справа № 278/2986/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2024 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючої судді Інни Зубчук, за участю секретаря Анни Кривенької, розглянув цивільну справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Колект Центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" (далі - ТзОВ "Коллект Центр") звернувся до суду із позовом згідно з яким просив стягнути з позивача на користь відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 41 934 грн, яка складається із заборгованості за: тілом кредиту в сумі 4 099,20 грн та процентами в сумі 37 834,80 грн.

У обґрунтування позову повідомив, що у квітні 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Служба миттєвого кредитування" (далі - ТзОВ "Служба миттєвого кредитування") та ОСОБА_1 укладений договір про надання фінансових послуг на підставі якого відповідач отримав кредит. У подальшому право вимоги за вказаним договором перейшло до позивача. Разом з тим, взяті на себе зобов`язання ОСОБА_1 належним чином не виконує у зв`язку із чим утворилася заборгованість, яку позивач просить стягнути з відповідача в межах цього провадження.

Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання і, відповідно, без фіксації його перебігу та заперечень щодо такого порядку від учасників не надходило і судом не встановлено.

Відповідач, в свою чергу, скерував до суду відзив на позовну заяву в якому повністю заперечив позовні вимоги ТзОВ "Коллект Центр". У обґрунтування своєї позиції ОСОБА_1 зазначив, що вищевказаний договір про надання фінансових послуг укладений між ним та первісним кредитором 11 квітня 2021 року. Водночас позивач звернувся до суду лише 17 травня 2024 року і провадження у цій справі відкрито 3 червня 2024 року. За таких обставин, ТзОВ "Коллект Центр" пропущений строк позовної давності для звернення до суду із цим позовом. Крім того, наданий позивачем розрахунок заборгованості є необґрунтованим та не відповідає дійсності. Також відповідач звернув увагу на те, що вимога про сплату неустойки не відповідає положенням ЦК України.

Дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідно ним правовідносини.

11 квітня 2021 року між ТзОВ "Служба миттєвого кредитування" та ОСОБА_1 підписаний договір про надання фінансових послуг № 740 "Стандартний+" на підставі якого відповідач отримав кредит в сумі 4 100 грн (п. 1.1. Договору) з орієнтовним строком повернення кредиту - 16 днів з моменту отримання кредиту (п. 1.3. Договору) та граничним строком кредитування 1 рік (п. 1.9. Договору). Крім того, за правилами п. 1.4. Договору за користування кредитними коштами позичальнику належить сплачувати проценти у наступному порядку: а) 1,4% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,24% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4. а); в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.б); г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4. в).

Тобто, процентна ставка з 1го по 16 день кредитування становить 1,4% на день; з 17го по 30 день кредитування - 3,64% на день; з 31го по 45 день кредитування - 5,02% на день; з 46го та до закінчення строку кредитування - 7,67% на день.

Крім того, у п. 4.3. сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством у разі укладення електронного договору в якості підпису сторін буде використовуватися електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та Закону України "Про електронну комерцію", що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. За положеннями п. 4.15. Договору сторони дійшли згоди, що цей договір укладається у письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг". Договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором "W9" (а.с. 6-7,9).

Із наданого ТзОВ "Служба миттєвого кредитування" розрахунку заборгованості ОСОБА_1 встановлено, що 1 травня 2021 року відповідачем сплачено 1 664,60 грн на погашення процентів та 394,40 грн на погашення тіла кредиту за договором про надання фінансових послуг № 740 "Стандартний+" від 11 квітня 2021 року (а.с. 13 зворот - 15).

1 грудня 2021 року між ТзОВ "Служба миттєвого кредитування" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" (далі - ТзОВ "Вердикт Капітал") укладений договір факторингу № 1-12 на підставі якого до останнього перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором про надання фінансових послуг № 740 "Стандартний+" (а.с. 18 зворот - 19, 8 зворот).

Згідно із витягом з додатку № 3 до договору факторингу № 1-12 від 1 грудня 2021 року заборгованість ОСОБА_1 за договором про надання фінансових послуг № 740 "Стандартний+" станом на 1 грудня 2021 року становила 29 637,94 грн та складалася із заборгованості за: тілом кредиту в сумі 3 705,6 грн та процентами в сумі 25 932,34 грн (а.с. 22).

10 січня 2023 року між ТзОВ "Вердикт Капітал" та ТзОВ "Коллект Центр" укладений договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги на підставі якого до останнього перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором про надання фінансових послуг № 740 "Стандартний+" (а.с. 23-25).

Відповідно до витягу з додатку № 3 до Договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги заборгованість ОСОБА_1 за договором про надання фінансових послуг № 740 "Стандартний+" станом на 10 січня 2023 року становила 70 825,47 грн та складалася із заборгованості за: тілом кредиту в сумі 4 099,20 грн та процентами в сумі 66 726,27 грн (а.с. 28).

8 квітня 2024 року Товариством з обмеженою відповідальністю фінансова компанія "ВЕЙ ФОР ПЕЙ" (далі - ТзОВ "ВЕЙ ФОР ПЕЙ") повідомила, що на підставі договору про організацію переказів грошових коштів, який укладений між ТзОВ "Служба миттєвого кредитування" та ТзОВ "ВЕЙ ФОР ПЕЙ" 11 квітня 2021 року об 12 годині 50 хвилин на карту з номером НОМЕР_1 на виконання договору № 740 перераховано 4 100 грн (а.с. 13).

Згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за вищевказаним кредитним договором станом на 10 січня 2023 року становить 70 825,47 грн та складається із заборгованості за: тілом кредиту в сумі 4 099,20 грн; заборгованості за процентами на дату відступлення права вимоги в сумі 25 538,74 грн; заборгованості за процентами згідно з кредитним договором 41 187,53 грн (а.с. 16).

Нормами законодавства вказані правовідносини врегульовані наступним чином.

За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Приписи ч. 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умовами, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із частиною першою та другою ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частини першої ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмові формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію".

Згідно з пунктом 6 частини першої ст.3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому п.12 ч. 1 ст.3 Закону України "Про електронну комерцію" унормовує, що одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Відповідно до ч. 3 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта ст.11 Закону України "Про електронну комерцію").

Згідно з ч. 6 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Частиною першою ст.1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до положень ч. 1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Частина друга ст.1081 ЦК України визначає, що грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу.

Згідно з положеннями ст.1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання не сприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Проаналізувавши фактичні обставини справи у сукупності із нормами законодавства, якими врегульовані зазначені правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне. Позивач з метою захисту своїх порушених прав, що знайшли своє відображення у порушенні відповідачем умов кредитного договору та взятих на себе зобов`язань, звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, як одним із способів та видів такого захисту. Також, суд встановив, що тривале порушення боргових зобов`язань у причинно-наслідковому зв`язку потягнуло за собою появу вищевказаної заборгованості.

Разом з тим, при дослідженні матеріалів справи судом установлено, що згідно із розрахунком заборгованості відповідача, який проведений первісним кредитором (а.с. 13 зворот -15), а також з огляду на додаток № 3 до договору факторингу № 1-12 від 1 грудня 2021 року (а.с. 22) заборгованість ОСОБА_1 за вищевказаним кредитним договором в частині заборгованості за тілом кредиту становить 3 705,60 грн, однак позивач у своїх розрахунках вказує, що заборгованість відповідача за тілом кредиту становить 4 099,20 грн. Доказів надання подальшими кредиторами відповідача останньому додаткових кредитів матеріали справи не містять. За таких обставин, суд уважає, що правильною сумою заборгованості за тілом кредиту є саме 3 705,60 грн.

Окрім того, суд, перевіривши правильність здійсненого позивачем розрахунку заборгованості відповідача за процентами, установив що сума такої заборгованості становить 63 165,16 грн та складається із заборгованості за процентами нарахованими ТзОВ "Служба миттєвого кредитування" за період із 11 квітня 2021 року по 30 листопада 2021 року в сумі 25 932,34 грн та заборгованості за процентами право нарахування яких мало ТзОВ "Вердикт Капітал" за період з 1 грудня 2021 року по 10 квітня 2022 року в сумі 37 232,82 грн (із розрахунку: (3 705,6 грн *7,67%)*131 день).

Разом з тим, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за процентами в розмірі лише 37 834,80 грн, що є його безумовним правом.

За таких обставин та з урахуванням меж позовних вимог, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково і стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про надання фінансових послуг № 740 "Стандартний+" від 11 квітня 2021 року в загальній сумі 41 540,40 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 3 705,60 грн та заборгованості за процентами в сумі 37 834,80 грн.

Стосовно посилань відповідача на пропуск позивачем строків позовної давності суд зауважує наступне.

Частиною четвертою ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За положеннями ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Норма ч. 1 ст. 260 ЦК України передбачає те, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Із суті ч. 5 ст. 261 ЦК України вбачається, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Так, приписи п. 1.9. договору про надання фінансових послуг № 740 "Стандартний+" від 11 квітня 2021 року вказують на те, що строк дії цього кредитного договору становить 1 рік, тобто кінцевий строк виконання зобов`язання за таким договором - 10 квітня 2022 року. Із матеріалів справи слідує, що станом на 10 квітня 2022 року ОСОБА_1 зобов`язання за вищевказаним кредитним договором не було виконано у повній мірі.

За таких обставин та з урахуванням приписів ст. ст. 253-255 ЦК України суд зауважує, що перебіг строку позовної давності щодо стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором розпочався 11 квітня 2022 року і з огляду на положення ст. 256 ЦК України та п. п. 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України станом на момент розгляду цієї справи ще не сплив. Зазначене вище виключає можливість суду застосувати до спірних правовідносин інститут позовної давності.

Стосовно посилань відповідача на несправедливість умов кредитного договору в частині стягнення неустойки, суд зазначає, що у межах цього провадження позивачем заявлені вимоги виключно щодо стягнення тіла кредиту та процентів за користування кредитними коштами у порядку ст. 1048 ЦК України. Тобто, вимоги про стягнення неустойки у позові не заявлялися. За таких обставин, суд відхиляє доводи відповідача щодо несправедливості умов стягнення неустойки за вищевказаним кредитним договором, оскільки такі твердження відповідача жодним чином не стосуються предмету спору в цьому провадженні і питання про стягнення будь-якої неустойки судом у даній справі не вирішується.

Крім зазначеного, оскільки позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, на підставі приписів ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім і документально підтверджені судові витрати за розгляд цієї цивільної справи пропорційно до частки задоволених вимог, які складаються із витрат по сплаті судового збору в сумі 2 999,54 грн та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 12 877,60 грн.

Окремо суд зауважує, що при розподілі суми судових витрат позивача в частині витрат на професійну правничу допомогу судом враховано те, що позивачем у порядку ч. 3 ст. 137 ЦПК Україні надано усі необхідні докази на підтвердження розміру таких витрат і сторона відповідача у порядку ч. 5 ст. 137 ЦПК України не заперечувала проти заявленого позивачем їх розміру.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код платника податків НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" (вул. Мечнікова, 3, оф. 306, м. Київ, ) заборгованість за договором про надання фінансових послуг № 740 "Стандартний+" від 11 квітня 2021 року в сумі 41 540 (сорок одна тисяча п`ятсот сорок) гривень 40 копійок.

У решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" судові витрати за розгляд цієї справи, які складаються із витрат по сплаті судового збору в сумі 2 999 (дві тисячі дев`ятсот дев`яносто дев`ять) гривень 54 копійки та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 12 877 (дванадцять тисяч вісімсот сімдесят сім) гривень 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 5 листопада 2024 року.

Суддя Інна Зубчук