Провадження № 4-с/761/101/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2024 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Пономаренко Н.В.

за участю секретаря Яцишина А.О.

представника заявника ОСОБА_1

представника заінтересованої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві скаргу ОСОБА_3 , особа, бездіяльність якої оскаржується - Заступник начальника Тячівського відділу державної виконавчої служби у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дзябко Сергія Івановича, боржник ОСОБА_4 про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

В провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває вказана цивільна справа за скаргою ОСОБА_3 , на бездіяльність Заступника начальника Тячівського відділу державної виконавчої служби у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дзябко Сергія Івановича, боржник ОСОБА_4 про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії.

У скарзі на бездіяльність державного виконавця Большова Н.О. просить суд:

- визнати неправомірною бездіяльність заступника начальника Тячівського відділу державної виконавчої служби у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дзябко Сергія Івановича, що проявилась у невинесенні постанови про накладення штрафу на ОСОБА_4 за невиконаня без поважних причин ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 14 листопада 2023 року у справі №761/23680/23 (провадження №2-з/761/798/2023);

- зобов`язати заступника начальника Тячівського відділу державної виконавчої служби у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дзябко Сергія Івановича винести постанову про накладення штрафу на ОСОБА_4 за невиконання без поважних причин ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 14 листопада 2023 року у справі №761/23680/23 (провадження №2-з/761/798/2023).

В обґрунтування скарги зазначено, що у провадженні судді Шевченківського районного суду міста Києва Фролової І.В. знаходиться справа № 761/23680/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті, особи: Служба у справах дітей Тячівської районної державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною матір`ю, яка проживає окремо від неї та встановлення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. 14 листопада 2023 року суддею Шевченківського районного суду міста Києва було проголошено ухвалу у справі №761/23680/23 (провадження №2- з/761/798/2023), якою вирішено: заяву представника ОСОБА_3 - адвокатки Власюк К.П. про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей Тячівської районної державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім 'ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною матір`ю, яка проживає окремо від неї та встановлення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною - задовольнити частково. Забезпечено позов шляхом визначення місця та часу спілкування малолітньої дитини, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до набрання судовим рішенням законної сили, а саме у м. Тячеві, Закарпатської області, щомісячно у вихідні дні: - з 10 год. 00 хв. кожної першої суботи до 20 год. 00 хв. кожної першої неділі; - з 10 год. 00 хв. кожної третьої суботи до 20 год. 00 хв. кожної третьої неділі; - з 10 год. 00 хв. кожної п`ятої суботи до 20 год. 00 хв. колісної п`ятої неділі. Перші три зустрічі ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , забезпечити в присутності батька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та за участі психолога, присутність якого має бути забезпечена батьками (або одного з них). Присутність психолога мас бути забезпечена з 10 год. 00 хв. по 17 год. 00 хв. Заборонити перетин державного кордону ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , УНЗР НОМЕР_1 без згоди та/або супроводу батька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В решті вимог заяви - відмовлено.

У скарзі вказано, що з метою примусового виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 14 листопада 2023 року у справі №761/23680/23 (провадження №2-з/761/798/2023) ОСОБА_3 було подано до Тячівського відділу державної виконавчої служби у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції заяву про примусове виконання ухвали суду про забезпечення позову. 29 грудня 2023 року заступником начальника Тячівського відділу державної виконавчої служби у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дзябко Сергієм Івановичем було винесено постанову, якою відкрито виконавче провадження НОМЕР_2 з примусового виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 14 листопада 2023 року.

Скаржником вказано, що 17 лютого 2024 року стягувач через перешкоди боржника та його вплив на дитину, була позбавлена побачення та спілкування з донькою, більше того, через навмисні перешкоди боржника, з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не те, що не мала можливості поспілкуватись з донькою, а взагалі побачити доньку, бо увесь час пробула за зачиненими воротами будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Факт того, що стягувачу не було надано можливості потрапити на територію домогосподарства, яке визначено місцем побачення стягувача з донькою 17.02.2024 року, однак побачення з донькою не відбулося, що зафіксовано державним виконавцем у трьох актах, складених 17.02.2024 року.

Скаргу мотивовано тим, що вищезазначені обставини та складені три Акти державного виконавця свідчать, що боржник, ОСОБА_4 , не надавши реальної можливості та перешкоджаючи стягувачу, ОСОБА_3 , навіть побачити доньку, ОСОБА_5 , ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14.11.2023 року у справі №761/23680/23 не виконав, а ОСОБА_3 була позбавлена можливості проведення часу та спілкування з донькою. А отже, на виконання нижченаведених вимог Закону України «Про виконавче провадження» (надалі - «Закон») та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 надалі - «Інструкція») державний виконавець зобов`язаний був винести постанову про накладення на Боржника, ОСОБА_4 , штрафу за невиконання судового рішення без поважних причин.

Також у скарзі зазначено, що всупереч вимоги законодавства, державним виконавцем допущено бездіяльність, що проявилась у невинесенні постанови про накладання штрафу на боржника, ОСОБА_4 , за невибрання без поважних причин ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 14 листопада 2023 року у справі №761/23680/23 (провадження №2-з/761/798/2023), що підтверджує інформація про виконавче провадження НОМЕР_2, отримана з АСВП станом на дата подання скарги.

З урахуванням наведеного скаржник просить задовольнити вимоги поданої скарги.

Ухвалою Шевченківського районного суду від 06.03.2024 року прийнято до розгляду вказану скаргу та призначено судове засідання.

26.03.2024 року до суду надійшли пояснення ОСОБА_4 у яких останній просить відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 . В обґрунтування вказаних пояснення зазначено, що державний виконавець, не накладаючи штраф на ОСОБА_4 діяв відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та висновків щодо застосування норм прав.

15.05.2024 до суду надійшло клопотання представника ОСОБА_3 - адвоката Власюк К.П. про долучення доказів.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 16.05.2024 відмовлено в задоволенні клопотання представника заінтересованої особи ОСОБА_4 про закриття провадження у вказаній цивільній справі.

В судовому засіданні 12.08.2024 представником ОСОБА_4 - адвокатом Якименком М.М. подано клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку із скасування апеляційним судом ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 14.11.2023 у справі №761/23680/23 про застосування заходів забезпечення позову та закінченням виконавчого провадження ВП НОМЕР_2.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 12 серпня 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання представника заінтересованої особи ОСОБА_4 про закриття провадження в цивільній справі за вказаною скаргою.

Представник заявника в судовому засідання скаргу підтримала в повному обсязі та просила її задовольнити з підстав наведених у ній.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги у повному обсязі.

Інші заінтересовані особи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Вислухавши пояснення представник скаржника та заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Здійснення судового контролю за виконанням судових рішень врегульовано розділом VІІ ЦПК України і спрямовано на захист учасників виконавчого провадження від порушень їх прав та свобод під час виконання судових рішень за принципом їх обов`язковості.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України, однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначеніКонституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цьогоЗаконупідлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, як розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частинами 1, 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Частиною 8 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Частиною 1 статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконавчий документ - це письмовий документ встановленої форми і змісту, який видається судом для примусового виконання прийнятих ним у справах рішень, ухвал, постанов як підстава для їх виконання.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 14 листопада 2023 року у справі №761/23680/23 (провадження №2-з/761/798/2023) заяву представника ОСОБА_3 - адвокатки Власюк К.П. про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей Тячівської районної державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім 'ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною матір`ю, яка проживає окремо від неї та встановлення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною - задоволено частково.

Забезпечено позов шляхом визначення місця та часу спілкування малолітньої дитини, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до набрання судовим рішенням законної сили, а саме у м. Тячеві, Закарпатської області, щомісячно у вихідні дні:

- з 10 год. 00 хв. кожної першої суботи до 20 год. 00 хв. кожної першої неділі;

- з 10 год. 00 хв. кожної третьої суботи до 20 год. 00 хв. кожної третьої неділі;

- з 10 год. 00 хв. кожної п`ятої суботи до 20 год. 00 хв. колісної п`ятої неділі.

Перші три зустрічі ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , забезпечити в присутності батька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та за участі психолога, присутність якого має бути забезпечена батьками (або одного з них). Присутність психолога мас бути забезпечена з 10 год. 00 хв. по 17 год. 00 хв. Заборонено перетин державного кордону ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , УНЗР НОМЕР_1 без згоди та/або супроводу батька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В решті вимог заяви - відмовлено.

Постановою від 29.12.2023 заступником начальника Тячівського відділу державної виконавчої служби у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дзябко Сергієм Івановичем, відкрите виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання ухвали № 761/23680/23 виданої 14.11.2023 Шевченківським районним судом м. Києва.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, в тому числі проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Порядок виконання рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною встановлено статтею 64-1 Закону України «Про виконавче провадження». Виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням. Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом. У разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею. Рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною виконується у порядку, встановленому статтею 63 цього Закону.

Як вбачається з прохальної частини поданої скарги, скаржник просить визнати неправомірною бездіяльність та зобов`язати державного виконавця винести постанови про накладення на боржника штрафу у розмірі за невиконанням без поважних причин ухвали від 14.11.2023, оскільки 17 лютого 2024 року стягувач через перешкоди боржника та його вплив на дитину, була позбавлена побачення та спілкування з донькою.

В обґрунтування скарги вказано, що «17» лютого 2024 року стягувач ОСОБА_3 , через перешкоди боржника та його вплив на дитину, була позбавлена побачення та спілкування з донькою, ОСОБА_6 . Більше того, через навмисні перешкоди боржника, ОСОБА_3 , не те, що не мала можливості поспілкуватись з донькою, а взагалі побачити доньку, бо увесь час пробула за зачиненими воротами будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Як вбачається з матеріалів справи, що за результатами виконавчих дій, що відбулись 17 лютого 2024 року, державним виконавцем були складені:

1. Акт державного виконавця, складений 17.02.2024 року державним виконавцем Тячівського відділу державної виконавчої служби у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дзябко Сергієм Івановичем за адресою: м. Тячів, вул. 30 років Перемоги, 7, за участі понятого: ОСОБА_7 , АДРЕСА_2 , у присутності ОСОБА_4 , АДРЕСА_2 . ОСОБА_8 , шкільний психолог, яким встановлено, цитуємо: «що 17.02.2024р. ОСОБА_4 забезпечив присутність дитини для побачення з матір`ю ОСОБА_3 на визначений час. Всі сторони згідно постанови від 12.02.2024, які залучені до участі у справі присутні. Зі слів батька дитина ОСОБА_5 відмовляється брати участь у спілкуванні, що також підтверджується словами дитини ОСОБА_9 у присутності психолога ОСОБА_8 ».

2. Акт державного виконавця, складений 17.02.2024 року державним виконавцем Тячівського відділу державної виконавчої служби у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дзябко Сергієм Івановичем за адресою: м. Тячів, вул. ЗО років Перемоги, 7, у присутності ОСОБА_10 , психолога, ОСОБА_1 , адвоката Большової Н.О., ОСОБА_11 , адвоката Большової Н.О., встановлено, цитуємо: «що відповідно до постанови про визначення місця побачення з дитиною від 17.02.2024р. визначено 17.02.2024 днем побачення матері ОСОБА_3 з дитиною ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_3 . У визначений час сторони та представники з 'явилися за місцем визначенім у постанові. Потрапити на територію дворогосподарства матері ОСОБА_3 не надали можливості та спілкування не відбулося. Боржником ОСОБА_4 надано Заяву про небажання бачити дитиною своєї матері, про що було підтверджено самою дитиною у присутності виконавця та психолога. Про що повідомлено інших сторін, які залучені для проведення виконавчих дій. Відповідно до Ухвали №762/23680/23 боржником ОСОБА_4 надано пропозиції щодо визначення місця та часу спілкування малолітньої ОСОБА_5 з матір`ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , але у зв`язку з відмовою дитини спілкуватися з матір`ю виконання не відбулося у повному обсязі та побачення з дитиною не відбулося». Також у Акті зазначені зауваження представника ОСОБА_3 , адвоката Власюк К.П., складені 17.02.2024р. об 11:29, згідно яких: «17.02.2024 р. ми з ОСОБА_3 , психологом, адвокатом Калинич, прибули на місце проведення виконавчих дій. На вулиці нікого не було. Двері калітки закриті Виконавець на дзвінки не відповідав. Об 10:30 вийшов виконавець та сказав, що є заява, що дитина не хоче бачити маму. Ми не бачили ні ОСОБА_4 , ні дитину, ні психолога. Викликали поліцію. Відеозаписи з події зняли».

3. Акт державного виконавця, складений 20.02.2024 року (примітка: в даному Акті описка, оскільки Акт складений 17.02.2024 року) державним виконавцем Тячівського відділу державної виконавчої служби у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дзябко Сергієм Івановичем за адресою: м. Тячів, вул. 30 років Перемоги, 7, за участі понятого: ОСОБА_7 , АДРЕСА_2 , у присутності: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , психолог, ОСОБА_8 , шкільний психолог, ОСОБА_4 , встановлено, цитуємо: «що 17.02.2024р. відповідно до постанови про визначення місця побачення з дитиною проводяться виконавчі дії щодо виконання Ухвали №761/23680/23. В присутності психолога, яку залучила стягувач ОСОБА_3 , а саме ОСОБА_10 та психолога, яку залучив батько ОСОБА_4 дитина ОСОБА_5 відмовилася брати участь у спілкуванні зі своєю матір 'ю та не виявила бажання проводити побачення з нею. Дозвіл на зустріч з дитиною відбувся тільки в присутності психолога без участі матері Ухвала №761/23680/23 від 14.11.2023 в частині побачення з дитиною матір`ю ОСОБА_3 17.02.2024р. не виконано, так як дитина ОСОБА_5 відмовилася від спілкування в присутності психологів, які були залучені як боржником ОСОБА_4 , так і стягувачем ОСОБА_3 Та матері не надано можливості потрапити на території дворогосподарства за адресою: АДРЕСА_2 ».

Таким чином, з вказаних актів вбачається, що для участі у вказаній виконавчій дії 17.02.2024 були залучені психолог ОСОБА_10 та шкільний психолог ОСОБА_8 , які також підписали акт державного виконавця від 20.02.2024 (вірна дата 17.02.2024), у вказану акті відсутні будь-які застереження чи зауваження психологів.

В обґрунтування своєї скарги, скаржник посилається на те, що у зв`язку з не виконанням ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 14.11.2023, остання не має можливості, без поважних причин, спілкуватися з донькою, а тому вважає, що бездіяльність державного виконавця є протиправною.

При цьому. відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, в тому числі проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Таким чином, накладення штрафів за змістом ЗУ «Про виконавче провадження» є правом державного виконавця.

Визначені законом повноваження державного виконавця є його дискреційними повноваженнями (правом), втручання у які шляхом зобов`язання винести постанову про накладення штрафу виключено. Так, рішення про накладення штрафу приймається державним виконавцем після перевірки виконання судового рішення, складання Акту, та після оцінки поважності причин невиконання, якщо таке судове рішення не було виконано боржником. Відтак, накладенню штрафу передує ряд процесуальних дій, що входять до виключної компетенції державного виконавця у конкретному виконавчому провадженні.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Ради Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Ради 11.03.1980 року, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду тощо.

Більше того, згідно із рішеннями Європейського суду з прав людини по справах: «Класс та інші проти Німеччини» від 06.09.1978 року, «Фадєєва проти Росії» (Заява № 55723/00), Страсбург, від 09.06.2005 року, «Кумпене і Мазере проти Румунії» (Заява N 33348/96), Страсбург, від 17.12.2004 року - завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, тобто, суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Таким чином, здійснення органом державної влади дискреційних повноважень може, в деяких випадках, передбачати вибір між здійсненням та нездійсненням певних дій.

Суд, розглядаючи справу щодо правомірності дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Аналогічне роз`яснення надане судам в п. 18 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.05.2012 року, яке зводиться до того, що суд не має права зобов`язувати державного виконавця до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

У цьому зв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання, сам по собі не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону України «Про виконавче провадження».

У постанові Верховною Суду від 18 липня 2023 року у справі №380/16763/22 вказано, що аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про тс, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення). Така відповідальність настає за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин і в строк, встановлений державним виконавцем. Тобто, даючи оцінку тому чи правомірно на боржника наклали штраф за невиконання/повторне невиконання судового рішення потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. У цьому зв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону № 1404-УІП. Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.».

Такі висновки є сталими у практиці Верховного Суду, аналогічна позиція викладена також і в постанові Верховного Суду від 13 вересня 2023 року у справі № 761/17501/21.

Як вбачається з матеріалів справи, поважною причиною невиконання судового рішення с небажання доньки зустрічатися з матір`ю.

У постановах від 08 липня 2021 року у справі №640/11833/19, від 18 липня 2023 року у справі № 380/16763/22, від 13 вересня 2023 року у справі №761/17501/21 Верховний Суд прийшов до таких висновків: «Конституцією України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою (частина 3 статті 51). 40. Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-ІІІ від 26 квітня 2001 року передбачає, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. 41. Згідно статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюють вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки тих батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. 44. Верховний Суд не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що виконання даного рішення не може бути унеможливлено небажанням дитини спілкуватися зі стягувачем, оскільки це фактично с примушуванням дитини, що може призвести до психологічного тиску на дитину та явно не відповідатиме якнайкращим інтересам дитини в аспекті забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Водночас ОСОБА_3 не надано доказів та не наведено достатніх обґрунтувань стосовно того, в чому саме полягала бездіяльність державного виконавця, що свідчить про невжиття співмірних заходів до виконання судового рішення.

Доводи ОСОБА_3 про те, що з вказаних нею підстав дії державного виконавця не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», є недоведеними та безпідставними.

Будь-які докази, які вказували б на порушення державним виконавцем чинного законодавства прав боржника як сторони виконавчого провадження щодо виконання рішення суду, не встановлено.

Таким чином, з врахуванням вищевикладеного, скарга в частині визнання неправомірною бездіяльності та зобов`язання заступника начальника Тячівського відділу державної виконавчої служби у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дзябко С.І. винести постанови про накладення штрафу на ОСОБА_4 не підлягає задоволенню.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 06.06.2024, ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14.11.2023 скасовано та відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову.

09.07.2024 заступником начальника Тячівського відділу державної виконавчої служби у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дзябко С.І. було винесено постанову в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_3 про закінчення виконавчого провадження на підставі п.5 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження».

У зв`язку з закінченням виконавчого провадження, суд позбавлений можливості приймати рішення щодо зобов`язання вчинити певні дії під час його виконання по закритому виконавчому провадженню.

Забезпечення виконання судового рішення є обов`язком держави, яка повинна забезпечувати ефективні системи виконання судових рішень, а також функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалено обов`язкове судове рішення.

Аналогічних висновків дійшов Верховний суд у Постанові від 12.04.2021 року у справі №638/12278/15-ц.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили (рішення Європейського суду з прав людини «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Іммобільяре Саффі проти Італії» від 28 липня 1999 року).

Пунктом 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» передбачено, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК. Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Частиною 2 ст. 451 ЦПК України визначено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відтак, суд не вбачає, що державний виконавець Тячівського відділу державної виконавчої служби у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дзябко С.І. допустив неправомірну бездіяльність та вважає, що при здійсненні виконавчих дій діяв в межах своїх повноважень.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір..

Відповідно до ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на вище викладене, до скарги не було додано жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в розумінні ст. ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України, які підтверджують факт завершення виконавчого провадження у зв`язку з виконанням рішення суду.

Скаржником не надано належних та допустимих доказів на, як підставу своїх вимог, саме в тому, що вказаних арешт на його рахунки перешкоджає діяльності кооперативу та створює умови заборгованості по заробітній платі працівникам, тому твердження заявника не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

У відповідності до вимог ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Також, як зазначено в ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, враховуючи, що обставини, викладені в скарзі, не знайшли свого підтвердження в судовому засідання, суд прийшов до висновку, що скарга ОСОБА_3 , особа, бездіяльність якої оскаржується - Заступник начальника Тячівського відділу державної виконавчої служби у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дзябко Сергія Івановича, боржник ОСОБА_4 про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії, є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-82, 131, 259-261, 268, 352-355, 447-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

у х в а л и в :

в задоволенні скарги ОСОБА_3 , особа, бездіяльність якої оскаржується - Заступник начальника Тячівського відділу державної виконавчої служби у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дзябко Сергія Івановича, боржник ОСОБА_4 про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст.261 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено: 18.10.2024.

Суддя: