КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2024 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

секретар Ламбуцька Т.О.,

за участю:

представника заявника Мариніч І.Г. ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Мариніч Іриною Григорівною, на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 22 квітня 2024 року про відмову у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою в порядку окремого провадження, в якій просила встановити факт проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Київ, однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22.04.2024 відмовлено у відкритті провадження по цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, з підстав, передбачених положеннями ч. 4 ст. 315 ЦПК України (а.с. 54-56).

В апеляційній скарзі заявник, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

При цьому, в обґрунтування своєї апеляційної скарги зазначає, що висновок суду першої інстанції про наявність спору про право є помилковим та передчасним, оскільки судом не було витребувано спадкову справу та не встановлено факт наявності інших спадкоємців і ймовірності спору між ними (а.с. 58-60).

Представник заявника у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.05.2023 приватним нотаріусом КМНО Харкавою О.В. було здійснено реєстрацію спадкової справи №40648645 на спадкодавця ОСОБА_3 , що підтверджується Витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі № 72464172.

При цьому, ані відомостей про осіб, які б прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 , ані інформації про спір щодо спадкового майна, матеріали справи не містять.

Звертаючись до суду з даною заявою, заявник, як на підставу для її задоволення, посилалася, серед іншого, на те, що вона дійсно проживала разом із спадкодавцем однією сім`єю, проте, як роз`яснив їй нотаріус, вона не має прямих родинних відносин із спадкодавицею і для отримання спадкового майна, а саме: квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , має у судовому порядку підтвердити факт проживання із спадкодавицею однією сім`єю.

Так, згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Як роз`яснено у п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», розгляд в порядку окремого провадження справи про встановлення факту можливий, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

При цьому, у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»вказано, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що з наданої до суду заяви вбачається наявність спору щодо підтвердження права на спадщину після померлої ОСОБА_3 , а тому дане питання повинно вирішуватися в порядку позовного провадження.

Однак, зазначаючи, що із заяви ОСОБА_2 вбачається спір про право, суд першої інстанції не навів обґрунтування свого висновку щодо наявності спору про право, не зазначив між якими особами виник спір, обмежившись лише передчасним висновком про ймовірність виникнення такого спору.

Натомість, процесуальний закон вимагає встановити наявність спору про право, а не припускати його можливість.

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року (справа №640/10329/16).

Більш того, суд не визначив коло заінтересованих осіб і не з'ясував їх правову позицію у даних правовідносин.

За вказаних обставин, а також враховуючи те, що заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, подано апелянтом до суду в порядку окремого провадження саме з метою захисту своїх прав та інтересів при вирішенні питання щодо оформлення спадщини в нотаріальній конторі, а не для вирішення спору про право на спадщину, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції зробив передчасний та помилковий висновок про відмову у відкритті провадження у справі що, як наслідок, призвело до неправильного вирішення питання та постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та доступу до суду.

При цьому, також слід наголосити, що згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», лля забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у кожній справі після її порушення суддя зобов`язаний провести підготовчі дії, передбачені ст.143 ЦПК України, зокрема, з`ясувати, які фізичні особи і організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи і підлягають виклику в судове засідання, у необхідних випадках запропонувати заявникові та заінтересованим особам подати додаткові докази на підтвердження заявлених вимог чи заперечень проти них.

Залежно від мети встановлення фактів заінтересованими особами в цих справах можуть бути, наприклад, відділи соціального захисту населення - у справах про встановлення факту перебування на утриманні особи, яка померла, для призначення пенсії заявникові; інші спадкоємці - у справах про встановлення факту прийняття спадщини; органи внутрішніх справ - у справах про встановлення факту родинних відносин для вирішення питання про належність до громадянства України; органи страхування - у справах про встановлення факту належності страхового свідоцтва.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи, що висновок суду першої інстанції про наявність у даній справі спору про право не відповідає фактичним обставинам справи і є передчасним, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Мариніч Іриною Григорівною, - задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 22 квітня 2024 року про відмову у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 22 серпня 2024 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова