Номер провадження 2/754/415/24
Справа №754/9864/23
РІШЕННЯ

Іменем України

(повне рішення виготовлено 15.02.2024)

14 лютого 2024 року м. Київ, Деснянський районний суд м. Києва, суддя: О. Грегуль, секретар судового засідання: І. Вакуленко, справа № 754/9864/23

ОСОБА_1 - позивач

Комунальне підприємство «Київтранспарксервіс» - відповідач

Вимоги позивача: визнання вчинення мобінгу під час здійснення трудової діяльності та стягнення моральної шкоди

Колесніченко І.В. - адвокат відповідача

Познанський В.М. - представник відповідача

ВСТАНОВИВ:

Позивачкою подано позов у якому посилаючись на порушення трудових прав позивачка просить: 1) Визнати вчинення мобінгу під час трудової діяльності відносно ОСОБА_1 (позивачка) під час роботи на посаді начальника юридичного управління КП «Київтранспарксервіс» (відповідач); 2) Стягнути з КП «Київтранспарксервіс» (відповідач) на користь ОСОБА_1 (позивачка): 54000 грн. - моральної шкоди, яка виражається в довготривалому мобінгу, необхідності лікуватись із-за загострення хвороб, які настали внаслідок нервового напруження та мобінгу, виживанні з роботи, залишенні без засобів існування. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що починаючи з 05.05.2021 відносно позивачки відбувались незаконні дії - мобінг зі сторони працівника КП «Київтранспарксервіс» (відповідач) ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 21.07.2023 у справі № 754/9864/23 відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

Внесеною до протоколу судового засідання ухвалою суду від 04.10.2023 у справі № 754/9864/23 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

У судовому засіданні позивачка позов підтримала, а представник відповідача позов не визнав.

Вислухавши позивачку, представника відповідача, показання свідків: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , дослідивши матеріали справи, суд у судовому засіданні встановив наступне.

Згідно трудової книжки позивачки наказом відповідача від 01.06.2020 позивачку з 02.05.2020 прийнято на роботу на посаду заступника начальника юридичного управління, наказом відповідача від 04.08.2020 позивачку з 05.08.2020 переведено на посаду начальника юридичного управління, а наказом відповідача від 21.06.2023 позивачку звільнено з роботи з 22.06.2023 за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України.

Згідно наказу відповідача № 65-к від 30.04.2021 ОСОБА_3 прийнято на роботу з 05.05.2021 на посаду заступника директора з правових питань апарату управління.

Згідно розпорядження Київського міського голови від 04.08.2022 № 409 ОСОБА_3 призначено на посаду директора КП «Київтранспарксервіс» (відповідач) з 08.08.2022.

Згідно розпорядження Київського міського голови від 14.07.2023 № 621 ОСОБА_3 звільнено з посади директора КП «Київтранспарксервіс» (відповідач) з 17.07.2023 за угодою сторін по п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Згідно ст.2-2 КЗпП України: «Мобінг (цькування) - систематичні (повторювані) тривалі умисні дії або бездіяльність роботодавця, окремих працівників або групи працівників трудового колективу, які спрямовані на приниження честі та гідності працівника, його ділової репутації, у тому числі з метою набуття, зміни або припинення ним трудових прав та обов`язків, що проявляються у формі психологічного та/або економічного тиску, зокрема із застосуванням засобів електронних комунікацій, створення стосовно працівника напруженої, ворожої, образливої атмосфери, у тому числі такої, що змушує його недооцінювати свою професійну придатність. Формами психологічного та економічного тиску, зокрема, є: створення стосовно працівника напруженої, ворожої, образливої атмосфери (погрози, висміювання, наклепи, зневажливі зауваження, поведінка загрозливого, залякуючого, принизливого характеру та інші способи виведення працівника із психологічної рівноваги); безпідставне негативне виокремлення працівника з колективу або його ізоляція (незапрошення на зустрічі і наради, в яких працівник, відповідно до локальних нормативних актів та організаційно-розпорядчих актів має брати участь, перешкоджання виконанню ним своєї трудової функції, недопущення працівника на робоче місце, перенесення робочого місця в непристосовані для цього виду роботи місця); нерівність можливостей для навчання та кар`єрного росту; нерівна оплата за працю рівної цінності, яка виконується працівниками однакової кваліфікації; безпідставне позбавлення працівника частини виплат (премій, бонусів та інших заохочень); необґрунтований нерівномірний розподіл роботодавцем навантаження і завдань між працівниками з однаковою кваліфікацією та продуктивністю праці, які виконують рівноцінну роботу. Вимоги роботодавця щодо належного виконання працівником трудових обов`язків, зміна робочого місця, посади працівника або розміру оплати праці в порядку, встановленому законодавством, колективним або трудовим договором, не вважаються мобінгом (цькуванням). Вчинення мобінгу (цькування) заборонено. Особи, які вважають, що вони зазнали мобінгу (цькування), мають право звернутися із скаргою до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та/або до суду.».

Згідно ст. 44 КЗпП України «При припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40, пункті 6 частини першої статті 41 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, колективного чи трудового договору, вчинення мобінгу (цькування) стосовно працівника або невжиття заходів щодо його припинення (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.».

Згідно ч. 1, ч. 4 - ч. 7 ст. 81 ЦПК України, 1. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 4. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. 5. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 6. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 7. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, 4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11.06.2020 у справі № 757/1782/18: «Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Застосовуючи принцип диспозитивності, закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, саме позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.».

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 12.08.2021 у справі № 438/1673/13-ц: «Згідно з практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.».

ЄСПЛ вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Практика ЄСПЛ виходить з того, що реалізовуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16.12.1992 у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції).

Допитана судом зі сторони позивачки свідок ОСОБА_4 у своїх показаннях зазначила, що вона перебувала з відповідачем у трудових відносинах з грудня 2020 по липень 2023 та займала посаду начальника управління інвестицій та фінансів, а позивачка займала посаду начальника юридичного управління. Свідок звільнився за угодою сторін. Позивачку свідок знає з 2020 року. Є. Псьол був заступником директора КП «Київтранспарксервіс» і йому було підпорядковані очолюване свідком управління та управління очолюване позивачкою. Свідок вважає, що мобінг зі сторони Є.Псьола виражається в тому, що: 1) Є.Псьол не кликав позивачку на наради, 2) На 08.03.2023 свідку, як і позивачці не надали премії, 3) Позивачку один раз пересадили з одного кабінету в інший, 4) Є.Псьол не давав позивачці доручень, 5) Доручення надавались підлеглим позивачки без відома самої позивачки. У присутності свідка ОСОБА_8 не просив позивачку звільнитися. Свідок звільнилася раніше позивачки. Юридичне управління підпорядковувалось виключно директору КП.

Допитана судом зі сторони відповідача свідок ОСОБА_5 у своїх показаннях зазначила, що вона з 26.04.2023 по 12.09.2023 працювала у відповідача на посаді головного фахівця відділу кадрів, а з 13.09.2023 працює на посаді начальника відділу кадрів. Свідок зазначила, що вона була один раз очевидцем коли ОСОБА_3 в її присутності просив позивачку виконувати правила трудового розпорядку, а саме приходити вчасно на роботу. Другий раз ОСОБА_3 в присутності свідка цікавився у позивачки станом її здоров`я. Також свідок суду повідомила, що в присутності свідка мобінг до позивачки не вчинявся.

Допитана судом зі сторони відповідача свідок ОСОБА_6 у своїх показаннях зазначила, що вона працює у відповідача з 2018 року та займала посаду головного спеціаліста, а потім зайняла посаду начальника загального відділу. У її присутності по відношенню до позивачки мобінг не вчинявся.

До питання судом зі сторони відповідача свідок ОСОБА_7 у своїх показаннях зазначила, що вона з 2016 року працює у відповідача та займала посади головного фахівця, начальна відділу, головного фахівця фінансового відділу. У присутності свідка мобінгу по відношенню до позивачки не було.

У процесі розгляду справи позивачка вказувала на те, що мобінг проявлявся в тому, що її відстороняли від роботи та керування своїми підлеглими.

При детальному з`ясуванні судом у судовому засіданні питання відсторонення позивачки від роботи судом достовірно встановлено, що офіційно позивачка від роботи не відсторонялась і проти чого сама ж позивачка не заперечувала в судовому засіданні.

Доводи позивачки про те, що керівництво КП, зокрема, заступник директора з правових питань КП «Київтранспарксервіс» Псьол Є.А. не вправі був надавати завдання підлеглим позивачки є помилковими, оскільки всі працівники КП підпорядковані керівництву КП.

Надані позивачкою службові записки не свідчать про вчинення мобінгу і подання службових записок це право працівників КП.

Надання керівництвом КП, зокрема, заступником директора з правових питань КП «Київтранспарксервіс» Псьол Є.А. доручення для виконання особисто позивачкою не свідчить про вчинення мобінгу по відношенню до позивачки, оскільки зайняття позивачкою посади начальника юридичного управління і наявність підлеглих не звільняло позивачку від виконання покладених на неї обов`язків, як юриста КП «Київтранспарксервіс» і сприйняття цієї ситуації позивачкою, як мобінгу є помилковим.

Крім того з доданих позивачкою до позову службових записок зокрема, службової записки заступника директора ОСОБА_3 і самої позивачки вбачається, що т.в.о. директора доручив позивачці, як начальнику юридичного управління надати відповідь на адвокатський запит. Відповідь на адвокатський запит готувалась головним юрисконсультом Юрчук Н. і на адвокатський запит була надана інформація, яка не відповідала дійсності.

Доводи позивачки про те, що мобінг проявлявся в тому, що позивачку ОСОБА_3 не кликав до себе на наради також детально перевірялись судом у судовому засіданні і суду не було надано жодних конкретних правових доказів на які саме конкретно наради не була викликана позивачка та присутність якої в силу її функціональних прав і обов`язків була обов`язковою на цих нарадах.

У той же час у процесі розгляду справи позивачка стверджувала, що вона в силу своєї посади підпорядковувалась безпосередньо директору КП і ОСОБА_3 , як заступник директора не був її керівником.

Доводи позивачки про те, що ОСОБА_3 займаючи посаду заступника директора з правових питань КП «Київтранспарксервіс» не вправі був надавати позивачці, як начальнику юридичного управління доручення, спростовуються п. 1.1 посадової інструкції заступника директора з правових питань апарату управління та згідно якого, заступник директора з правових питань апарату управління належить до професійної групи «Керівники», а також ці доводи позивачки спростовуються підпунктом 2.3. пункту 1 (Завдання та обов`язки) посадової інструкції начальника юридичного управління та згідно якого начальник юридичного забезпечує виконання рішень, наказів, доручень керівництва підприємства, інших керівних вказівок, що відносяться до компетенції управління.

Доводи позивачки про ненадання лише їй одній премії з нагоди «08 березня 2023» спростовуються показаннями свідка самої ж позиваки ОСОБА_4 , яка в своїх показаннях зазначила, що вона, як і позивачка не отримала премії з нагоди «08 березня 2023».

Крім того виплата премій це право, а не обов`язок роботодавця.

У той же час при детальному з`ясуванні судом питання преміювання у судовому засіданні встановлено, що наказом відповідача № 62-к від 06.03.2023 з нагоди Міжнародного жіночого дня - 8 березня, наказано виплатити працівникам КП заохочувальну виплату у розмірі 600 грн. згідно із списком (Додаток 1).

Поняття заохочувальна виплата і премія не є тотожними.

Доводи позивачки про те, що мобінг проявлявся в тому, що її пересадили в інший кабінет, який на думку позивачки є гіршим ніж її попередній кабінет перевірялись судом у судовому засіданні і судом встановлено наступне. Зокрема, представник відповідача суду пояснив, що позивачку лише один раз перевели з одного кабінету в інший, однак, новий кабінет повністю був пристосований та обладнаний для виконання покладених на позивачку функціональних прав і обов`язків та навіть на даний час цей кабінет використовується новим працівником відповідача прийнятим на роботу замість позивачки.

Доводи представника відповідача щодо нового кабінету позивачка конкретними правовими доказами не спростувала.

Також самою позивачкою суду не надано жодних конкретних правових доказів, що наданий їй новий кабінет не був пристосований або був непридатний для виконання позивачкою покладених на неї трудових обов`язків.

Згідно наданої відповідачем заяви позивачки на звільнення, позивачка 23.05.2023 підписала подану на ім`я директора КП «Київтранспарксервіс» заяву наступного змісту: «Прошу надати мені невикористану щорічну відпустку з 30.05.2023 з наступним звільненням за власним бажанням. Останній день відпустки вважати днем звільнення.».

Надходження заяви позивачки від 23.05.2023 до відповідача зареєстровано 29.05.2023.

Наказом № 86-В про надання відпустки від 29.05.2023 позивачці з 30.05.2023 по 22.06.2023 надано відпустку.

Наказом № 113-к про припинення трудового договору від 21.06.2023 позивачку звільнено 22.06.2023 за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України.

Згідно ч. 1 ст. 38 КЗпП України: «Працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.».

Згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України: «Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили.».

Позивачка звільнилась з роботи за власним бажанням без зазначення конкретних причин, які спонукали позивачку та призвели до написання заяви про звільнення за власним бажанням.

Будь-яких конкретних, правових, беззаперечних доказів, які б свідчили або давали суду саме правові підстави для висновку про вчинення по відношенню до позивачки мобінгу з боку відповідача чи працівників відповідача та заподіяння позивачці саме мобінгом моральної шкоди суду не надано.

За таких обставин у задоволенні позову відмовляється за недоведеністю позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VІ, 1. Судовий збір справляється: у разі ухвалення судового рішення, передбаченого цим Законом.

Згідно ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VІ, 3. При поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Згідно ч. 1, ч. 2, ч. 7 ст. 141 ЦПК України, 1. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 7. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, понесені позивачкою судові витрати покладаються на позивачку.

Доказів про понесення судових витрат відповідачем, суду не надано.

Керуючись ст. 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до комунального підприємства «Київтранспарксервіс» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Леонтовича, 6, згідно відзиву фактичне місцезнаходження: М. Київ, вул. Копилівська, 67, корп. 10, ).

Судові витрати покласти на позивачку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ: