Справа № 463/7177/22 Головуючий у 1 інстанції: Жовнір Г.Б.
Провадження № 22-ц/811/1290/24 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої судді Мікуш Ю.Р.,

Суддів Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,

Секретар Салата Я.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу № 463/7177/22 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 26 березня 2024 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування, -

в с т а н о в и в:

Приватне акціонерне товариства «Страхова група «ТАС» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування у розмірі 76 915 грн. в порядку регресу, а також судові витрати у розмірі 2 481,00 грн.

В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач після скоєння ДТП самовільно залишив місце пригоди, що стверджується постановою Личаківського районного суду м. Львова від 12.11.2020 р.

Оскаржуваним рішенням Личаківського районого суду від 26 березня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення оскаржив представник позивача-адвокат Сечко С.В. В апеляційній скарзі зазначає, що ПрАТ СГ «ТАС» виплатила на рахунок ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» суму страхового відшкодування в розмірі 76915,00 грн. Оскільки відповідач після скоєння ДТП, самовільно залишив місце пригоди , що встановлено постановою Личаківського районного суду м.Львова від 12.11.2020 року у справі про адміністративне правопорушення №463/10210/20 та зазначена постанова має преюдиційне значення для вирішення цієї справи, а тому останній зобов`язаний сплатити на користь позивача суму страхового відшкодування в розмірі 76915 грн. 00 коп. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове,яким позов задовольнити.

Візив на апеляційну скаргу не надходив , що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За змістом ч.1 ст. 367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до положень п. «в» п.п.38.1.1. ч.38.1 ст.38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди.

Відповідно до Постанови КМУ від 10 жовтня 2001 року №1306 «Про правила дорожнього руху» залишення місця дорожньо-транспортної пригоди - дії учасника дорожньо-транспортної пригоди, спрямовані на приховання факту такої пригоди або обставин її скоєння, які спричинили необхідність проведення поліцейськими заходів щодо встановлення (розшуку) цього учасника та (або) розшуку транспортного засобу;

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у ОСОБА_1 не було протиправного умислу на залишення місця ДТП. Судом встановлено, що відповідач сприяв у встановленні обставин ДТП, повідомив про пошкодження автомобіля іншому учаснику ДТП, був присутнім під час складення протоколів, що стверджується також схемою ДТП. З врахуванням зазначеного у позивача (страховика) не виникло труднощів із встановленням усіх дійсних та необхідних обставин для прийняття рішення про здійснення виплати страхового відшкодування. Відповідно позивач не набув право регресної вимоги до відповідача ОСОБА_1 на підставі положень ст.38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Судом встановлено такі обставини.

19.10.2020 р. на АДРЕСА_1 відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої мало місце зіткнення між автомобілями «Audi A4», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та «Audi A3», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок зіткнення автомобілі отримали технічні пошкодження.

Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 12.11.2020 р ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, ст.124 КУпАП.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «СГ «ТАС» полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №201584908.

Майнові інтереси, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням наземним транспортом «Audi A3», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , були застраховані згідно з Договором добровільного страхування №461/20-Т/ЛВС від 26.05.2020 року «КАСКО 50/50».

У зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою водій пошкодженого автомобіля «Audi A3», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , звернувся до ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку для відповідної виплати страхового відшкодування.

ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 76 915 грн згідно з платіжним дорученням №57616295 від 26.10.2020 року.

Після здійсненого відшкодування ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» звернулася із Претензією №366 від 17.05.2021 року до ПрАТ «СГ «ТАС»-страховика автомобіля «Audi A4».

ПрАТ «СГ «ТАС» виплатила на рахунок ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» суму страхового відшкодування згідно платіжного доручення №199230 від 21.07.2021 року.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/17 зазначила, що преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. Для спростування преюдиційних обставин учасник процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку.

Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідач не залишав місце ДТП, а лише від`їхав на кілька метрів щоб не заважати проїзду інших транспортних засобів.

Зазначене стверджується протоколом про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП, який відповідач отримав на місці події (а.с.76), поясненнями відповідача до протоколу (а.с.81), схемою місця ДТП (а.с.77-79), поясненнями відповідача у судовому засіданні під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, які зафіксовані в описовій частині постанови Личаківського районного суду м. Львова від 12.11.2020 р., поясненнями свідків, які допитані в судовому засіданні під час розгляду цієї справи, зокрема ОСОБА_2 та його поясненнями до протоколу про адміністративне правопорушення(а.с.80).

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу, що у постанові Личаківського районного суду м.Львова від 12.11.2020 року на яку, як преюдицію посилається позивач, лише костатовано, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення передбаченого ст.122-4 КУпАП, однак обставини вчинення правопорушення за даною нормою закону не встановлювались і в мотивувальній частині постанови не відображались. Відповідач надав суду належні і допустимі докази про те, що він фактично не залишав місце ДТП, сприяв у його оформленні відповідно до закону, визнав, що ДТП відбулося саме з його вини , а тому рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції визнає обгрунтованим та справедливими, а доводи апеляційної інстанції безпідставними.

Верховний Суд у постанові від 28 лютого 2018 року, справа № 570/1668/16-ц, вказує про відсутність права у страховика на регресну вимогу на підставі підпункту «в» підпункту 38.1.1. пункту 38.1. ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» навіть за обставини самовільного залишення місця ДТП обома учасниками, оскільки у винуватця не було умислу, а потерпілий діяв на захист власних інтересів.

В матеріалах справи достаньо належних та допустимих доказів про те, що відповідач не залишав місце ДТП, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної інстанції цих висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення ( ч.5 ст.268 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 26 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 31 жовтня 2024 року.

Головуюча суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк