РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2024 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Лєдньова Д.М.,

секретаря Морозової К.П.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, звільнення від сплати заборгованості по аліментах,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд із позовом, в якому зазначив, що у період з 2007 року по 2018 рік вони із відповідачем ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Сторони є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якого внаслідок виниклих непорозумінь у сімейних стосунках та фактичного припинення спільного проживання сплачувались аліменти на користь відповідача на підставі судового наказу Богунського районного суду м. Житомира від 18.12.2019 року.

Позивач зауважує, що у період з 01.02.2020 року до 31.03.2023 року сторони відновили стосунки, почали проживати однією сім`єю з притаманними їй ознаками, вели спільне господарство. Так, 23.07.2021 року відповідач звернулась до відділу виконавчої служби із заявою про припинення стягнення аліментів за виконавчим документом. Позивач звертає увагу, що у період з 2021 року по серпень 2023 року ОСОБА_2 повторно не подавала виконавчий документ на примусове виконання.

За наслідком повторного звернення відповідача до виконавчої служби постановою державного виконавця від 05.09.2023 року звернуто стягнення на заробітну плату позивача, згідно довідки розрахунку державного виконавця станом на 04.09.2023 року обраховано заборгованість по аліментах за період з липня 2021 року по червень 2023 року в сумі 105 422,40 грн.

Позивач звертається до положень ст. 197 СК України, яка визначає підстави для звільнення від сплати заборгованості по аліментах, та, вважаючи наведені обставини істотними в розрізі вирішення питання обгрунтованості вимог про стягнення аліментів, просить встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період з 01.02.2020 року по 31.03.2023 року, звільнити від сплати заборгованості по аліментах за відповідний період у розмірі 105 422,40 грн.

В поданому відповідачем відзиві викладено заперечення на заявлені позивачем вимоги та зазначено, що дійсно, між сторонами існували стосунки у період з 2007 року по 2018 рік.

В подальшому відносини із позивачем були припинені, обставини відкликання виконавчого документа про стягнення аліментів пов`язувались із відчуттям жалю до позивача. ОСОБА_2 зауважує, що саме позивач наполягав на подібному у зв`язку із службовою необхідністю за місцем роботи.

Учасник звертає увагу, що встановлення факту проживання однією сім`єю не може саме по собі підтверджувати належне матеріальне утримання з боку позивача, а доказів в доведення існування істотних підстав для звільнення від сплати заборгованості по аліментах не надано.

В судовому засіданні сторони підтримали викладені у письмових заявах по суті спору вимоги та заперечення.

Судом встановлено наступні обставини.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 2007 до 2018 роки, що визнається учасниками.

Сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Богунським районним судом м.Житомира 18.12.2019 року видано судовий наказ № 295/15698/19 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини від усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.10.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Постановою державного виконавця Корецького відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 03.01.2020 року відкрите виконавче провадження з виконання відповідного судового наказу.

Постановою державного виконавця від 26.07.2021 року виконавче провадження закінчене на підставі п.9 ч.1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із надходженням до відділу ДВС заяви стягувача про завершення виконавчого провадження.

Судом досліджено заяву стягувача від 23.07.2021 року, згідно з якою учасник провадження просить завершити виконавче провадження, вказує на відсутність заборгованості та претензій до боржника.

Встановлено, що 08.08.2023 року державним виконавцем Корецького відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрите виконавче провадження з виконання судового наказу Богунського районного суду м.Житомира № 295/15698/19, згідно довідки розрахунку державного виконавця станом на 04.09.2023 року обраховано заборгованість по аліментах за період з липня 2021 року по червень 2023 року в сумі 105 422,40 грн.

У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.ч. 1. 2 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами.

За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

За положеннями ч.4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

З характеру виниклого спору слідує, що в підставу необхідності припинення обов`язку сплачувати аліменти за певний період позивачем покладається фактичне спільне проживання однією сім`єю із відповідачем як стягувачем аліментів, що, на думку позивача, слід оцінювати як добровільне виконання обов`язку з утримання неповнолітньої дитини.

З даного приводу суд зазначає, що вимоги одного з подружжя на отримання аліментів як грошових виплат у визначеному судовим рішенням розмірі пов`язуються не лише з абсолютною відсутністю самостійного виконання батьківського обов`язку, передбаченого ст. 180 СК України, але й наявністю суперечок у вигляді відсутності взаємних розумінь щодо суми необхідних для забезпечення потреб дитини (дітей) виплат, їх виду (частка від заробітку, у твердій грошовій сумі).

Аналіз норм Сімейного кодексу України в частині врегулювання відносин, пов`язаних із обов`язком батька, матері утримувати неповнолітню дитину, зводиться до того, що закон не пов`язує відповідний обов`язок з фактом спільного або окремого проживання як батьків між собою, так і з дитиною, оскільки в головний критерій підтвердження необхідності утримання судом покладаються обставини порушення прав дитини як особи, що перебуває під особливим захистом держави.

При визначені розміру аліментів як результату розв`язання спору між запитувачем на грошові виплати і боржником суд керується положеннями ст. 182 СК України, яка визначає обставини, які враховуються при визначенні розміру аліментів.

Сам по собі факт спільного проживання не є визначальним критерієм для висновку про відсутність або практичну неможливість спору між батьками в розрізі виконання обов`язку з утримання дитини.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

В даному випадку встановлення судом обставин, які свідчать про проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, не можуть впливати на можливість об`єктивного існування фактів невиконання вищенаведених обов`язків, виникнення у зв`язку із наведеним спору між сторонами.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Досліджені в судовому засіданні докази не виявляють існування обставин, які за своїм значенням обумовлюють необхідність звільнення від заборгованості по аліментах.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 39 закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі: визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення.

У відповідності до ч.1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з ч.3 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Змістом поданої стягувачем заяви про завершення виконавчого провадження слід розуміти як відсутність вимог до боржника станом до дня подання заяви 23.07.2021 року, що не виключає існування спору в частині матеріального забезпечення дитини у період після відповідної дати.

Розрахунок заборгованості по аліментах виконано державним виконавцем саме за період з липня 2021 року із пропорційною відносно даного місяця часткою.

Суд додає, що законодавче закріплення права стягувача на пред`явлення виконавчого документа про стягнення аліментів протягом усього періоду платежів, в тому числі в разі повторного подання, скероване на гарантування та забезпечення якнайкращих інтересів дитини, які, у свою чергу, не можуть підлягати обмеженню за впливом суб`єктивно проявленої поведінки батьків за сферою власних взаємних стосунків.

Суд ще раз звертає увагу на відсутності будь-якої ґрунтовної залежності факту спільного проживання осіб однією сім`єю без реєстрації шлюбу, що доводилось та зворотно спростовувалось сторонами через допит свідків, із виконанням обов`язку утримання дитини.

Завданням судового рішення про стягнення аліментів є надання стабільності та гармонійності умовам розвитку і забезпеченню дитини з усуненням залежності за факторами: особистої батьківської поведінки у різні проміжки часу, зміни інших обставин тощо. Отже, показання свідків, які фактично повідомляли про періоди спільного та окремого проживання сторін, не можуть бути значимими в розрізі підтвердження обставин, що можуть бути істотними для вирішення питання про звільнення від сплати заборгованості по аліментах.

З аналогічних міркувань при розгляді справи суд не визнав за можливе задовольнити клопотання сторони позивача про виклик малолітньої дитини ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 3 Конвенці про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров`я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду.

З огляду на викладене, в забезпеченя якнайкращих інтересів дитини суд вважає необхідним відмовити у задоволені позову.

Керуючись ст.ст. 258-273 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, звільнення від сплати заборгованості по аліментах.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення буде виготовлено 30.05.2024 року.

Суддя: Д.М. Лєдньов