У Х В А Л А

Іменем України

30 вересня 2024 року м.Київ

Деснянський районний суд міста Києва

під головуванням судді Бабко В.В.

за участю секретаря судового засідання Краснощоки О.В.

за участю представника скаржника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_2 , суб`єкт оскарження: Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на бездіяльність державного виконавця,

У С Т А Н О В И В:

Скаржниця ОСОБА_2 звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 21.08.2024, призначено скаргу до розгляду в судовому засіданні.

В обґрунтування заявленої скарги представник скаржниці - адвокат Сторжук С.С. посилається на те, що на праві власності скаржниці ОСОБА_2 належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Звернувшись до ЦНАП, з метою реєстрації невістки у зазначеній квартирі, скаржниці було повідомлено, що 03.08.2001 на квартиру накладено арешт, згідно постанови Відділу державної виконавчої служби у Ватутінському районі. Звернувшись до Деснянського ВДВС у м. Києві із заявою щодо зняття арешту з квартири, скаржниця отримала відповідь, що згідно Автоматизованої системи виконавчих проваджень, виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_2 , станом на 28.06.2024, у відділі не значаться та на виконанні не перебувають. Для вирішення цього питання скаржниці рекомендовано звернутись до суду. Тому скаржниця просить визнати неправомірною бездіяльність Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не зняття арешту з майна. Зобов`язати Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт майна за квартири АДРЕСА_1 .

13.09.2024 до суду від представника Деснянського ВДВС у м. Києві надішли додаткові пояснення, відповідно до яких зазначено, що 25.06.2024 скаржниця звернулась до Деснянського ВДВС у м. Києві із заявою щодо зняття арешту з майна. Листом від 28.06.2024 начальником відділу Деснянського ВДВС у місті Києві повідомлено, що згідно Автоматизованої системи виконавчих проваджень, виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_2 , станом на 28.06.2024 зареєстрованими у відділі не значиться, та на виконанні не перебувають. Також додатково повідомлено, що більш детальну інформацію надати немає можливості, так як строк зберігання виконавчих проваджень становить 3 роки, окрім виконавчих проваджень про накладення адміністративних стягнень, строк зберігання яких становить 1 рік. Також роз`яснено, що для вирішення питання щодо зняття арешту з усього майна, скаржниця може звернутися до суду. Вищезазначена відповідь отримана ОСОБА_2 наручно ІНФОРМАЦІЯ_1 . Додатково вказують, що у відділі відсутня інформація про погашення боргу, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження ОСОБА_2 по виконавчому провадженню, згідно якого було зареєстровано обтяження на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби у Ватутінському pайоні № 6-114/8 від 03.08.2001. Зазначають, що скарга подається в десятиденний термін з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Хоча особа дізналась та отримала відповідь наручно 28.06.2024, але з порушення норм чинного законодавства скарга подана до суду 19.08.2024. На підставі наведеного просять відмовити в задоволенні скарги.

30.09.2024 до суду від адвокат Сторжук С.С., яка представляє інтереси скаржниці ОСОБА_2 надійшли додаткові пояснення у справі, відповідно до яких зазначено, що будь-яких конкретних правових підстав та доказів, які б свідчили про законність перебування майна скаржниці станом на 2024 рік під обтяженням, накладеним при примусовому виконанні виконавчого документа виданого ще 23.06.1998, та який на примусовому виконанні не перебуває, суду не надано. Крім того, виконання рішення, на підставі якого було видано виконавчий лист №2-2516 виданий 23.06.1998 Ватутінським районним судом міста Києва, є неможливим, так як давно закінчився строк пред`явлення виконавчого документа до виконання. З огляду на надані пояснення Деснянського ВДВС у м. Києві у цій справі, а також повідомлення від 28.06.2024 начальника відділу Деснянського ВДВС у м.Києві вбачається відсутність будь-яких відкритих проваджень відносно ОСОБА_2 , в тому числі що стосується стягнень погашень боргу, виконавчих зборів та витрат виконавчого провадження. Тобто, виконавче провадження, в межах якого виносилась постанова про арешт від 03.08.2001 (виконавчий лист №2-2516 від 23.06.1998) було закінчено, матеріали уже давно знищені, а при цьому виконавче провадження або закрите, або повернутий виконавчий лист (так як тільки завершені виконавчі провадження підлягають архівуванню). Тому скаржниця вважає, що наявні усі підстави для зобов`язання Деснянського ВДВС у м. Києві скасувати арешт, накладений на спірну квартиру.

Скаржниця ОСОБА_2 та її представника, адвокат Сторожук С.С., у судовом засіданні, призначене на 30.09.2024, не були присутні. До суду від адвоката Сторожук С.С. надійшла заява про розгляд справи за відсітністю сторони скаржника. Скаргу просить задовольнити.

Представник Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Київ) у судовому засіданні 30.09.2024 не був присутній. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Стаття 447 ЦПК України регламентує, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно із ст. 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Закон України «Про виконавче провадження» є спеціальним законом, що регулює виконання рішень судів, інших органів (посадових осіб).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Стаття 2 Закону України «Про виконавче провадження» регламентує, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно із положення частин 1 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент накладення арешту на майно), у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Однак на час звернення скаржницею до ВДВС та розгляду скарги судом, ч.1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» викладена в новій редакціє та передбачає, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом, що відповідає ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно із ч. 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Згідно із п 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

Згідно з статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Отже з аналізу ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» на час звернення скаржницею до ВДВС вбачається зміна приписів ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на 2015 рік) в бік пом`якшення, а саме відсутнє посилання про заборону знімання арешту накладеного на майно боржника при закінченні виконавчого провадження.

Відповідно до частин третьою-п`ятою статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Судом установлено, що відповідно до Договору купівлі-продажу нерухомості від 23.12.1994, ОСОБА_2 є власницею квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 72,5кв.м.

Постановою державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 02.08.2001, на підставі виконавчого листа №2-2516 від 23.06.1998 виданого Ватутінським судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «Фірми Прокат» 514,18грн, було накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_2 , а саме квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, на квартиру АДРЕСА_1 , було накладено обтяження на підставі постанови № 6-114/8 від 03.08.2001 Відділом державної виконавчої служби у Ватутінському районі.

Суд установив, що скаржниця звернулась із заявою до начальника Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Київ) з проханням зняти арешт з майна боржника у зв`язку із закінченням виконавчого провадження та його знищення за спливом строків зберігання. Однак, на свою заяву отримала відмову.

Відповідно до листа Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 28.06.2024 зазначено, що згідно Автоматизованої системи виконавчих проваджень, виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_2 , станом на 28.06.2024 зареєстрованими у відділі не значиться, та на виконанні не перебувають. Також відсутня інформація про погашення боргу, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження по виконавчому провадженню, згідно із якого було зареєстровано обтяження на підставі постанови № 6-114/8 від 03.08.2001. До того ж додатково повідомлено, що більш детальну інформацію надати немає можливості, так як строк зберігання виконавчих проваджень становить 3 роки, окрім виконавчих проваджень про накладення адміністративних стягнень, строк зберігання яких становить 1 рік. Окремо зазначено, що для вирішення питання щодо зняття арешту з усього майна, скаржниця може звернутися до суду.

Отже, на сьогодні майно ОСОБА_2 перебуває під забороною відчуження (арештом) на підставі постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у Ватутінському районі№ 6-114/8 від 03.08.2001.

Стаття 41 Конституції України, регламентує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Отже, беззаперечно установлено, що дане виконавче провадження було знищено за строками зберігання виконавчих проваджень відповідно до вимог Наказу Міністерства Юстиції України «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями». Надати детальну інформацію відносно виконавчих проваджень та надати копію постанови про відкриття виконавчого провадження є неможливим у зв`язку з тим, що матеріали виконавчого провадження знищено за закінченням терміну зберігання, переданих на зберігання становить 3 роки.

До того ж суду не надано будь-яких підтверджень звернень стягувача до Деснянського ВДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) із заявами про відновлення знищеного виконавчого провадження або про нову заміну стягувача у виконавчому провадженні зі звернення до ВДВС.

У постанові Верховного Суду від 27.03.2020 у справі № 817/928/17 визначено, що не зняття відповідачем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачу є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна позивача. Суд бере до уваги, що особа є стороною виконавчого провадження, а тому має право звернутись із скаргою на дії, бездіяльність або рішення виконавця в рамках даного виконавчого провадження.

Під час здійснення цього виконавчого провадження на майно особи як боржника було накладено арешт, який не був скасований після завершення виконавчого провадження та повернення виконавчих документів стягувачу без виконання.

Факт обтяження власності особи є втручанням у вільне володіння майном, яке захищено Конституцією України та Протоколом №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, і може бути здійснено лише на підставі Закону.

Відсутність відкритого виконавчого провадження та знищення матеріалів виконавчого провадження за терміном зберігання свідчить про відсутність правових підстав для продовження дії арешту майна боржника, а тому на думку суду, є підставою для задоволення скарги.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідками (Постанова ВП ВС від 06.04.2021, справа № 910/10011/19).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін ( "Горнсбі проти Греції" (Hornsby V. Greece), від 19.03.1997, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-11). Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці без неналежних затримок (у справі "Фуклев проти України", заява N 71186/01). На державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці ( "Чіжов проти України" п. 40).

Враховуючи викладене вище, суд дійшов до висновку про те, що дії начальника Деснянського ВДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) Артура Дубаса не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», Конституції України та Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому скарга підлягає задоволенню.

Керуючись Конституцією України, Протоколом №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Законом України «Про виконавче провадження», статтями 247, 258-260, 447-453 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_2 , суб`єкт оскарження: Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на бездіяльність державного виконавця - задовольнити.

Зобов`язати начальника Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Київ) усунути порушення, шляхом скасування арешту майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , накладеного Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виданої Відділом державної виконавчої служби у Ватутінському районі № 6-114/8 від 03.08.2001 (реєстраційний номер обтяження 1356835).

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено та підписано 30.09.2024.

Суддя В. В. Бабко