Справа № 203/5670/23
Провадження № 2/0203/298/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

15.07.2024 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в залі суду в м. Дніпрі у складі:

головуючого судді Ханієвої Ф.М.,

за участю секретаря судового засідання Сядро Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів на утримання дитини та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

05.10.2023 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів на утримання дитини та стягнення аліментів, в якому позивач, з урахуванням редакції позовної заяви від 06.11.2023 року, просить суд:

- припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення донькою повноліття, починаючи стягнення з дня пред`явлення заяви 10.03.2021 року і до досягнення дитиною повноліття;

- судовий наказ від 12.04.2021 року, виданий Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська по справі № 201/2413/21, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення донькою повноліття, починаючи стягнення з дня пред`явлення заяви 10.03.2021 року і до досягнення дитиною повноліття, визнати таким, що не підлягає виконанню, та відкликати;

- стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання їх доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення донькою повноліття, починаючи стягнення з дня пред`явлення даної позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

І. Стислий виклад позиції учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням редакції позовної заяви від 06.11.2023 року, позивач зазначив, що з серпня 2023 року донька почала проживати разом з батьком та у повній мірі перебуває на його утриманні та вихованні. Отже, наразі відпала необхідність сплачувати аліменти на користь її матері, відповідно до виданого судового наказу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по справі №201/2413/21.

З огляду на викладене, позивач звернувся до суду з позов про звільнення від сплати аліментів на утримання дитини та стягнення аліментів, а також визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, та його відкликання.

Відповідач у встановлений судом строк не подала до суду відзив на позовну заяву.

Під час судового засідання 06.06.2024 року представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила суд їх задовольнити, підстави звернення до суду з позовом пояснила суду таким чином, як про це вказано вище.

Представник позивача пояснила, що позивач сплатив відповідачу 6000,00 доларів США на утримання доньки, судовий наказ не подавався на виконання до ДВС, що було з`ясовано за результатами направлення адвокатських запитів. Після початку війни відповідач та донька поїхали за кордон до Німеччини, донька повернулась до України у серпні 2023 року та наразі проживає разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 . Дитина змінила ім`я з ОСОБА_5 на ОСОБА_6 . Тому представник позивача просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та не наполягала на задоволені вимоги про відкликання судового наказу на визнання його таким, що не підлягає виконанню.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

Відповідно до ч. 8 ст. 187 ЦПК України, судом з метою визначення підсудності було зроблено запит до Єдиного державного демографічного реєстру.

Відповідно до відповіді №272540 від 13.10.2023 року з Єдиного державного демографічного реєстру, відповідач була зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 з 14.06.2007 року, проте з 14.09.2023 року була знята з реєстрації.

Відповідно до відповіді №272539 від 13.10.2023 року з Єдиного державного демографічного реєстру, позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 14.09.2023 року.

Цивільний позов не відповідав вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України, тому ухвалою суду від 16.10.2023 року був залишений без руху з наданням позивачу п`ятиденного строку для усунення недоліків.

06.11.2023 року позивач усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 13.11.2023 року було відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

У чергове судове засідання 15.07.2024 року учасники справи не з`явились.

Представник позивача подала до суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності позивача, не заперечувала проти заочного розгляду справи.

У судові засідання, призначена на 12.12.2023 року, 05.02.2024 року, 19.03.2024 року, 30.04.2024 року, 06.06.2024 року, 15.07.2024 року, відповідач, яка була повідомлена належним чином про дату, час та місце судових засідань, не з`явилась, відзив на позовну заяву не подала без поважних причин.

У зв`язку з цим, за наявності підстав, визначених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Під час розгляду справи судом були досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що неповнолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є донькою сторін ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та з 17.07.2007 року зареєстрована за адресою місця проживання: АДРЕСА_1 . З 14.09.2023 року за вказаним місцем проживання зареєстрований позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а відповідач з 14.09.2023 року знята з реєстрації. Це підтверджується копіями: свідоцтва про народження дитини від 17.07.2007 року, свідоцтва про зміну імені дитини від 26.12.2023 року, довідкою №7120 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 14.09.2023 року, витягами з реєстру територіальної громади від 14.09.2023 року, актом обстеження умов проживання від 07.03.2024 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.04.2021 року, справа №201/1031/21, яке набрало законної сили станом на 07.05.2021 року, було задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, та розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який був зареєстрований 10 лютого 2007 року Жовтневим відділом реєстрації актів державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, за актовим записом № 82.

Судовим наказом Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.04.2021 року, справа №201/2413/21, який набрав законної сили станом на 12.04.2021 року, було наказано стягувати з: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , на користь: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , аліменти на утримання її малолітньої дитини ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня пред`явлення заяви 10.03.2021 і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач є військовослужбовцем та учасником бойових дій, належним чином виконував свій батьківський обов`язок по утриманню своєї дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сплачував аліменти, що підтверджується копіями: розписки відповідача від 29.05.2021 року, платіжних інструкцій, посвідчення офіцера Міністерства оборони України, посвідчення учасника бойових дій.

Відповідно до листа Соборного відділ ДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) від 18.10.2023 року, на виконанні у Соборному відділі ДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) не перебуває судового наказу, виданого 12.04.2021 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська по справі №201/2413/21 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу звільнення від сплати аліментів на утримання дитини та стягнення аліментів.

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом.

Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині Держави-учасниці, так і за кордоном. Зокрема, якщо особа, яка несе фінансову відповідальність за дитину, і дитина проживають в різних державах, Держави-учасниці сприяють приєднанню до міжнародних угод або укладенню таких угод, а також досягненню інших відповідних домовленостей.

Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України (далі СК України), батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно з частиною 1 статтею 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до частин 1, 2, 3, 5 статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Частиною 1 статті 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

За правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові Касаційного цивільного суду від 11.03.2020 року № 759/10277/1 (61-22317св19), будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Відповідно до пункту 1, пункту 13 Постанови Кабінету Міністрів України «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» від 26 лютого 1993 року № 146, утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з: 1) основної заробітної плати за посадовим окладом, тарифною ставкою, відрядними розцінками тощо; 2) усіх видів доплат і надбавок до заробітної плати; 3) грошових і натуральних премій; 4) оплати за надурочну роботу, за роботу в святкові, неробочі та вихідні дні; 5) заробітної плати, що зберігається під час відпустки, а також з одержуваної при звільненні компенсації за невикористану протягом кількох років відпустку; 6) заробітної плати, що зберігається під час виконання державних і громадських обов`язків, та в інших випадках збереження середньої заробітної плати; 7) винагороди за загальні річні підсумки роботи підприємств та організацій; 8) винагороди, що виплачується штатним літературним працівникам газет, журналів, агентств друку, радіо, телебачення із фонду літературного гонорару, а також нештатним літературним працівникам, що підлягають державному соціальному страхуванню; 9) одноразової винагороди (відсоткових надбавок) за вислугу років; 10) допомоги по державному соціальному страхуванню, а також з допомоги по тимчасовій непрацездатності, що встановлені в колективних сільськогосподарських підприємствах; 11) доплат до допомоги по державному соціальному страхуванню, виплачуваних за рахунок підприємств, установ, організацій; 12) сум, виплачуваних для відшкодування збитків у зв`язку з втратою працездатності внаслідок каліцтва або іншого пошкодження здоров`я, за винятком сум для відшкодування витрат на догляд за ними, на додаткове харчування, санаторно-курортне лікування (включаючи оплату проїзду) і протезування потерпілих; 13) допомоги по безробіттю; 14) одержуваної пенсії, за винятком надбавок до пенсії, що виплачуються особам з інвалідністю першої групи на догляд за ними; 14-1) державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства, призначеної відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю" ; 15) стипендій, виплачуваних студентам в період навчання у вищих навчальних закладах, учням професійних навчально-виховних закладів та слухачам навчальних закладів підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів; 16) доходів від підприємницької діяльності, селянських (фермерських) господарств, кооперативів, об`єднань громадян, а також доходів, що припадають на частку платника аліментів від присадибної ділянки або підсобного господарства; 17) усіх видів заробітку, одержуваного адвокатами за роботу в юридичних консультаціях; 18) плати, отриманої за передачу в оренду земельної ділянки або земельної частки (паю); 19) інших видів заробітку.

Утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків.

Згідно з частиною 1 статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

За правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові Касаційного цивільного суду від 11.03.2020 року №759/10277/1 (61-22317св19), будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Відповідно до положень статті 188 СК України, батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби.

Батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Якщо дитина перестала отримувати дохід або її дохід зменшився, заінтересована особа має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів.

Відповідно до положень статті 197 СК України, з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами.

За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

За правовою позицією ВС, викладеною у постанові від 19 грудня 2022 року, справа №643/3223/21, дана норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Лише за наявності обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Відповідно до положень статті 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.

Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Аліменти це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні (постанова ВС від 04 вересня 2019 року у справі № 711/8561/16-ц, провадження № 61-21318св18).

Норма статті 273 СК України не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь-які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів. Такою обставиною є, зокрема, фактичне проживання дитини з особою, яка зобов`язана сплачувати аліменти на утримання цієї ж дитини на користь особи, з якою дитина на час ухвалення рішення про стягнення аліментів проживала, і настання цих обставин впливає на припинення для позивача сплати періодичних платежів (аліментів) (постанова ВС від 03 лютого 2021 року у справі №520/21069/18, провадження №61-1347св20).

Частинами 1, 2, 3 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і в заємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі дока зам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини 4 статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Аналіз викладеного вище вказує, що з урахуванням інтересів дитини, зміна місця проживання дитини сторін з 14.09.2023 року разом з батьком є обставиною, яка впливає на припинення для позивача з 14.09.2023 року сплати періодичних платежів (аліментів) на користь матері дитини, відповідно судового наказу від 12.04.2021 року.

З огляду на це, позовна вимога про звільнення від сплати аліментів на утримання дитини є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

При цьому, з урахуванням того, що судом було встановлено, що з 14.09.2023 року дитина сторін проживає разом з батьком за однією адресою, відповідно до відомостей про реєстрації місця проживання позивача, то аліменти можуть бути стягнуті на користь батька, з яким проживає дитина та який бере активну участь у її вихованні. Відповідач є матір`ю неповнолітньої ОСОБА_4 та на неї покладено однаковий з позивачем обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини.

Тому позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини є також обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

З приводу вимоги позивача про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, та його відкликання, яка не є позовною вимогою, суд зазначає таке.

Відповідно до положень частини другої статті 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

За змістом вказаної норми виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

При цьому словосполучення «або з інших причин» стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, та з виконанням боржником судового рішення.

Так, підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Відповідно до положень статей 599, 600, 601, 604, 605, 606, 607, 608 609 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином , переданням відступного , зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, поєднанням боржника і кредитора в одній особі, неможливістю його виконання, смертю фізичної особи, ліквідацією юридичної особи.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 16.01.2018 у справі № 755/15479/15-ц, від 11.07.2019 року у справі № 910/8665/17, які на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховуються судом.

Як роз`яснив ВСС України в інформаційному листі від 01 липня 2015 року «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах», у зв`язку з відсутністю чіткого визначення «інших причин» для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у суддів виникали труднощі під час її застосування. Так, словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Окрім того, за своїм змістом частина друга статті 432 ЦПК України передбачає визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню як повністю так и частково, а тому підстави, якими заявник обґрунтовує свою заяву, можуть бути наслідком як повного так и часткового визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а отже як повного так і часткового задоволення заяви, поданої відповідно до цієї норми закону.

Таким чином, передумовою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є одна з наступних обставин: помилковість видачі виконавчого листа; боржником чи іншою особою було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого обов`язок припинився; обов`язок боржника припинився з інших причин (передання відступного, зарахування, прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі, інші підстави припинення зобов`язання, передбачені главою 50 Цивільного кодексу України).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Аналіз викладеного вище дає суду підстави для висновку про те, що перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі ЦПК України. Натомість ЦПК України не передбачає підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом.

Отже, вимога позивача про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, та його відкликання є тотожною до припинення стягнення з позивача аліментів та звільнення його від їх сплати з підстав, визначених законом, а рішення суду, що набрало законної сили, є підставою для припинення стягнення аліментів за судовим наказом.

Тому у задоволенні вимоги позивача про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, та його відкликання слід відмовити.

З приводу вирішення питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору суд зазначає таке.

Відповідно до частин 1, 2, 6, 8 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються , зокрема, у разі задоволення позову на відповідача.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», від судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів.

Тому з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1073,60 грн, та на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі та відмови у задоволенні вимоги позивача про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, та його відкликання.

З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає, що з урахуванням положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а також того, що позов задоволений повністю, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1073,60 грн, та на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись статтями 5, 7, 10-13, 19, 23, 76 -81, 89, 133, 141, 142, 206, 209, 210, 213, 228, 229, 258, 259, 263-265, 274, 275, 279, 280-283 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів на утримання дитини та стягнення аліментів задовольнити повністю.

Звільнити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) з 14.09.2023 року від сплати аліментів, які стягуються з нього на підставі судового наказу, виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська від 12.04.2021 року, справа №201/2413/21, провадження №2н/201/95/2021, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку щомісячно, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня пред`явлення заяви 10.03.2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання дитини: неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 (п`ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з дня подання позову 05.10.2023 року, та до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття.

Допустити рішення в частині стягнення коштів в межах суми платежу за один місяць до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

У задоволенні вимоги позивача ОСОБА_1 про визнання таким, що не підлягає виконанню та відкликання судового наказу від 12.04.2021 року, виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська по справі №201/2413/21, відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини заочного рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Ф.М. Ханієва