Номер провадження: 22-ц/813/1755/24
Головуючий у першій інстанції Бескровний Я. В.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
12.02.2024 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Карташова О.Ю., Кострицького В.В.,
з участю секретаря судового засідання Мокана В.В.,
учасники справи:
відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_5 ,
на рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 травня 2023 року,
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору дійсним, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Одеська універсальна товарна біржа «GIP», Державний нотаріус Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса Лєсогоров Дмитро Олександрович,
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору дійсним, в обґрунтування якого зазначила, що 06 червня 1995 року за договором купівлі-продажу ОСОБА_6 придбала у ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , площею 48,6 кв.м. Договір укладено на Одеській універсальній товарній біржі «GIP». Однак, під час укладання біржового договору сторони нотаріально його не посвідчили. Квартира передана покупцю та зареєстрована за ОСОБА_6 у КП «ОМБТІ».
З 11.06.1995 року ОСОБА_6 користувалась вказаною квартирою.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 . За життя остання заповіла вказану квартиру онучці - ОСОБА_1 .
Після смерті ОСОБА_6 , позивач звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак отримала відмову, оскільки документ який посвідчує права власності на спірну квартиру видано з порушенням норм чинного законодавства.
Наразі позивач позбавлена можливості успадкувати квартиру після смерті ОСОБА_6 та реалізовувати своє право як спадкоємця за заповітом.
Позивач, просила суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна за № 95/1137 від 06 червня 1995 року - квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , яка діяла від свого імені та від імені неповнолітньої ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , укладений на Одеській універсальній товарній біржі «GIP», зареєстрований в КП «ОМБТІ» про що 08.08.1985 року у реєстровій книзі зроблений запис № 143 стор. 68 книга 123 пр.
Короткий зміст рішень суду
Київський районний суд м. Одеси рішенням від 23 травня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору дійсним відмовив.
Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що підстав для визнання в судовому порядку дійсним неоспореного або невизнаного відповідачами договору купівлі-продажу квартири немає, оскільки сторонами договору купівлі-продажу дотримані всі передбачені законом умови укладення договору, тому відповідно до ст. 224 ЦК УРСР 1963 року та ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» договір є таким, що відбувся з моменту його укладення та є укладеним з моменту реєстрації на біржі. Крім зазначеного, вважав, що з позову не вбачається, що відповідачі не визнають або оспорюють право позивача на квартиру, а також, що вони безповоротно ухиляються від нотаріального посвідчення спірного договору.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає висновок суду першої інстанції необґрунтованим та зазначає, що угоди, зареєстровані на товарній біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.
В зв`язку з тим, що документ який посвідчує право власності на спірну квартиру видано з порушенням норм чинного законодавства, тому видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі Лесогоровим Д.О. неможливо.
Вважає, що застосуванню у спірних правовідносинах підлягає ЦК УРСР в редакції 1963 року.
(2) Позиція інших учасників справи
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30.06.2023 року відкрито провадження за вказаною апеляційною скаргою, роз`яснювалось відповідачам та третім особам право подання до апеляційного суду відзиву/пояснень відповідно на апеляційну скаргу, проте відзивів та пояснень не надходило.
В судове засідання учасники процесу не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.
Позивач повідомлена у відповідності до ч. 5 ст. 130 ЦПК України.
Представник позивача повістку отримав 04.12.2023 року, що підтверджується розпискою, та надав заяву про розгляд справи за відсутності скаржника та його представника.
Відповідачі про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.
Одеська універсальна товарна біржа «GIP» про дату, час та місце розгляду справи повідомлена у відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.
Державний нотаріус Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса Лєсогоров Д.О. повістку отримав в особистому кабінеті Електронного суду 05.12.2023 року, що підтверджується довідкою.
ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні правові підстави для визнання такого договору дійсним в судовому порядку, через не підтвердження належними та допустимими доказами, що відповідачі ухилялися від нотаріального посвідчення угоди.
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За правилом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Із матеріалів справи вбачається, що 06 червня 1995 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , яка діяла від свого імені та від імені ОСОБА_4 , та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № 95/1137, а саме квартири АДРЕСА_1 , який зареєстровано на Одеській товарній біржі «GIP» 06 червня 1995 року, а також право власності ОСОБА_6 на квартиру зареєстровано в Одеському міському бюро технічної інвентаризації 08 серпня 1995 року, про що здійснено запис в реєстровій книзі під № 143 стор. 68 у книзі № 123пр.
Відповідно до пункту 6 договору квартира продана за 60 млн крб., які отримані продавцем до підписання даного договору та належать новому власнику ОСОБА_6 .
Пунктом 9 договору передбачено, що на виконання ст. 227 ЦК України даний договір підлягає реєстрації в МБТІ м. Одеси на ім`я ОСОБА_6 .
На останній сторінці договору купівлі-продажу № 95/1137 міститься відмітка про те, що вказаний договір зареєстровано в Одеському міському бюро технічної інвентаризації 08 серпня 1995 року та здійснено запис в реєстрову книгу під № 143 стор. 68 у книзі № 123пр.
Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Згідно з статтею 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
З огляду на зазначені норми та враховуючи, що правочин за своїм змістом та формою має відповідати вимогам законодавства, чинним на момент його укладення, у справі, що переглядається, мають бути застосовані положення актів цивільного законодавства, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК України в редакції 1963 року.
Згідно статті 47 ЦК України в редакції 1963 року, нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка
виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Відповідно до статті 49 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом.
За змістом статей 128, 153 ЦК України 1963 року право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.
Згідно зі статтею 224 ЦК України 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про товарну біржу», товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій.
У статті 9 Закону України «Про товарну біржу», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що член товарної біржі має право сам або через свого представника здійснювати біржові операції на біржі та одержувати за це винагороду.
Згідно з частин другої, четвертої статті 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.
За правилом статті 47 ЦК Української РСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
На час укладення договору купівлі-продажу квартири, 06 червня 1995 року, сторони правочину не були обізнані про те, що правочин купівлі-продажу нерухомого майна, у відповідності до ст. 47 ЦК України (в ред. 1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно ст. 15 якого, правочини, зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягали.
Колегія суддів вважає, що сторони договору купівлі-продажу усі вимоги договору виконали, ніяких претензій щодо передачі майна не було, та сторонами правочину один до одного будь-які інші претензії не пред`являлися. Державна реєстрація договору купівлі-продажу проведена Одеським міським бюро технічної інвентаризації.
При цьому, реєстрація бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_6 права власності на квартиру, придбану на підставі договору купівлі-продажу від 06 червня 1995 року, зареєстрованого на товарній біржі, а не нотаріусом, не суперечила чинному законодавству.
Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.07.2016 року, квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 48,6 кв.м, житлова площа 29,4 кв.м, зареєстрована на праві власності на ОСОБА_6 , підстава виникнення права власності договір купівлі-продажу № 95/1137 від 06.06.1995 року, Одеська універсальна товарна біржа.
Ураховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, оскільки договір купівлі-продажу укладено сторонами за їх взаємною згодою, вони виконали всі умови договору, ОСОБА_6 зареєструвала договір у Одеському МБТІ, то на підставі статей 128, 153 ЦК УРСР та ст. 49 Закону України «Про власність» ОСОБА_6 набула права власності на вказану квартиру, а у зв`язку з її смертю неможливо нотаріально посвідчити зазначений вище договір.
За життя ОСОБА_6 склала заповіт, посвідчений29 травня 2007 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Андрющенко Л.Л., зареєстрований в реєстрі за № 1680, яким заповідалаОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 05.05.2020 року.
Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина.
Оскільки за життя ОСОБА_6 набула права власності на квартиру АДРЕСА_1 , то після її смерті ця квартира є спадковим майном.
Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).
Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкодавцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначенні у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Із матеріалів спадкової справи вбачається, що 18.08.2020 року до Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса надійшла заява ОСОБА_1 за № 1613 про прийняття спадщини, після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З довідки Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради № Д1-189259-ю/л від 11.09.2020 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_1 , дата реєстрації 04.10.1996 року та ОСОБА_6 , дата реєстрації 23.08.1998 року.
ОСОБА_1 яка є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_6 , у визначений законом строк прийняла спадщину.
Державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори у м. Одеса Лєсогоровим Д.О. постановою від 01.12.2020 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 , після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 , у зв`язку з тим, що документ (договір купівлі-продажу від 06.06.1995 року), який посвідчує права власності на квартиру видано з порушенням норм чинного законодавства, у зв`язку із чим позивачка позбавлена можливості оформити спадкові права на спадщину.
Ураховуючи, що при укладенні договору купівлі-продажу квартири сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору, який зареєстровано на Одеській товарній біржі «GIP» 06 червня 1995 року, та право власності ОСОБА_6 на квартиру зареєстровано в Одеському міському бюро технічної інвентаризації 08 серпня 1995 року, про що здійснено запис в реєстрову книгу під № 143 стор. 68 у книзі № 123пр, після укладення договору ОСОБА_6 користувалась квартирою до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте нотаріально посвідчити угоду сторони не можуть, оскільки покупець померла, позивач є спадкоємцем померлої, тому з метою захисту прав останньої на спадкове майно, колегія суддів доходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , шляхом визнання дійсним договорукупівлі-продажу нерухомого майна № 95/1137 від 06 червня 1995 року квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 48,6 кв.м, житловою площею 29,4 кв.м, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , яка діяла від свого імені та від імені неповнолітньої ОСОБА_4 , на Одеській універсальній товарній біржі «GIP».
Щодо суті апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).
Проаналізувавши зазначені обставини по справі у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_5 , задовольнити.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 травня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору дійсним задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі продажу нерухомого майна № 95/1137 від 06 червня 1995 року квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 48,6 кв.м, житловою площею 29,4 кв.м, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , яка діяла від свого імені та від імені неповнолітньої ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , на Одеській універсальній товарній біржі «GIP», зареєстрований у Одеському міському бюро технічної інвентаризації, про що 08 серпня 1995 року у реєстровій книзі зроблено запис № 143 стор. 68 книга 123пр.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 16 лютого 2024 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді О.Ю. Карташов

В.В. Кострицький