Номер провадження: 22-ц/813/4934/24
Справа № 507/287/24
Головуючий у першій інстанції Вужиловський О.В.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Любашівського районного суду Одеської області від 06 березня 2024 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про обов`язок утримання та стягнення коштів на утримання,

ВСТАНОВИВ:

27 лютого 2024 року до Любашівського районного суду Одеської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до відповідача ОСОБА_2 про обов`язок утримання та стягнення коштів на утримання. В обґрунтування своїх вимог, позивач зазначив, що 07 серпня 2000 року він одружився із ОСОБА_3 та вони стали проживати разом. З ними разом також став проживати син ОСОБА_3 - ОСОБА_2 . ОСОБА_2 позивач не усиновив, однак протягом часу спільного проживання, а саме з 2000 року, він його утримував, виховував, спілкувався з ним, забезпечував його коштами на навчання. В даний час позивач захворів, систематично перебуває на лікуванні та являється інвалідом 2-ї групи. Його дружина - ОСОБА_3 здійснює догляд за своєю матір`ю, якій 81 рік. В силу хвороби та інвалідності, як зазначає позивач, він потребує постійного догляду та значних коштів на лікування. ОСОБА_2 продовжує проживати у будинку позивача, працює, має стабільний заробіток, однак за позивачем не доглядає та не надає йому матеріальної допомоги. Тому, позивач просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а саме: зобов`язати здійснювати постійний сторонній догляд за ним та стягнути з відповідача 1000 грн на його утримання (а.с. 1-14).

06 березня 2024 року рішенням Любашівського районного суду Одеської області позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення (а.с. 27-27 зворот).

24 березня 2024 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 направив до Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу на рішення Любашівського районного суду Одеської області від 06 березня 2024 року. Апелянт не погоджується із оскаржуваним рішенням, вважає його таким, що ухвалене із порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права. Так, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги заяву відповідача про визнання ним позовних вимог та належним чином не дослідив надані позивачем докази. Крім того, як вказує позивач, суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин положення ст. 270 СК щодо обов`язку падчерки, пасинка утримувати непрацездатних мачуху, вітчима, якщо вони потребують матеріальної допомоги. Тому, апелянт просить скасувати рішення Любашівського районного суду Одеської області від 06 березня 2024 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги (а.с. 29-32).

Ухвалами Одеського апеляційного суду від 29 квітня 2024 року та від 14 червня 2024 року (у складі колегії суддів: головуючого - судді Дришлюка А.І., суддів Сегеди С.М., Драгомерецького М.М.) за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду (а.с. 42-44, 53-54).

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 10, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

У зв`язку зі зміною постійно діючого процесуального складу колегії, 24 жовтня 2024 року протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями здійснено заміну судді Сегеди С.М. на суддю-учасника постійно діючого процесуального складу колегії Громіка Р.Д.

У судове засідання 24 жовтня 2024 року сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Апеляційний суд також зауважує, що відповідно до п. 1.2.3 Правил організації ефективного цивільного судочинства (далі - Правила), затверджених рішенням Ради суддів України № 14 від 28.02.2020 (https://oda.court.gov.ua/sud4813/inshe/1/) суд повідомляє сторони та їх представників шляхом надіслання судової повістки, смс-повідомлення, листом, телефоном, факсом чи електронною поштою. Крім того, суд має право визнати сторону повідомленою з використанням електронного списку судових справ, призначених до розгляду на офіційному сайті суду у разі, якщо за обставинами справи вказана сторона ініціювала відповідну стадію процесу (подавала позов, апеляційну скаргу), або була присутня в судовому засіданні, або не була присутня в судовому засіданні, проте достеменно знала про його призначення, зокрема, подавала клопотання про його відкладення. Коли суд приймає рішення щодо сповіщення учасників справи, за потреби він також встановлює, яка саме сторона повинна виконати ту чи іншу процесуальну дію, та визначає строк, у який вона повинна це зробити.

Зважаючи на те, що апелянт є ініціатором процесу на даній стадії, що покладає на нього відповідний обсяг процесуальних обов`язків та процесуальних ризиків у випадку вчинення чи не вчинення відповідних процесуальних дій, враховуючи наявні матеріали справи та положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України (неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи), апеляційний суд ухвалив провести розгляд справи за відсутності сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали цивільної справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга частково підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що будь-яких доказів щодо усиновлення ОСОБА_2 позивачем до суду не надано, а відповідних клопотань позивачем не заявлено. Тому, враховуючи, що в судовому засіданні не встановлено підстав для виникнення обов`язку у ОСОБА_2 щодо утримання ОСОБА_1 , який не є батьком відповідача, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с. 27 зворот).

Апеляційний суд з такими мотивами суду першої інстанції не погоджується та, частково задовольняючи апеляційну скаргу, вважає за потрібне зазначити наступне.

За ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 СК України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. З моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків (ч.ч. 3-5 ст. 232 СК України).

Згідно зі ст. 260 СК України якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні. При цьому, офіційного статусу «мачухи» чи «вітчима» особа набирає з моменту реєстрації шлюбу з рідними батьком чи матір`ю дитини.

З аналізу вище викладених положень вбачається, що сімейно-правовий статус зазначених категорій осіб є різним за своєю суттю, а отже обсяг взаємних прав та обов`язків між усиновленим й усиновлювачем та між вітчимом і пасинком, відповідно, також відрізняється.

Як вже зазначалося вище, відмову в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції мотивував відсутністю підстав для виникнення обов`язку щодо утримання згідно зі ст. 202 СК України, оскільки ОСОБА_1 не всиновлював ОСОБА_2 . Разом з тим, суд першої інстанції не врахував, що Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини як між усиновлювачами та усиновленими, так і між мачухою, вітчимом та падчеркою, пасинком. Так, за ч. 1 ст. 270 СК України повнолітні падчерка, пасинок зобов`язані утримувати непрацездатних мачуху, вітчима, якщо вони потребують матеріальної допомоги і якщо вони надавали падчерці, пасинкові систематичну матеріальну допомогу не менш як п`ять років, за умови, що падчерка, пасинок можуть надавати матеріальну допомогу. При цьому, обов`язок падчерки, пасинка по утриманню мачухи, вітчима виникає, якщо у мачухи, вітчима немає чоловіка, дружини, повнолітніх дочки, сина, братів та сестер або якщо ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання (ч. 1 ст. 270 СК України).

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 зазначив, що відповідач ОСОБА_2 , який є сином дружини позивача, з моменту реєстрації шлюбу між позивачем та матір`ю відповідача, проживав разом з останніми однією сім`єю. За весь час проживання однією сім`єю, як повідомляє позивач, він ставився до ОСОБА_2 як до рідного сина, займався його вихованням, піклувався про фізичний та духовний розвиток, забезпечував матеріально, однак не всиновлював (а.с. 1). В силу хвороби та інвалідності, як зазначає позивач, він потребує постійного догляду та значних коштів на лікування, а ОСОБА_2 , хоча і продовжує проживати у будинку позивача, працює, має стабільний заробіток, але за позивачем не доглядає та не надає йому матеріальної допомоги (а.с. 2).

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. А відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Тобто, в контексті обставин даної справи та з врахуванням предмету позову, для вирішення спору по суті підлягали встановленню наступні факти, а саме:

1) повноліття та достатній матеріальний рівень забезпеченості пасинка (відповідача);

2) непрацездатність вітчима;

3) потреба вітчима в отриманні матеріальної допомоги;

4) відсутність у вітчима дружини, повнолітніх дочки, сина, братів та сестер або наявність поважних причин, враховуючи які такі особи не можуть надавати їм належного утримання;

5) систематичність надання вітчимом матеріальної допомоги пасинку протягом не менше, ніж 5 років.

Як вбачається із матеріалів справи, на підтвердження своїх вимог ОСОБА_1 долучив до позову копії довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, згідно з якою позивач є інвалідом 2 групи загального захворювання; свідоцтва про народження ОСОБА_2 ; свідоцтва про шлюб, відповідно до якого ОСОБА_1 з 07 серпня 2000 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з матір`ю ОСОБА_2 - ОСОБА_4 ; а також копію виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого щодо стану здоров`я ОСОБА_1 (а.с. 5-7,11-11 зворот). Разом з тим, зазначені докази підтверджують лише сімейно-правовий статус сторін по справі, а також непрацездатність позивача, що пов`язана із його станом здоров`я. Докази ж достатнього матеріального рівня забезпеченості пасинка (відповідача), як про те зазначено в позові (щодо працевлаштування відповідача та наявності в останнього стабільного заробітку (а.с. 2)), потреби вітчима в отриманні матеріальної допомоги (наприклад, довідка про доходи позивача, акт обстеження соціально-побутових умов його проживання), систематичності надання вітчимом матеріальної допомоги пасинку протягом не менше, ніж 5 років, в матеріалах справи відсутні. При цьому, суд відхиляє доводи щодо неможливості дружини позивача здійснювати за ним догляд, оскільки його дружина майже постійно перебуває у своєї матері - ОСОБА_5 , яка за станом свого здоров`я потребує сторонньої допомоги, так як такі доводи не знаходять свого підтвердження у матеріалах справи, а надані позивачем копії пенсійного посвідчення та виписки із медичної картки ОСОБА_5 не свідчать про постійне проживання дружини позивача разом зі своєю матір`ю та здійснення за останньою постійного догляду.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог, однак, суд першої інстанції вищевказаного, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, не врахував та помилково застосував до спірних правовідносин положення ст. 202 СК України (підстави виникнення обов`язку повнолітніх дочки, сина утримувати батьків). З огляду на це, оскільки суд першої інстанції дійшов правильних висновків щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, однак виходив із помилкових мотивів, апеляційний суд на підставі п.п. 1 та 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, частково задовольняючи апеляційну скаргу змінює та доповнює оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині мотивування, в іншій частині рішення - залишає без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Любашівського районного суду Одеської області від 06 березня 2024 року - змінити та доповнити в частині мотивування, в іншій частині - залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік