Справа № 545/3689/24
Провадження № 2-о/948/25/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.10.2024 суддя Машівського районного суду Полтавської області Кравець С.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про встановлення факту належності правовстановлюючого документа

в с т а н о в и в :

у вересні 2024 року з Полтавського районного суду Полтавської області до Машівського районного суду Полтавської області надійшла дана заява, за підсудністю, у якій заявник просить встановити факт належності йому архівних довідок, зокрема: від 15.05.2024 р. №204/01-11.2, від 15.05.2024 р. №205/01-11.2 та від 15.05.2024 р. №206/01-11.2 виданих комунальною організацією «Спільна архівна установа Полтавського району» Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, оскільки рішенням заінтересованої особи йому було відмовлено у перерахунку пенсії з причин наявності розбіжностей в наданих документах щодо його імені.

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі встановлено таке.

Так, ст.15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до частини 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням суб`єктивного права за умов, що є конкретні особи, які перешкоджають в реалізації такого права.

Ураховуючи викладене, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів в порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у ст. 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Згідно зі ст. 318 ЦПК України у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою.

Так, як убачається з матеріалів справи вказаний факт належності правовстановлюючих документів потрібен заявнику для перерахунку пенсії, в чому йому відмовило Головне управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області.

За вказаних обставин, суд вважає, що в даній справі наявний спір про право, оскільки заявник просить встановити факт належності йому архівних довідок, так як виявлені розбіжності у наданих документах не дають підстав для проведення заінтересованою особою у перерахунку пенсії, внаслідок чого в цьому було відмовлено.

Частиною 6 ст. 294 ЦПК України передбачено, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (ч. 4 ст. 315 ЦПК України).

За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як зазначалось раніше, підставою звернення із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу є те, що заявнику відмовлено в перерахунку пенсії через виявлені в наданих документах розбіжності щодо його імені.

Заінтересованою особою у цій справі заявник визначив Головне управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області, який є суб`єктом владних повноважень, здійснює владні управлінські функції на основі законодавства у сфері пенсійного забезпечення.

Згідно ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до пункту 1 частини першої статі 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Як установлено судом, вимога заявника у цій справі пов`язана з доведенням наявності у нього підстав для перерахунку пенсії і не пов`язана з будь-якими цивільними правами та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням, заявлена саме у зв`язку з відмовою Пенсійного фонду у перерахунку пенсії.

Також, ч.4 ст.263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 23.01.2023 року у справі №214/1309/21 приватно-правовий інструментарій (зокрема, ініціювання справи про встановлення факту) не повинен використовуватися учасниками для оцінки обставин, які становлять предмет доказування у адміністративному провадженні, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, належним та допустимим. За таких обставин спір підлягає розгляду в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.

Питання про вирішення юрисдикційності спору з`ясовується судами на стадії відкриття провадження у справі, а якщо на стадії відкриття допущено помилку або неможливо було з`ясувати питання юрисдикції, тоді суд на будь-якій стадії розгляду справи вправі закрити провадження з підстав помилкового обрання відповідної юрисдикції. Питання юрисдикції впливає на визначення компетентного суду, належного кола учасників справи, розподіл тягаря доведення тощо, тож має вирішуватися судом пріоритетно до вирішення усіх інших правових питань.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23.05.2022 р. у справі №539/4118/19.

Врахувавши визначені законом завдання цивільного судочинства, суд визнає недопустимим ініціювання судового провадження у порядку цивільного судочинства з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у провадженні в порядку адміністративного судочинства, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, належним та допустимим.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Щодо розмежування умов залишення без розгляду заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, а також закриття провадження у справі в порядку окремого провадження Верховний Суд у постанові від 23.05.2022 р. у справі № 539/4118/19 дійшов таких висновків.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в аналізі застосування ч.6 ст. 294 ЦПК України виходить з того, що залишити без розгляду заяви, поданої в порядку окремого провадження, у зв`язку із встановленням існування спору про право можливо виключно у тому разі, якщо виявлений спір можливо вирішити саме в порядку цивільного судочинства.

Якщо ж такий спір вирішити в порядку цивільного судочинства неможливо, суд повинен закрити провадження у справі (або відмовити у відкритті провадження на стадії прийняття поданої заяви) із зазначенням правильного для вирішення такого правового питання виду судочинства.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що оскільки між сторонами виник спір про право на перерахунок пенсії, заінтересована особа є суб`єктом владних повноважень, а відтак його слід розглядати виключно у порядку адміністративного судочинства, тобто зазначений спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з чим у відкритті провадження у справі слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 186, 263, 315, 318, 353 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про встановлення факту належності правовстановлюючого документа відмовити.

Роз`яснити заявнику право на звернення з позовом до суду в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, а у випадку її оскарження, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя С.В. Кравець