Номер провадження: 22-ц/813/1859/24
Справа № 501/478/23
Головуючий у першій інстанції Смирнов В.В.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Кострицький В.В. (суддя - доповідач),

судді Карташов О.Ю., Коновалова В.А.

за участю секретаря судового засідання Пухи А.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

представник відповідача - ОСОБА_3

третя особа - Служба у справах дітей Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 28 червня 2023 року, ухвалене у складі судді Смирнова В.В., у приміщенні того ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області, про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини з батьком,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовної заяви та обставини справи

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: Службу у справах дітей Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини з батьком.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він з 12.11.2005 року по 15.09.2020 рік перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. В період спільного проживання у шлюбі, у них народилися спільні діти, донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та після розірвання шлюбу, донька проживає разом з матір`ю, а син з 24.08.2020 року проживає разом з позивачем. Він вважає, що сину, краще буде проживати разом з ним, так як він матеріально забезпечений, має змогу створити всі умови для дитини та її розвитку. Він повністю присвячує себе дитині, тому звернувся до суд, та просить суд: відібрати без позбавлення батьківських прав у ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та передати дитину батькові ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; визначити місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст оскаржуваного рішення

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 28 червня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області, про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини з батьком задоволено частково. Визначено місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . В задоволенні вимоги про відібрання без позбавлення батьківських прав у ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та передати дитину батькові ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 відмовлено.

В обґрунтування оскаржуваного рішення суд першої інстанції зазначав, що не встановлено виняткових обставин у розумінні положень ст. 161 СК України, які б свідчили про неможливість проживання малолітнього ОСОБА_1 разом з батьком ОСОБА_1 ..

До того ж відповідач відзив на позов не надала, дитина з 2020 року проживає разом з батьком. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_1 з батьком, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. При цьому, визначення місця проживання дитини разом із батьком не позбавляє права відповідача у справі спілкуватися з дитиною та не обмежує її у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки матір дитини у разі визначення місця проживання останнього з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, прояву турботи відносно неї та участі у її вихованні й може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки і піклування, або за рішенням суду.Відібрання дитини у контексті ст.162 СК України це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, у зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати, однак з урахуванням права кожного з батьків та добросовісної поведінки батьків задля дотримання прав дитини та кожного з них. Правова позиція з цього приводу висловлена Верховним Судом в постанові від 15 лютого 2022 року у справі № 548/228/19-ц (провадження № 61-20854св21). Однак позивачем, не обґрунтовані позовні вимоги, щодо відібрання дитини у матері, так як позивач в позовній заяві стверджує, що дитина ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) проживає разом з ним. Таким чином, суд вважає, що вимога про відібрання без позбавлення батьківських прав від матері ОСОБА_2 є безпідставною, тобто відсутній предмет спору.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 .

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник відповідачки подав до суду апеляційну скаргу, відповідно до якої просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити повністю в задоволенні позовних вимог .

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник зазначав, що з матеріалів цивільної справи вбачається, що у справі відсутній висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з батьком ОСОБА_1 .. При перерахуванні доказів у справі, суд, також, не послався на висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з батьком ОСОБА_1 , так як такий висновок не робився . Зазначали, що не вислухав неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , якому було неповних 15 років з питань встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення інтересів дитини та з`ясування думки щодо бажання дитини проживати з одним із батьків. Також зазначали, що головуючий суддя у справі в суді першої інстанції свідомо ухвалював процесуальні судові рішення задніми числами, не допускав представника відповідачки до участі у справі, що є перешкоджання ним у доступі до правосуддя сторони цивільного провадження та однозначною підставою для накладення на суддю дисциплінарного стягнення.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач подав до суду апеляційну скаргу, відповідно до якої просив скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задовленні позову та ухвалити нове, яким задовольнити позов повністю, відібрати без позбавлення батьківських прав у ОСОБА_5 неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та передати дитину батькові ОСОБА_1 .

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник зазначав, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов?язків, адже не сплачує вчасно аліменти на дитину, не цікавиться життям дитини, у Відповідачки взагалі відсутній будь-який інтерес до сина. Судом першої інстанції в частині відмови від задоволення позову не досліджено питання належного виконання відповідачем своїх батьківських обов?язків щодо утримання сина. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Таким чином, Відповідачем не спростовано достатніми та належними доказами дотримання умов щодо належного виконання своїх батьківських обов?язків.

Явка в судове засідання

Сторони та їх представники повідомлені належним чином (а.с. 240), про час місце та дату судового засідання, про те в судове засідання ОСОБА_1 не з`явився , що не заважає розгляду апляційної скарги у відповідності до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_3 в режимі відеоконференції, оцінивши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, судова колегія приходить наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України,- судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судовою колегією встановлено наступне.

Згідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , від ІНФОРМАЦІЯ_5 народився ОСОБА_1 , батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (а.с. 8).

Відповідно рішення Іллічівського міського суду Одеської області по справі №501/3078/20 від 02.11.2020 року, ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про скасування стягнення аліментів на двох дітей за судовим наказом та повернення коштів вимоги задоволено частково, зменшено розмір аліментів та в іншій частині відмовлено в задоволенні (а.с. 9-10).

Згідно судового наказу від 17.12.2020 року з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 стягнено аліменти на сина ОСОБА_1 (а.с. 11).

Відповідно довідки № 48 від 16.01.2023 року ДП Ф`МТП «Чорноморськ» надано відомості, що ОСОБА_1 працює з 14.03.2015 року на посаді начальник служби КТ_КЕР (а.с. 12).

Згідно довідки №130-133 від 02.03.2023 року ДП Ф`МТП «Чорноморськ» надано відомості, що ОСОБА_1 працює з 14.03.2015 року на посаді начальник служби КТ_КЕР (а.с. 34-37).

Відповідно довідки №03-16/32 від 17.03.2023 року Чорноморський ліцей №4 надав відомості, що ОСОБА_1 є учнем 9-го класу (а.с. 38).

Згідно характеристики Чорноморського ліцею №4, зазначено, що ОСОБА_1 навчається з першого класу у них, з 2020 2021 року дитиною займається батько ОСОБА_1 , мати проживає окремо, не приймає участь в шкільному житті дитини (а.с. 39)

Відповідно розрахунку заборгованості від 01.11.2021 року ОСОБА_6 мала заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 2388,34 грн. (а.с. 40).

Згідно розрахунку заборгованості від 26.08.2022 року ОСОБА_6 мала заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 6610,61 грн. (а.с. 41-42).

Згідно розрахунку заборгованості від 16.03.2023 року ОСОБА_6 не мала заборгованості по сплаті аліментів (а.с. 44).

Згідно пояснень представника Служби у справах дітей ЧМР Одеського району Одеської області зазначено, що з досягненням віку десяти років у дитини з`являється право не лише бути вислуханою і почутою, а й брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема у визначенні місця проживання (а.с. 75-76).

Відповідно пояснень, неповнолітній ОСОБА_1 надав письмові роз`яснення щодо бажання проживати з батьком ОСОБА_1 (а.с. 91-93).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначив, що наявність на даний момент спору про визначення місця проживання сина обумовлена для правового обґрунтування проживання дитини разом з ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Як визначено ст.ст. 141, 153 СК України, яка кореспондує зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно зі ст.157 СК України, ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

У розумінні положень ч. 1 ст. 160, ст. 161 СК України, місце проживання дитини у віці до 10 років визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

У справі, яка розглядається, судом не встановлено виняткових обставин у розумінні положень ст. 161 СК України, які б свідчили про неможливість проживання малолітнього ОСОБА_1 разом з батьком ОСОБА_1 ..

До того ж відповідач відзив на позов не надала, дитина з 2020 року проживає разом з батьком. Таким чином, на думку судової палати суд дійшов вірного висновку про наявність підстав для визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_1 з батьком, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

При цьому, визначення місця проживання дитини разом із батьком не позбавляє права відповідача у справі спілкуватися з дитиною та не обмежує її у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки матір дитини у разі визначення місця проживання останнього з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, прояву турботи відносно неї та участі у її вихованні й може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки і піклування, або за рішенням суду.

Згідно з ч. 1 ст. 162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Указана норма права встановлює правові наслідки протиправної зміни місця проживання малолітньої дитини одним із батьків (з яким вона не проживає) або третьою особою. Положення цієї статті покликані захистити права того з батьків, з ким в силу закону чи на підставі рішення суду визначено проживання дитини, від неправомірних дій другого з батьків щодо зміни її місця проживання.

Однак позивачем, на думку колегії суддів , не обґрунтовані позовні вимоги, щодо відібрання дитини у матері, так як позивач в позовній заяві стверджує, що дитина ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) проживає разом з ним. Таким чином, суд вважає, що вимога про відібрання без позбавлення батьківських прав від матері ОСОБА_2 є безпідставною, тобто відсутній предмет спору.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що при перерахуванні доказів у справі, суд, також, не послався на висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з батьком ОСОБА_1 , так як такий висновок не робився. На думку суду не є слушними так як такі вимоги не є обовязковими враховуючи вік неповнолітнього на момент слухання справи який має право самостійно визначати своє місце мешкання та ту обставину що неповнолітій з 2020 року мешкає з батьком.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що суд не вислухав неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , якому було неповних 15 років з питань встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення інтересів дитини та з`ясування думки щодо бажання дитини проживати з одним із батьків. На думку колегії суддів не є слушними враховуючи зміст пояснень неповнолітнього та ту обставину що він впродовж трьох років мешкає з батьком.

Довід апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції в частині відмови від задоволення позову не досліджено питання належного виконання відповідачем своїх батьківських обов?язків щодо утримання сина, не є слушним так як відібрання дитини у контексті ст.162 СК України це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, у зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати, однак з урахуванням права кожного з батьків та добросовісної поведінки батьків задля дотримання прав дитини та кожного з них. Правова позиція з цього приводу висловлена Верховним Судом в постанові від 15 лютого 2022 року у справі № 548/228/19-ц (провадження № 61-20854св21).

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 28 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 15 лютого 2024 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді О.Ю. Карташов

В.А. Коновалова