оцінку доводам скарги про неправомірність дій та рішень приватного виконавця, суд застосовує такі норми права та виходить з таких мотивів.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (статті 124, 129 Конституції України, стаття 18 ЦПК України).

Конституційний принцип обов`язковості виконання рішення суду реалізується, зокрема на стадії виконавчого провадження, яке являється завершальною стадією судового провадження, спрямованою на реальне поновлення порушених прав.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі по тексту - Закон про виконавче провадження) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами статті 2 цього Закону засадами виконавчого провадження є верховенство права; обов`язковість виконання рішень; законність; диспозитивність; справедливість; неупередженість та об`єктивність; гласність та відкритість виконавчого провадження; розумність строків виконавчого провадження; співмірність заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Статтею 10 Закону про виконавче провадження визначено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно статті 13 Закону про виконавче провадження під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Стаття 18 Закону про виконавче провадження зобов`язує виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом.

За змістом положень статей 3, 4, 24, 25, 26, 27Закону про виконавче провадження виконавець зобов`язаний розпочати примусове виконання рішення за наявності низки умов, зокрема якщо: виконання рішення передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, набрало законної сили; не пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; виконавчий документ відповідає вимогам, передбаченим статті 4 цього Закону; стягувач подав заяву про примусове виконання рішення.

Судом установлено, що у даному випадку усі вищенаведені умови були дотримані, а отже приватний виконавець Варава Р. С.зобов`язаний був відкрити виконавчі провадження та здійснювати примусове виконання рішення суду у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчими документами та Законом про виконавче провадження.

Відповідно до статті 15 Закону про виконавче провадження сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

У разі, якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування (для юридичної особи) або прізвище, ім`я чи по батькові (для фізичної особи), виконавець, за наявності підтверджуючих документів, змінює своєю постановою назву сторони виконавчого провадження.

За приписами статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Отже за змістом наведених нормативних положень здійснювана судом заміна сторони виконавчого провадження відбувається лише у разі матеріального та процесуального правонаступництва, які виникають при вибутті однієї зі сторін виконавчого провадження з певних підстав.

Такими підставами є смерть фізичної особи, припинення юридичної особи, заміна кредитора чи боржника у зобов`язанні, інші випадки заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір (стаття 55 ЦПК України).

Водночас при зміні найменування юридичної особи або імені (прізвища, імені та по батькові) фізичної особи статус такої особи як учасника цивільних відносин і, відповідно сторони виконавчого провадження, не припиняється, а тому повноваження щодо фіксації таких змін на стадії виконання судового рішення законодавець поклав на виконавця.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що підставою для винесення приватним виконавцем постанови про зміну назви сторони виконавчого провадження послугували надані боржником копії документів, які свідчать про зміну її прізвища з ОСОБА_1 на ОСОБА_1 , а потім на ОСОБА_1 .

Той факт, що зміна прізвища боржника відбулася ще до ухвалення судового рішення, на вирішення скарги не впливає, оскільки під будь-яким прізвищем вона є однією і тією ж фізичною особою - учасником цивільних відносин.

Правосуддя в Україні здійснюють виключно суди (стаття 124 Конституції України), перегляд судових рішень (в апеляційному, касаційному порядку, за нововиявленими або виключними обставинами) є складовою функції правосуддя, можливість виключення особи зі складу відповідачів (боржників) на стадії виконання судового рішення закон не передбачає, а незгода боржника з судовим рішенням не є підставою для повернення виконавчого документа до суду.

Зважаючи на викладене,доводи заявника про відсутність підстав для вчинення щодо неї виконавчих дій є явно необґрунтованими, а вимоги скарги про скасування постанови про зміну назви сторони виконавчого провадження, зобов`язання приватного виконавця виключити заявницю з Єдиного реєстру боржників та повернути виконавчий лист до суду не мають під собою жодного юридичного підґрунтя.

З огляду на наведені у скарзі обґрунтування підстав незаконності інших дій та рішень приватного виконавця, вимоги про скасування постанов про накладення арешту на кошти боржника та про звернення стягнення на заробітну плату боржника по своїй суті є похідними від вимог про скасування постанови про зміну назви сторони виконавчого провадження, зобов`язання приватного виконавця виключити заявницю з Єдиного реєстру боржників та повернути виконавчий лист до суду.

Судом не встановлено обставин, які виключають здійснення виконавчого провадження за рішенням суду у цивільній справі № 753/15996/21, а на порушення приватним виконавцем вимог статей 48, 56, 68, 70 Закону про виконавче провадження, які визначають підстави накладення арешту на майно (кошти) боржника і звернення стягнення на доходи боржника та регламентують порядок вчинення таких виконавчих дій,заявник не посилається.

Що стосується доводів скарги про те, що приватний виконавець наклав арешт на кошти на рахунку в АТ КБ «Приватбанк», призначений для зарахування заробітної плати, то з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що із заявою (клопотанням) про зняття арешту з таких коштів боржник до виконавця не зверталась і документального підтвердження призначення рахунку для зарахування на нього заробітної плати не надавала. Таких доказів не надано і суду.

Натомість приватний виконавець своєю постановою, винесеною на підставі заяви боржника, відповідно до пункту 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону про виконавче провадження визначив вказаний поточний рахунок для здійснення видаткових операцій в розмірі, що протягом одного календарного місяця не перевищує двох розмірів мінімальної заробітної плати.

За таких обставин навіть за умови арешту коштів боржника, на які заборонено звертати стягнення (розмір відрахувань з яких не може перевищувати 20 відсотків), в результаті винесення виконавцем постанови про визначення поточного рахунку для здійснення видаткових операцій вказане порушення було усунуте ще до звернення ОСОБА_1 до суду з цією скаргою, а її права поновлені.

Отже, аналізуючи предмет даної скарги, її обґрунтування, встановлені обставини та наведені вище нормативні положення, суд дійшов висновку, що при вчиненні оскаржуваних виконавчих дій приватний виконавець Варава Р. С.діяв правомірно, в межах своїх повноважень та у відповідності з визначеною законом процедурою, а тому підстави для задоволення вимог скарги відсутні.

Керуючись статтями 258-261, 353, 450, 451 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні скарги боржника ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавцявиконавчого округу міста Києва Варави Романа Сергійовича.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на ухвалу суду подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя:

Повна ухвала складена 17.02.2024.