Справа №345/4699/24
Провадження № 2/345/1203/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

З А О Ч Н Е

04.11.2024 м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано- Франківської області

в складі: головуючого - судді Миговича О.М.

секретаря - Бабійчук Л.В.

розглянувши у заочному відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Калуші в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

в с т а н о в и в :

що сторони зареєстрували шлюб 14.10.2002 у виконкомі Верхнянської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області, актовий запис №11. Від спільного проживання народилися доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Причиною розірвання шлюбу є неможливість збереження подружніх відносин із за систематичного вживання алкогольних напоїв відповідачем, постійних сімейних сварок, які останній вчиняє в стані алкогольного сп`яніння, зникнення морального ставлення до нього як до чоловіка і батька її дітей. Зазначене призвело до втрати почуття поваги та любові один до одного. Тривалий час сторони подружніх відносин не підтримують, а шлюб носить формальний характер. Таким чином подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивачки та інтересам доньок. Як наслідок, просить шлюб розірвати, після реєстрації розірвання шлюбу змінити її прізвище на дошлюбне « ОСОБА_5 ». Доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишити проживати з нею та стягнути судовий збір.

Позивачка у судове засідання не з`явилася, однак її представник подала заяву, у якій просила розгляд справи проводити без їх участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити (а.с.19).

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і дату розгляду справи. У встановлений судом строк, відзиву на позов не подав.

Суд ухвалює рішення у заочному порядку, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступних підстав.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , сторони зареєстрували шлюб 14.10.2002 у виконкомі Верхнянської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області, актовий запис №11 (а.с.4).

Від спільного проживання народилися доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.5,6).

Причиною розлучення є те, що сторони не змогли створити міцної сім`ї через із за систематичного вживання алкогольних напоїв відповідачем, постійних сімейних сварок, які призвели до того, що вони не підтримують подружніх стосунків, шлюб носить тільки формальний характер.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 Сімейного кодексу України).

Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (ст. 55 Сімейного кодексу України).

Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України).

Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя».

Сторони не змогли зберегти сім`ю, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а тому суд вважає встановленим, що перебування в зареєстрованому шлюбі з відповідачем суперечить інтересам позивачки.

Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України), шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім`ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам.

За приписами ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Позивачка в своїй заяві просить після розірвання шлюбу змінити їй прізвище « ОСОБА_6 », на дошлюбне « ОСОБА_5 », а тому після реєстрації розірвання шлюбу прізвище позивачки слід змінити на « ОСОБА_5 ».

В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Що ж стосується позовної вимоги про визначення місця проживання доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , то суд приходить до таких висновків.

Нормами чинного цивільного законодавства, зокрема статтями 31 та 32 ЦК України, визначено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років є малолітньою особою, а фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років є неповнолітньою особою. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, згідно із ч.4 ст.29 ЦК України.

Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом, відповідно до ч.2 ст.29 ЦК України.

Вказані норми кореспондуються із нормами Сімейного кодексу України.

Так, статтею 161 СК України визначено порядок вирішення спору між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини. При цьому, в ч.3 ст.160 СК України закріплено, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно зі свідоцтвом про народження ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7) на даний час досягла чотирнадцяти років, а відтак з цього часу втратила статус малолітньої дитини.

Провівши системний аналіз вищезазначених норм матеріального права, суд звертає увагу на те, що в судовому порядку можливе вирішення спору щодо місця проживання лише малолітньої дитини, а місце проживання неповнолітньої дитини визначається нею самою. Таким чином, пред`явлення до суду вимоги одним із батьків щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини не передбачено нормами чинного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовної вимоги про визначення місця проживання неповнолітньої ОСОБА_7 необхідно відмовити за безпідставністю.

Отже, позов підлягає до часткового задоволення.

На підставі викладеного, ст.ст. 24, 55, 56, 110, 112 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов задоволити частково.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований 14.10.2002 у виконкомі Верхнянської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області, актовий запис №11 - розірвати.

Після розірвання шлюбу прізвище позивачки змінити на дошлюбне « ОСОБА_5 ».

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жительки АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , 1211,20 грн. витрат по сплаті судового збору.

За письмовою заявою відповідача заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Інші учасники справи (в тому числі і позивач), а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя