КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/9213/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2024 року місто Київ

справа №758/8548/23

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 05 лютого 2024 року, ухвалене під головуванням судді Гребенюка В.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року позивач звернулася Подільського районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з ОСОБА_3 аліменти на її утримання в розмірі 3000 грн.

В мотивування вимог посилалася на те, що у період з 10 травня 2020 року по 05 березня 2022 року вона проживала спільно з відповідачем однією сім`єю.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася дочка ОСОБА_4

Вказувала, що спільне проживання між нею та відповідачем припинено, донька проживає з нею та перебуває на її утриманні.

Зазначала, що з 29 вересня 2021 року по час звернення до суду вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що підтверджується довідкою від 17 липня 2023 року №3-6-16/230, виданою за місцем роботи - НЕК «Укренерго».

Посилалася на те, що відповідач не надає матеріальної допомоги.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 05 лютого 2024 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на те, що позивачем було пред'явлено позов на підставі ст.84 СК України, згідно частин 2, 4, 6 якої дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

При цьому, судом першої інстанції не було враховано, що згідно з ч.2 ст.91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Вказувала, що єбезпідставними доводи відповідача, які помилково було взято судом першої інстанції до уваги при ухваленні оскаржуваного рішення щодо недоведеності позивачемнаявності в неї реальної потреби у матеріальній допомозі, оскільки приписами ст.84 СК України для стягнення аліментів на утримання дружини згідно вказаної норми не передбачено обов'язкової наявності такої обставини.

Зазначала, що на підтвердження своїх доводів щодо відсутності у відповідача можливості надавати позивачупередбачене ст.84 СК України утримання, останнім було надано до суду лише довідку форми ОК-7 з Пенсійного фонду України, в якійвідображені відомості за 2013-2014 роки, 2016-2018 роки та 2020 рік. Жодних доказів на підтвердження спроб відповідача офіційно працевлаштуватись, до прикладу щодо його звернень до служби зайнятості та набуття офіційного статусу безробітного тощо, останнім до суду першої інстанції надано не було.

16 квітня 2024 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вказував на те, що скарга є необґрунтованою, а її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, просив рішення суду залишити без змін, а скаргу без задоволення.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що право на утримання відповідно до статті 84 СК України має саме дружина, однак, як встановлено в судовому засіданні, та не заперечувалось сторонами по справі, сторони не перебували та на даний час не перебувають у зареєстрованому шлюбі, що виключає наявність підстав для отримання позивачем коштів на своє утримання від відповідача.

Також суд першої інстанції вказував на те, що позивачем не доведено належними доказами, що відповідач отримує регулярний дохід та має змогу утримувати позивача.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 10 травня 2020 року по 05березня 2022 року позивач проживала спільно з ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу, що не заперечується сторонами.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_4 , батьками якої вказані: мати - ОСОБА_1 , батько - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 20 липня 2021 року, виданого Тернівським районним у місті Кривому Розі відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)

З довідки, виданої АТ «НЕК «Укренерго» від 24 січня 2024 року №3-6-16/35 вбачається, що ОСОБА_1 з 29 вересня 2021 року по 07серпня 2023 року знаходилась у відпустці по догляду за дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася. 07 серпня 2023 року ОСОБА_1 достроково приступила до роботи.

Відповідно до ч.ч.2, 4 статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Як визначено частиною другою статті 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої-четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Зміст частини другої статті 84, частини другої статті 91 СК України свідчить, що для виникнення права на утримання потрібна сукупність таких умов: проживання з жінкою (чоловіком) дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від жінки, чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридичного значущого зв`язку (усиновлення); можливість другої сторони надавати матеріальну допомогу.

Визначальним на підставі вказаних норм закону є наявність у дружини права на утримання, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища.

Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 21 січня 2022 року у справі №756/82/18, від 02 лютого 2022 року у справі №333/1701/18.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, не врахував вищенаведених норм права, а відтак дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_1 не має підстав для отримання коштів на своє утримання від відповідача.

Отже, рішення суду першої інстанції підялгає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову, з огляду на нсатупне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не перебували та не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає разом з позивачем, батьком дитини є відповідач.

Виходячи з вищенаведеного, вбачається, що оскільки дочка сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає разом з позивачем, а відтак відповідно до ч.2 ст.84, ч.2 ст.91 СК України ОСОБА_1 має має право на утримання від ОСОБА_3 .

Як у відзиві на позовну заяву, так і у відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказував на те, що він є безробітний, через війну не може знайти постійне місце роботи, тому має нестабільний, мінливий дохід. Просив врахувати, що рішенням Подільського районного суду міста Києва від 12 липня 2023 року стягнуто з нього на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти в розмірі 4000 грн. Зазначав, що стягнення аліментів на утримання ОСОБА_1 поставить його у дуже скрутне матеріальне становище.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 ст.81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачем доказів на підтвердження його скрутного матеріального становища надано не було.

Враховуючи матеріальне становище відповідача, виходячи з засад справедливості та розумності, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на її утримання у розмірі 1500 грн. з дня пред`явлення позову до досягнення спільною дитиною сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 трьох років.

Колегія суддів зазначає, що аліменти у визначеному розмірі не поставлять відповідача в завідомо скрутне становище та відповідатимуть законодавчо визначеному обов`язку чоловіка по матеріальному утриманню матері його дитини в межах його здатностей і фінансових можливостей.

Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Виходячи з положень ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави пропорційно до задоволеної частини позовних вимог судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції в розмірі 1342 грн.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнитичастково.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 05 лютого 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 аліменти на її утримання в розмірі 1500 грн., починаючи з 20 липня 2023 року та до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 трирічного віку.

Стягнути з ОСОБА_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 в дохід держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1342 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: