РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року Володимир-Волинський міський суд Волинської області у складі:

головуючого - судді Лутая А.М.,

за участю секретаря судового засідання Венгловської К.О.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права на завершення приватизації та реєстрації права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ

Позивач ОСОБА_1 у червні 2023 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права на завершення приватизації та реєстрації права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, в якому зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивача ОСОБА_4 . Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина за законом на належне їй на праві приватної власності майно, в тому числі на земельну ділянку площею 0,25 га, яка передана для будівництва і обслуговування житлового будинку, та на земельну ділянку площею 0,46 га, яка передана для ведення особистого підсобного господарства, що розташовані в с. Шистів, Володимирського району Волинської області, і були виділені безкоштовно у приватну власність її чоловіку ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі рішення Зимнівської сільської ради народних депутатів Володимир-Волинського району від 01 квітня 1994 року №20/6 «Про приватизацію земельних ділянок населенням що проживають на території сільської Ради», право на які вона успадкувала після смерті чоловіка.

Позивач вказує, що вона, як онука спадкодавиці, належить до п`ятої черги спадкоємців за законом і має право на спадкування майна, яке належало покійній бабусі. Крім неї до спадкоємців за законом належить її діти відповідачі у справі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які на прийняття спадщини не претендують. Інших спадкоємців немає. Тепер у позивача виникла необхідність оформити свої спадкові права на вказане вище нерухоме майно, однак через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, та через те, що покійна не встигла за життя завершити приватизацію та зареєструвати на себе право власності на земельні ділянки, вона не може отримати свідоцтво про право на спадщину. Зважаючи на те, що іншого способу визнання права власності на спадкове майно, ніж визнання цього права в судовому порядку законодавством не передбачено, тому з метою захисту права на спадщину вона вимушена звернутися до суду.

На підставі вищезазначеного позивач просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на завершення приватизації та реєстрації права власностіна земельну ділянку площею 0,25 га, яка передана для будівництва і обслуговування житлового будинку, та на земельну ділянку площею 0,46 га, яка передана для ведення особистого підсобного господарства, що розташовані в с. Шистів, Володимирського району Волинської області, і були виділені безкоштовно у приватну власність ОСОБА_6 на підставі рішення Зимнівської сільської ради народних депутатів Володимир-Волинського району від 01 квітня 1994 року №20/6 «Про приватизацію земельних ділянок населенням що проживають на території сільської Ради».

Ухвалою суду від 14.06.2023 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, однак представник позивача подав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у судове засідання також не з`явилися, однак подали заяви, в яких просять проводити розгляд справи за їх відсутності, позов визнають у повному обсязі.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями206,207цьогоКодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Зважаючи на те, що відповідачі визнають позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити за результатами підготовчого провадження.

Враховуючи те, що учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з ч.2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося.

Суд, оцінивши наявні у справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1218, ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України внаслідок смерті особи відкривається спадщина, до складу якої входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено частиною 1 статті 1225 ЦК України.

Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Пунктом «а» частини третьої статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання права.

У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», роз`яснено, що якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18), а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17 (провадження №61-26091св18) викладено правовий висновок про можливість визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки, що полягає в наступному.

Так, положеннями ЗК України встановлено, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України.

Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Згідно статті 126 Земельного Кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, у випадку, якщо спадкодавець за життя із дотриманням вимог законодавства розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, проте не отримав на неї право власності у зв`язку зі смертю, спадкодаємці у порядку спадкування набувають право на завершення приватизації. У разі відмови компетентного органу спадкоємцям, належним та ефективним способом захисту їх прав у судовому порядку є звернення із позовом про визнання права на завершення приватизації.

Відтак, до складу спадщини входить, у тому числі, право на завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку спадкодавець розпочав за життя у встановленому законом порядку та не завершив у зв`язку зі смертю. Це право не залежить від наявності у спадкоємця особистого права на приватизацію землі.

Частиною 1 ст.1222 ЦК України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу

У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. (ч.1 ст.1265 ЦК України).

Відповідно до ч.ч.1-5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно, який, відповідно до вимог ст. 68 Закону України «Про нотаріат», при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.

Отже, діючим законодавством України чітко визначений порядок отримання спадкоємцем документа, який посвідчує його право на успадковане майно - свідоцтва про право на спадщину, видачу якого, відповідно до норм цивільного законодавства та Закону України «Про нотаріат», покладено на нотаріальний орган. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року).

Верховний Суд України у постанові Пленуму № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» в п.23 роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 бабуся позивача. Вказані обставини підтверджуються копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис №122, копією свідоцтва про народження матері позивача ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 , копією свідоцтва про народження позивача серії НОМЕР_3 , копією свідоцтва про розірвання шлюбу батьків позивача серії НОМЕР_4 , копією свідоцтва про право на спадщину за законом зареєстрованого в реєстрі за №1030 від 21.04.2024 року.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина у вигляді права на завершення приватизації та реєстрації права власностіна земельну ділянку площею 0,25 га, яка передана для будівництва і обслуговування житлового будинку, та на земельну ділянку площею 0,46 га, яка передана для ведення особистого підсобного господарства, що розташовані в с. Шистів, Володимирського району Волинської області, і була виділені безкоштовно у приватну власність ОСОБА_6 , чоловікові спадкодавця, на підставі рішення Зимнівської сільської ради народних депутатів Володимир-Волинського району від 01 квітня 1994 року №20/6 «Про приватизацію земельних ділянок населенням що проживають на території сільської Ради», яке спадкодавець не встиг реалізувати за життя.

Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 є її діти відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які від спадщини відмовились на користь позивача ОСОБА_1 . Наявність інших спадкоємців за законом чи за заповітом судом не встановлена.

Позивач ОСОБА_1 відповідно до ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки на день смерті проживала та була зареєстрована разом зі спадкодавцем за однією адресою.

21.04.2024 позивач звернулася до нотаріуса щодо видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті баби ОСОБА_4 .

Проте, згідно постанови приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Волинської області Велимчаниці А.І. від 21.04.2024 №191/02-31 позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що вона не надала правовстановлюючих документів на зазначене вище спадкове майно, та запропоновано звернутися до суду.

Отже, оскільки позивач не має можливості оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку, її право на спадщину підлягає судовому захисту шляхомвизнання за нею в порядку спадкування за законом після смерті баби права на завершення приватизації та реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,25 га, яка передана для будівництва і обслуговування житлового будинку, та на земельну ділянку площею 0,46 га, яка передана для ведення особистого підсобного господарства, що розташована в с. Шистів, Володимирського району Волинської області, відповідно позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати у справі відповідно до заявленого позивачем клопотання залишаються за позивачем.

Керуючись ст. ст. 4, 13, 81, 142, 206, 265 ЦПК України, ст. ст. 328, 392, 1216-1218,1297 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права на завершення приватизації та реєстрації права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на завершення приватизації та реєстрації права власностіна земельну ділянку площею 0,25 га, яка передана для будівництва і обслуговування житлового будинку, на земельну ділянку площею 0.46 га, яка передана для ведення особистого підсобного господарства, що розташована в с. Шистів, Володимирського району Волинської області, і була виділені безкоштовно у приватну власність ОСОБА_6 на підставі рішення Зимнівської сільської ради народних депутатів Володимир-Волинського району від 01 квітня 1994 року №20/6 «Про приватизацію земельних ділянок населенням що проживають на території сільської Ради».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриття чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 04.10.2024.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_5 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачі:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_6 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2

Головуючий А.М. Лутай