Справа № 541/1947/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2024 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Войтенко Т. В.,

за участю секретаря судового засідання - Вигівська В. В.,

представника позивача - Данильчука С.Г. (по ВКЗ),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У травні 2024 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», в особі представника Груби Христини Богданівни, звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 травня 2024 року цивільну справу №5411947/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості направлено за підсудністю до Подільського районного суду м. Києва.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Качай Гроші» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №00-4941719, відповідно до умов якого ОСОБА_2 було надано кредит у розмірі 5 000,00 грн. Строк користування - 30 днів, а саме з 18.11.2021 до 18.12.2021, річні проценти 2333,95%.

У позовній заяві ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» посилається на те, що ТОВ «Качай Гроші» виконало свої зобов`язання за вказаним договором в повному обсязі, ОСОБА_2 в свою чергу свої зобов`язання в частині повної та своєчасної сплати кредитних платежів не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість по кредитному договору, розмір якої станом на 22.02.2022 року становить 14 552,00 грн.

Позивач зазначає, що 13.12.2023 ТОВ «Качай Гроші» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» уклали Договір Факторингу № 22022022, за умовами якого право вимоги за кредитним договором до ОСОБА_2 перейшло до позивача ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал».

Враховуючи викладене, позивач ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №00-4941719 від 18.11.2021 в розмірі 14 552,00 грн., яка складається з 5 000,00 грн. заборгованості за тілом кредиту та 9 552,00 грн. заборгованості за відсотками, а також стягнути 2422,40 грн. судового збору.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 20.06.2024 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін.

08.08.2024 року від представника відповідача - адвоката Данильчука С.Г. до суду надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач не погоджується з позовними вимогами та вважає, що позов не підлягає задоволенню враховуючи наступне. Позивачем стягуються відсотки, нараховані поза межами строку кредитування. Надані до позовної заяви докази жодним чином не підтверджують отримання відповідачем кредитних коштів у заявленому позивачем розмірі, оскільки надані документи не містять відомостей про те, що відповідачу були перераховані грошові кошти на його банківський рахунок або первісним кредитором виконано обов`язок з надання кредиту в інший спосіб.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду подав клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення у справі не заперечував.

Представник відповідача Данильчук С.Г. в судове засідання з`явився в режимі відеоконференцзв`язку, просив відмовити в позові в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 18.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Качай Гроші» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №00-4941719, за умовами якого ТОВ «Качай Гроші» зобов`язалося надати кредит у розмірі 5 000,00 грн., строк користування кредитними коштами - 30 днів, а саме з 18.11.2021 до 18.12.2021, річні проценти - 2333,95% (а.с.13-15).

Так, згідно п. 1.1. договору Товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 5 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до п. 1.3 договору кредит надається строком на 30 днів. Дата надання кредиту 18.11.2021. Наданий кредит клієнт зобов`язаний погасити в останній день строку кредитування. Дата погашення кредиту 18.12.2021р.

Згідно п. 1.4 процентна ставка становить 1,00 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього Договору.

Відповідно до п. 3.1 договору сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком платежів, який є невід`ємною частиною цього Договору (а.с.16).

Згідно Паспорту споживчого кредиту сума кредиту складає 5 000,00 грн., строк кредитування 30 днів, процента ставка - 1,00% в день (а.с.17-18).

У конкретному випадку укладення договору відбулося шляхом обміну електронними повідомленнями. Позичальник ОСОБА_2 на підставі статей 11, 12 Закону України "Про електронну комерцію" підписав Договір електронним підписом - одноразовим ідентифікатором шляхом введення коду з SMS повідомлення, отриманого на телефон позичальника або на електронну пошту позичальника.

Відповідно до Довідки про ідентифікацію, складену ТОВ «Качай Гроші», ОСОБА_2 ідентифікувався паролем НОМЕР_2, відправленим на номер телефону (а.с.20).

Укладений вказаним способом правочин згідно п. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі.

Пунктом 4.1.7 кредитного договору встановлено, що Банк має право без згоди Клієнта поступитись своїм правом вимоги за даним договором, але з обов`язковим повідомленням клієнту про таке відступлення протягом 10 робочих днів із дати такого відступлення.

13.12.2023 ТОВ «Качай Гроші» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» уклали Договір Факторингу № 22022022, за умовами якого право вимоги за кредитним договором до ОСОБА_2 перейшло до позивача ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (а.с.35-39).

10.04.2024 позивач ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» направив на адресу відповідача досудову вимогу з повідомленням про відступлення права вимоги та вимогу про погашення заборгованості, яка залишилась відповідачем без відповіді (а.с. 41).

Посилаючись на те, що ТОВ «Качай Гроші» зарахувало кредитні кошти 18.11.2021 о 21.12 год. на суму 5 000,00 грн. на ім`я ОСОБА_2 на карту (маска картки НОМЕР_1 ), номер транзакції в системі Platon - 33726-27388-29754 (а.с.19), а відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Згідно з наданим позивачем розрахунком кредитна заборгованість відповідача станом на 22.02.2022р. складає 14 552,00 грн, з яких: 5 000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 9552,00 грн. - заборгованість за відсотками (а.с.21).

Констатуючи даним судовим рішенням факт укладення кредитного договору, що доводиться доказами у справі, суд не може констатувати факт зарахування коштів ОСОБА_2 , правильність нарахування відсотків, встановити факт наявності чи відсутності плат від ОСОБА_2 на погашення заборгованості, та відповідно, встановити факт наявності чи відсутності заборгованості за договором.

Так, на підтвердження позовних вимог позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» надано інформаційну довідку, складену ТОВ «Качай Гроші» 28.03.2024 (тобто вже після укладення договору факторингу), про зарахування кредитних коштів 18.11.2021 о 21.12 год. на суму 5 000,00 грн. на ім`я ОСОБА_2 на карту, емітентом якої є ПУМБ, маска картки НОМЕР_1 , номер транзакції в платіжній системі Platon - 33726-27388-29754 (а.с.19).

Разом з тим, вказаний доказ не підтверджує факт отримання відповідачем коштів на підставі укладеного договору та наявність у відповідача заборгованості перед позивачем у розмірі, який зазначає позивач, а отже є неналежним.

Матеріали справи не містять доказів про те, що відповідач володів або користувався банківською карткою НОМЕР_1 , даний номер не є повним.

Позивач також не просив суд витребувати ухвалою суду в емітента карти НОМЕР_1 інформацію про факт зарахування коштів, дату зарахування коштів та їх суму.

Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості.

Зазначений розрахунок з зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач.

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18 та від 28.10.2020 у справі №760/7792/14-ц.

З матеріалів справи встановлено, що ні виписки з особового рахунку клієнта ОСОБА_2 , тобто первинних документів про здійснення між сторонами фінансових операцій за період з дня укладення кредитного договору - 18.11.2021 та до 22 лютого 2022 року (день укладення договору факторингу), ні розрахунку заборгованості за вказаний період (з відображенням дати та суми отриманих кредитних коштів, їх погашення, нарахування відсотків) позивачем до позовної заяви надано не було, а тому відсутні докази, що підтверджують факт отримання відповідачем кредитних коштів, період нарахування процентів, період прострочення платежів.

За матеріалами справи суд позбавлений можливості перевірити видачу відповідачу кредитних коштів, користування відповідачем кредитними коштами та внесення відповідачем грошових коштів на погашення кредитної заборгованості.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи не підтверджені належними засобами доказування, зокрема, позивачем не було надано належних та достатніх доказів у підтвердження надання відповідачу кредитних коштів та користування відповідачем кредитними коштами, а також доказів наявності заборгованості саме у визначеному у позові розмірі, а позовні вимоги є недоведеними та не підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача.

Подаючи відзив на позовну заяву, представник відповідача просив суд стягнути 7000 грн. витрат на правову допомогу.

На підтвердження суми витрат на правову допомогу адвокат Данильчук С.Г. надав копію квитанції до прибуткового касового ордера №2706/1.

Вирішуючи питання про мложливість стягнення з позивача витрат на правову допомогу, яка надавалася відповідачу ОСОБА_2 , суд виходить з такого.

Згідно з ч. 1, п.1 ч. ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Частинами 2-4 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частин 5, 6 статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу представником відповідача надано Договір № 2023/10/27-01 про надання професійної правничої допомоги від 27.10.2023 року та квитанцію до прибуткового касового ордера №2706/1 на суму 7000 грн.

Акт виконаних робіт (наданих адвокатських послуг) позивач не надав, а відтак, суд позбавлений можливості вирішити питання щодо обґрунтованості витрат, пропорційності (співмірності) до предмета спору, обсягу виконаної адвокатом роботи, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), співмірності та розумності судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи. За таких обставин, суд не вбачає підстав для стягнення з позивача на користь відповідача 7000 грн. витрат на правову допомогу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 625,630, 631, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 13, 81, 141, 258, 263, 265, 273, 280, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» у задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Т.В.Войтенко