Справа № 496/3529/23>
провадження №2-ві/496/1/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2024 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Портна О.П.,

за участю:

секретаря - Бондаренко Л.П.,

представника заявника - адвоката Ролінського В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Біляївського районного суду Одеської області заяву ОСОБА_1 поданою представником адвокатом Ролінським Володимиром Володимировичем про відвід судді Горяєва Ігоря Миколайовича у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , співвідповідачки ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачки: приватний нотаріус Одеського районного нотаріального округу Одеської області Гуменюк Андрій Миколайович про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Біляївського районного суду Одеської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , співвідповідачки ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачки: приватний нотаріус Одеського районного нотаріального округу Одеської області Гуменюк Андрій Миколайович про визнання заповіту недійсним.

Представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Ролінським В.В., було подано заяву про відвід судді Горяєва І.М., вказуючи на існування об`єктивних сумнівів в неупередженості судді та на порушення ним законодавства, просить його відвести від розгляду вказаної справи. Зокрема, посилається на формальне ставлення судді до розгляду даної справи, а саме головуючий не надав можливості представнику відповідача брати участь в судових засіданнях, які були призначені на 09.11.2023 року та 12.12.2023 року в режимі відеоконференції, хоча ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 08.11.2023 року його клопотання про участь у розгляді справи у режимі відеоконференції було задоволено, посилаючись на технічні причини, які унеможливили приєднати представника відповідача у судові засідання. Окрім цього наголошує на тому, що головуючий порушив принцип змагальності сторін та розглянув клопотання про забезпечення доказів по справі, не з`ясувавши думки сторони відповідача.

Ухвалою суду від 01 лютого 2024 року заяву було визнано не обґрунтованою та передано канцелярії Біляївського районного суду Одеської для визначення судді, який буде вирішувати питання про відвід, у порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 39 ЦПК України з підстав, зазначених у ст.ст. 36, 37 і 38 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи.

Згідно вимог ст. 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншого суду, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи в судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді (ч. 8 ст. 40 ЦПК України).

Представник заявника - адвокат Ролінський Володимир Володимирович, в судовому засіданні свою правову позицію, викладену в заяві, підтримав, просив задовольнити. Окрім того зазначив, що на його думку суддя мав відкласти розгляді справи на іншу дату з огляду на ті технічні причини, які виникли.

Суддя Горяєв І.М. будучи належним чином повідомленим про місце та час розгляду заяви, в судове засідання не з`явився.

Підстави для відводу суду передбачені зокрема ч. 1 ст. 36 ЦПК України відповідно до якої суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, підчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близького родича цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справу з правовою допомогою в цьому справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно зацікавлений у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення суду для розгляду справи; 5) є інші умови, які викликають сумніви в непередбаченості або об`єктивності судді.

До суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя (ч. 3 ст. 36 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями суду, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена ??публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Розглянувши питання, з точки зору національного закону - ст. 36 ЦПК України, в контексті ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо безсторонності суд зазначає наступне: суд не повинен суб`єктивно виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання; особиста безсторонність судді не ставиться під сумнів, аж доки не буде доведено протилежне; слід застосувати об`єктивний підхід, метою якого є пересвідчитися, чи надає суд необхідні гарантії, щоб зняти з цього приводу можливість будь-якого правомірного сумніву (див., «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia), рішення від 28 листопада 2002 року, а також рішення у справах проти України: «Білуха проти України» від 09 листопада 2006 року (п.п. 49, 54); «Бочан проти України» від 03 травня 2007 року, (п. 66); «Агрокомплекс» проти України» від 06 жовтня 2011 року, (п. 136); «Олександр Волков проти України» від 09 січня 2013 року, (п.п. 103, 107)).

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості, зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо.

Водночас як указано в Бангалорських принципах поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення.

Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію «розумного спостерігача». У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому, суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це, навіть прояви неупередженості мають значення. Тому, коли сторони стверджують про те, що судді необ`єктивні, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже «правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене». Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.

Дослідивши питання безсторонності суддів з двох точок зору, Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia), рішення від 28.11.2002 року, зазначив, що по-перше, йдеться про суб`єктивний підхід, для того щоб спробувати визначити переконання та особисту поведінку конкретного судді у конкретній обстановці. Зокрема, суд не повинен суб`єктивно виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання; особиста безсторонність судді не ставиться під сумнів, аж доки не буде доведено протилежне. По-друге, слід застосувати об`єктивний підхід, метою якого є пересвідчитися, чи надає суд необхідні гарантії, щоб зняти з цього приводу можливість будь-якого правомірного сумніву (див., серед інших рішення у справах: «Білуха проти України» від 09.11.2006 року (п.п. 49, 54); «Бочан проти України» від 03.05.2007 року, (п. 66); «Агрокомплекс» проти України» від 06.10.2011 року (п. 136); «Олександр Волков проти України» від 09.01.2013 року (п.п. 103, 107)).

Суд далі нагадує, що «безсторонність», в сенсі ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу (див., серед багатьох інших джерел, "Булут проти Австрії" (Bulut v. Avstria), рішення від 22 лютого 1996 року, Reports 1996-II, с. 356, п. 31, та "Томан проти Швейцарії" (Thomann v. Switzerland), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 825, п. 30). Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів (п. 66 рішення ЄСПЛ у справі «Бочан проти України» від 03.05.2007 р. (заява № 7577/02).

Відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей ч. 1 ст. 6 Конвенції (995 004) повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (див., серед іншого, рішення у справі "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria,) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 і 30, Series A, no. 255, і рішення "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-XII). Таким чином, у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38) (п. 28 рішення ЄСПЛ від 15.07.2010 року по справі «Газета «Україна-центр» проти України (заява № 16695/04).

З огляду на вищевикладене, об`єктивний критерій вимагає щоб особа, яка подала заяву про відвід судді, довела на підставі доказів факт упередженості судді у розгляді справи, тобто відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів та доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Заявляючи відвід, заявник повинен навести об`єктивні причини дійсних обставин, які б викликали сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, а також практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що презумпція особистої неупередженості судді діє до тих пір, поки не доведено інше, суд вважає, що зазначені в заяві обставини, не викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді Горяєва І.М. при розгляді вищевказаної цивільної справи.

Відповідно до п. 2 Монреальської універсальної декларації про незалежність правосуддя (1983 рік) судді, як особи, є вільними та зобов`язані приймати безсторонні рішення згідно з власною оцінкою фактів і знанням права, без будь-яких обмежень, впливів, спонукань, примусів, загроз або втручання, прямих або непрямих, з будь-якого боку і з будь-яких причин. Прийняття суддею відповідних процесуальних документів та вчинення інших процесуальних дій під час розгляду справи не є підставою для відводу судді та не можуть оціночно визначатись як сумніви у його об`єктивності та упередженості при розгляді цивільної справи, а можуть бути вирішенні у визначеному процесуальним законодавством порядку шляхом оскарження винесених судом процесуальних документів.

Аналізуючи заяву про відвід, суд вбачає, що підставами для відводу судді, є те, що заявник не погоджується з процесуальними діями судді, які були вчиненні останнім при розгляді даної цивільної справи.

Інших обставин, які б викликали сумнів в об`єктивності або неупередженості судді, або ж слугували підставою для відводу судді з інших підстав, не виявлено, та заявником належних та переконливих доказів не наведено.

Визначення відповідності суду для розгляду конкретної справи здійснюється не за бажанням учасників справи, а в порядку, передбаченому цивільним процесуальним законодавством, зокрема ст. 33 ЦПК України.

Окрім цього, відповідно до п. 7, 10 ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у підготовчому засіданні суд з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше та вирішує заяви та клопотання учасників справи.

Також, згідно з ч. 2 ст. 198 ЦПК України суд відкладає підготовче засідання в межах визначеного цим Кодексом строку підготовчого провадження у випадках: 1) визначених ч. 2 ст. 223 цього Кодексу; 2) залучення до участі або вступу у справу третьої особи, заміни неналежного відповідача, залучення співвідповідача; 3) в інших випадках, коли питання, визначені ч. 2 ст. 197 цього Кодексу, не можуть бути розглянуті у даному підготовчому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи розгляд цивільної справи знаходиться на стадії підготовчого засідання, рішення по справі не ухвалено. З ухвали судді Біляївського районного суду Одеської області Горяєва І.М. від 01 лютого 2024 року вбачається що сторона позивача та третя особа заперечували проти задоволення заяви представника відповідача про відвід судді Горяєва І.М.

З урахуванням викладеного, оцінюючи зміст заяви про відвід судді та відображені у ній доводи для відводу судді, суд не вбачає підстав для задоволення заяви.

Керуючись ст. 36-40, 260-261 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 поданою представником адвокатом Ролінським В.В. про відвід судді Горяєва Ігоря Миколайовича у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , співвідповідачки ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачки: приватний нотаріус Одеського районного нотаріального округу Одеської області Гуменюк Андрій Миколайович про визнання заповіту недійсним- відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повний текст ухвали складено 14 лютого 2024 року

Суддя О.П. Портна