КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №757/17735/16 Головуючий у 1 інстанції: Новак Р.В.

Провадження №22-ц/824/7824/2024 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

22 травня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Олійника В.І., Сушко Л.П.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 24 серпня 2023 року у справі за позовом Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича до Міністерства юстиції України, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст обставин справи

У липні 2023 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла заява Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича (далі - ФГ Бурка В.В.) про перегляд рішення суду від 29 червня 2016 року у зв`язку з нововиявленими обставинами у цивільній справі № 757/17735/16-ц за позовом ФГ Бурка В.В. до Міністерства юстиції України, держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди.

Подана заява мотивована тим, що цим рішенням суду відмовлено у задоволенні позовних вимог. Разом з тим, підставою для перегляду рішення суду заявник зазначає ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 липня 2014 у справі № 6-19535св14, отриману із інтернет-сайту 26 вересня 2017 року, у якій встановлено, що під час розгляду судами подібних справ з тотожними обставинами щодо відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями чи бездіяльністю працівників органу державної влади, судами встановлено різні факти.

Цією ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ встановлено право особи на відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями чи бездіяльністю державних виконавців і до спірних правовідносин підлягає застосуванню положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме ст. 56 Конституції України та ст. 23, 1167, 1173 ЦК України, ст. 11 Закону України від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР «Про державну виконавчу службу» (далі - Закон № 202/98-ВР), ч.3 ст. 61 ЦПК України.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 24 серпня 2023 року заяву ФГ Бурка В.В. про перегляд рішення суду від 29 червня 2016 року у зв`язку з нововиявленими обставинами у цивільній справі № 757/17735/16-ц за позовом ФГ Бурка В.В. до Міністерства юстиції України, держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди залишено без задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 24 серпня 2023 року, ФГ Бурка В.В. подало апеляційну скаргу та просило скасувати зазначену ухвалу, скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 29 червня 2016 року та ухвалити нове рішення про стягнення з держави України 1 млн. грн на відшкодування моральної шкоди.

Вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та необґрунтованою.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що в оскаржуваній ухвалі є невідповідність рішення Печерського районного суду міста Києва від 29 червня 2016 року у справі № 757/17735/16-ц, викладеному в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 липня 2014 року у справі № 6-19535св14 висновку про застосування матеріального та процесуального права щодо відшкодування моральної шкоди, якими встановлено право особи на відшкодування шкоди завданої неправомірними діями або бездіяльністю державних виконавців і до спірних правовідносин підлягає застосуванню положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме: ст. 56 Конституції України, статті 23, 1166, 1167, 1173 ЦК України та стаття 11 Закону № 202/98-ВР та ст. 61 ЦПК України щодо виконання судових рішень, якими встановлено обставини щодо особи, яка бере участь у справі.

Вважає, що на підставі ст. 56 Конституції України, ФГ Бурка В.В. має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю Міністерства юстиції України.

Посилається на статті 22, 92 Конституції України, відповідно до яких права, гарантовані ст. 56 Конституції України, не можуть бути скасовані чи обмежені.

Зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 92 Конституції України, виключно Законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, проте заявнику невідомі Закони України, які чітко вказують про докази, які підтверджують моральні страждання, які полягали у приниженні честі, гідності, ділової репутації, моральних переживань у зв`язку з незаконними діями Міністерства юстиції України.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, відповідачі не скористався своїм правом для подачі відзиву.

Позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29 червня 2016 року у цивільній справі № 757/17735/16-ц відмовлено у задоволенні позову ФГ «Бурка В.В.» до Міністерства юстиції України, Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди

Це рішення ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року залишене без змін.

Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Батрин О.В. від 24 травня 2017 року заяву ФГ Бурка В.В. про перегляд рішення суду у зв`язку з нововиявленими обставинами у цивільній справі № 757/17735/16-ц від 29 червня 2016 року за позовом ФГ Бурка В.В. до Міністерства юстиції України, держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди залишено без задоволення.

Постановою Верховного Суду від 17 серпня 2021 року касаційну скаргу ФГ Бурка В. В. залишено без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 24 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 25 вересня 2017 року залишено без змін.

Залишаючи заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами без задоволення, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що наведені заявником обставини не є нововиявленими, а вимоги позивача безпідставні та такі, що не знайшли свого підтвердження.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1, п. п. 1, 3 ч. 2 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є зокрема істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи: скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Для визначених пунктом 3 частини другої статті 423 ЦПК України нововиявлених обставин необхідними умовами є те, що вони існували на час розгляду справи, але підстави виникли після ухвалення рішення у справі (зокрема, шляхом скасування судового рішення, яке стало підставою для його ухвалення), спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (частини четверта, п`ята статті 423 ЦПК України).

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими учасникам справи, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 3 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

Таким чином перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок (що є прерогативою судів апеляційної та касаційної інстанції), а лише перегляд вже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.

Верховний Суд у постанові від 26 грудня 2022 року у справі № 460/801/20 наголосив, що під нововиявленою обставиною мається на увазі фактична обставина, яка має істотне значення і яка об`єктивно існувала на час розгляду справи, але не була і не могла бути відома усім особам, які брали участь у справі, та суду. Нова обставина, що з`явилася або змінилася після розгляду справи, не є підставою для перегляду справ.

Тобто для визнання обставини нововиявленою недостатньо, щоб особа просто не знала про наявність певної істотної обставини, а потрібно, щоб вона і не могла знати про неї. Якщо вона все-таки могла знати про певну обставину за добросовісного ставлення до справи, тоді ця підстава для перегляду відсутня.

Таким чином, не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах.

Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі.

За таких обставин, наявність ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 липня 2014 року у справі № 6-19535св14, не є нововиявленою обставиною у розумінні пунктів 1, 2, 3 частини другої статті 423 ЦПК України.

Крім того, рішення суду, про перегляд якого подано заяву, обґрунтовано тим, що позивач не вказав кому конкретно спричинена моральна шкода, оскільки в позовній заяві вказано, що ОСОБА_1 як представнику фермерського господарства спричинені моральні страждання, оскільки він не міг захистити права фермерського господарства, що спричинило приниження честі, гідності, ділової репутації, а позов подано ФГ Бурка В. В.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції є обґрунтованими, а вимоги заяви є безпідставними, та такими, що не знайшли свого підтвердження, тому заява не підлягає задоволенню.

Зазначена апелянтом обставина за своєю природою не може бути віднесена до нововиявлених.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Отже, колегія суддів вважає, що заявником не доведено передбачених ст. 423 ЦПК України підстав для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для перегляду рішення Печерського районного суду міста Києва від 29 червня 2016 року за нововиявленими обставинами.

Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, яким судами надано належну оцінку.

Незгода сторони з рішенням суду про відмову у позові ФГ «Бурка В.В.» не є підставою для перегляду рішення за нововиявленими обставинами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала постановлена з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 24 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді В.І. Олійник

Л.П. Сушко