Справа № 545/4745/23
Провадження № 2/545/701/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.10.2024 Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Путрі О.Г.,

при секретарі Литвинову В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтава в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому прохає стягнути заборгованість за договором позики від 19 грудня 2019 року в розмірі 85 000,00 доларів США; стягнути штрафні санкції за невиконання договору позики від 19 грудня 2019 року в розмірі 7 635,80 доларів США; а також судові витрати.

В обґрунтування вказує, що 19 грудня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики відповідно до умов якого, а саме п.1 позивач передав грошові кошти в сумі 1 990 113,00 грн., що в еквіваленті становить 85 000,00 доларів США за курсом НБУ строком на 1 рік, а відповідач прийняв та зобов`язується повернути вказану суму грошових коштів не пізніше 19.12.2020 року. При цьому, сторони домовилися про те, що при поверненні грошових коштів їх сума не повинна складати менше 85 000,00 доларів США за курсом НБУ на день повернення грошових коштів. Відповідно до п.9 Договору, сторони підтверджують факт приймання передачі коштів, в сумі встановленій п.1 Договору. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконує, у зв`язку з чим станом на 18.12.2023 утворилась заборгованість за договором у розмірі 92 635,80 доларів США. Також прохав стягнути судові витрати.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 20.02.2024 відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 30.05.2024 підготовче засідання по справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача надав суду заяву, в якій прохав розгляд справи проводити без його участі, позов підтримав, не заперечує проти винесення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 у судові засідання 27.06.2024, 01.10.2024 не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду відповідно до вимог ч.8 ст.128 ЦПК України, шляхом направлення на адресу відповідача судових повісток про виклик до суду (а.с. 56, 59), а також шляхом розміщення оголошення про виклик особи на сайті судової влади України (а.с. 53). Відзиву на позовну заяву або будь-яких клопотань із зазначенням поважності причин неприбуття в судові засідання відповідачем до суду не подано.

За змістом ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до вимог ч.1ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 01.10.2024 року призначено проведення заочного розгляду даної цивільної справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19 грудня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений у простій письмовій формі договір позики відповідно до умов якого, а саме п.1 позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 1 990 113,00 грн., що в еквіваленті становить 85 000,00 доларів США за курсом НБУ строком на 1 рік до 19.12.2020. При цьому, сторони домовилися про те, що при поверненні грошових коштів їх сума повинна складати не менше 85 000,00 доларів США за курсом НБУ на день повернення грошей, які відповідач зобов`язався повернути готівкою (а.с. 20).

Згідно п.3 договору позики, в разі, коли позичальник не поверне позичені гроші у сумі зазначеній в п.1 цього договору , у встановлений строк, позикодавець вправі стягнути заборгованість в порядку встановленому чинним законодавством.

Відповідно до п.п.5,8,9 договору, даний договір є безвідсотковим. Грошові кошти в сумі 1 990 113 грн по даному договору передані до підписання цього договору. Сторони підтверджують факт передачі грошових.

Також встановлено, що 19 грудня 2019 між ОСОБА_1 (заставодержателем) та ОСОБА_3 (заставодавцем) укладено договір застави (а.с. 5) Згідно п.1.1 договору, цей договір забезпечує вимоги заставодержателя , що витікають із договору позики від 19 грудня 2019 року, укладеного між заставодержателем та ОСОБА_2 .

Окрім того, 19 грудня 2019 року ОСОБА_1 (заставодержателем) та ОСОБА_4 (заставодавцем) укладено договір застави (а.с. 7-8) Згідно п.1.1 договору, цей договір забезпечує вимоги заставодержателя , що витікають із договору позики від 19 грудня 2019 року, укладеного між заставодержателем та ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилами ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, які були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Таким чином, істотними умовами договору позики є зобов`язання позичальника повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, які були ним отримані за договором, та строк повернення отриманих коштів.

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).

Ч. 1 ст. 610 ЦК України передбачається, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на такі особливості виконання грошового зобов`язання: "Грошовою одиницею України є гривня (частина перша статті 99 Конституції України). Але Основний Закон не встановлює заборони використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Тобто гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на території України за номінальною вартістю (частина перша статті 192 ЦК України), тоді як обіг іноземної валюти регламентований законами України.

Приписи чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, у якому має бути виражене та виконане зобов`язання (частина перша статті 192, частина перша статті 524, частина перша статті 533 ЦК України), однак не забороняють вираження у договорі грошового зобов`язання в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на перерахунок грошового зобов`язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України щодо іноземної валюти.

Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (частина друга статі 524 ЦК України).

Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань, зокрема позики, виражених через іноземну валюту, не суперечить законодавству України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (частина перша статті 1046, частина перша статті 1049 ЦК України".

Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, з цього приводу Велика Палата Верховного Суду в постанові №464/3790/16-ц від 16.01.2019 року зазначила, що була висловлена правова позиція, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року у справі №14-134цс18. Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 23.10.2019 року у справі №723/304/16-ц.

Стягнення боргу за договором позики здійснюється у валюті позики, про що 16.01.2019 року Великою Палатою Верховного Суду зроблено відповідний правовий висновок у справі №464/3790/16-ц.

Таким чином, з відповідача підлягає стягнення заборгованість у доларах США без визначення еквівалента суми боргу в національній валюті.

Разом з тим, визначаючи характер правовідносин між сторонами та, беручи до уваги зміст договору позики, суд приходить до висновку, що сторони визнали обов`язком відповідача повернути позивачеві грошові кошти, зазначені в договорі позики, та визначили строк повернення. У матеріалах справи відсутні дані щодо виконання відповідачем обов`язку повернення коштів, а тому суд прийшов висновку про наявність підстав зобов`язати позичальника повернути позикодавцеві позику на умовах, визначених у договорі позики.

Оскільки у договорі вказано строк виконання зобов`язання та розмір боргу в іноземній валюті, а саме долар США, а відповідний еквівалент в гривнях, що підлягає виплаті, сторони визначили за курсом НБУ на день повернення грошових коштів, то суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики в сумі 85000 доларів США.

Щодо стягнення 3% річних.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника, про що зазначено у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12.

Оскільки ч.2 ст. 625 ЦК України передбачає виконання зобов`язання у розмірі 3 % річних, що визначається від простроченої суми за весь час прострочення, тому при його обрахунку за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі, а не її еквівалент у національній валюті України.

При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі в даному випадку в іноземній валюті, тобто в доларах США.

Такий правовий висновок, викладений, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц.

Отже , 3 % річних розраховуються з урахуванням боргу за договором позики від 19.12.2019 року в розмірі 85000 доларів США помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються із дня, наступного за днем, передбаченим для його виконання у межах заявленого позивачем строку (1093 дні), помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного 365 днів у році, що становить 7635,80 доларів США, які підлягають стягненню з відповідача.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 13420 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №13-17110766/С від 13.02.2024 (а.с.18 - зворот). Вказані кошти судового збору були зараховані до спеціального фонду державного бюджету України, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України.

Оскільки, вимоги позивача задоволено повністю, то сплачений судовий збір за пред`явлення позовної вимоги майнового характеру підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 13420 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12,13,81,141,259,263-265,352 ЦПК України , суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 19 грудня 2019 року в розмірі 85 000,00 (вісімдесят п`ять тисяч) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 штрафні санкції за невиконання договору позики від 19 грудня 2019 року в розмірі 7 635 (сім тисяч шістсот тридцять п`ять) доларів США 80 центів.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 13420 (тринадцять тисяч чотириста двадцять) гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії;

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О. Г. Путря