Провадження №2-з/756/27/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2024 року м. Київ

Суддя Оболонського районного суду м. Києва Тиха О.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Третя київська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним,

У С Т А Н О В И В:

В провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Третя київська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним.

13.02.2024 позивачем ОСОБА_1 до суду подана заява про забезпечення позову, у якій останній просить: 1) заборонити ОСОБА_3 , ОСОБА_4 чи будь-яким іншим особам за його дорученням вчиняти будь-які правочини щодо нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 ; 2) заборонити ОСОБА_3 , ОСОБА_4 чи будь-яким іншим особам за його дорученням використання нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вказаної заяви зазначено, що 05.02.2024 заявнику стало відомо, що спадкове майно - квартира АДРЕСА_1 , щодо якої складено оспорюваний заповіт, незаконно, зокрема, усупереч накладеному арешту на вказане нерухоме майно ухвалою Оболонського районного суду м. Києва, здається в оренду на платній основі громадянкою ОСОБА_5 третім особам, яка у свою чергу, діє від імені відповідача ОСОБА_2 на підставі довіреності від 21.02.2022. Зупинення вчинення нотаріусом нотаріальних дій в межах спадкової справи також не стали перешкодою для вчинення дій, пов`язаних з використанням майна. Того ж дня ним подано заяву про вчинення кримінального правопорушення до поліції.

Враховуючи вказані обставини заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову, зазначені у заяві, оскільки невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання виконання рішення суду, у разі задоволення його позову, або унеможливить ефективний захист прав позивача, за захистом яких він звернувся.

Ознайомившись з заявою про забезпечення позову та матеріалами справи № 756/10627/23, суддя приходить до наступного.

У провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Третя київська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним заповіту, посвідченого 18.12.2019 державним нотаріусом Третьої київської державної нотаріальної контори Марущак С.В., зареєстрований в реєстрі за № 2-617, яка обґрунтована тим, що підпис на заповіті виконаний не спадкодавцем ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 29.08.2023 заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково, накладено арешт на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності від 15.07.2019, виданого управлінням житлово-комунального господарства Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації згідно з розпорядженням від 15.07.2019 № 2306.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 151 ЦПК України визначено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено можливість забезпечення позову забороною вчиняти певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Відповідно до абз. 1 ч. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У своєму правовому висновку, сформульованому у постанові від 13.01.2020 у справі №922/2163/17 Верховний Суд зазначив, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Особа, яка подала заяву про забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Щодо вимоги позивача вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 , ОСОБА_4 чи будь-яким іншим особам за його дорученням користування квартирою АДРЕСА_1 , суд зазначає наступне.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення, або ефективного захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси сторони на той випадок, коли інші сторона буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Суд звертає увагу на те, що, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 висловлено позицію про те, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Як установлено матеріалами справи квартира АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Останній залишив заповіт 18.12.2019, посвідчений державним нотаріусом Третьої київської державної нотаріальної контори Марущак С.В., зареєстрований в реєстрі за № 2-617, який позивач просить визнати недійсним.

Отже, між сторонами цієї справи існує спір саме щодо недійсності зазначеного вище заповіту.

Суд зазначає, що можливе рішення суду у цій справі - рішення про визнання, тобто рішення, яким підтверджується наявність або відсутність юридичних фактів.

Отже, заявлені позивачем вимоги про визнання заповіту недійсним носять немайновий характер, позивачем не заявляються вимоги щодо визнання за ним права власності на вказану квартиру як на річ, тобто як предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки, сама по собі квартира, право власності на неї, яке охоплює собою право користування, володіння та розпорядження нею, не є предметом спору у даній справі.

Таким чином, пред`явлена позивачем вимога про визнання заповіту недійсним є немайновою і будь-якого примусового виконання можливе рішення суду не передбачає, а отже відсутній зв`язок між обраним позивачем видом забезпечення позову - «забороною користування квартирою» та предметом позовної заяви - «визнання заповіту недійсним». Як наслідок, відсутні підстави вважати, що незабезпечення позову в обраний спосіб ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду в майбутньому, у разі задоволення позову.

Те саме стосується і вимоги заявника щодо заборони ОСОБА_3 , ОСОБА_4 чи будь-яким іншим особам за його дорученням вчиняти будь-які правочини щодо квартири АДРЕСА_1 , оскільки вказаний спосіб забезпечення позову також не пов`язаний з предметом позову у даній справі і заявником не доведено, що його незастосування може у подальшому ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в майбутньому, у разі задоволення позову.

Більше того, заявником взагалі не конкретизовано, про які саме правочини йдеться мова, оскільки, як убачається з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_1 , належить спадкодавцю ОСОБА_6 , у матеріалах справи відсутні докази щодо реєстрації права власності на вказане нерухоме майно за іншими особами, зокрема, за відповідачем ОСОБА_2 , що, у свою чергу, надавало б право останньому на вчинення будь-яких правочинів щодо вказаної квартири особисто чи через представників.

Разом з тим, ухвалою суду від 29.08.2023 вже накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що передбачає собою заборону на право розпоряджатися вказаним нерухомим майном, відчужувати його третім особам, що в повній мірі забезпечує ефективний захист прав та інтересів позивача та є співмірним заявленим позовним вимогам.

З огляду на викладене суд дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. 2, 149, 150, 153, 260, 261, 353-355 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Третя київська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з моменту її підписання суддею.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.О. Тиха