Житомирський апеляційний суд
Справа №296/9188/22 Головуючий у 1-й інст. Шалота К. В.
Категорія 36 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Павицької Т.М., Трояновської Г.С.,

розглянувши у письмовому провадженні у місті Житомирі цивільну справу № 296/9188/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз Збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 15 квітня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Шалоти К.В. у місті Житомирі,

в с т а н о в и в :

У грудні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз Збут» (далі ТОВ «Житомиргаз Збут», Товариство, Позивач) звернулось з даним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь 1570, 68 грн заборгованості за спожитий природній газ, 282,68 грн інфляційних втрат та 122,08 грн 3% річних, а також судові витрати.

Позов Товариство мотивувало тим, що ОСОБА_1 є побутовим споживачем природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , який надає позивач. На її ім`я відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 . Відповідач не здійснює оплату за спожитий природній газ за період з 31 травня 2019 року по 10 листопада 2022 року, у зв`язку з чим у неї утворилась заборгованість у розмірі 1570,68 грн, а також нараховано інфляційні втрати з червня 2019 року по січень 2022 року у розмірі 282,68 грн та 3% річних за період з 31 травня 2019 року по 10 листопада 2022 року у сумі 122,03 грн. Виходячи з наведеного позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 15 квітня 2024 року позов задоволено повністю та вирішено питання судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі, відповідачка просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалене рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні не відповідають обставинам справи.

Зазначає, що судом першої інстанції не звернуто уваги на ту обставину, що за її особовим рахунком з часу встановлення в її квартирі індивідуального газового лічильнику показники споживання природного газу суттєво зменшилися.

Вказує, що дані обставини свідчать про те, що облік газу у будинку до моменту встановлення індивідуального газового лічильнику здійснювався з порушенням та не відображав дійсного фактичного обсягу споживання нею природного газу. Тому, не може покладатися на неї обов`язок по оплаті вартості того об`єму природного газу, який не споживався. Крім того, зазначає, що позивачем пропущений строк позовної давності звернення до суду із такими вимогами.

Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 05 липня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та справу призначено до розгляду.

У поданому відзиві, Товариство просить рішення місцевого суду як законне та обґрунтоване залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

ОСОБА_1 направила до суду відповідь на відзив, в якому підтримала доводи апеляційної скарги та просить її задовольнити.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України ( частина 1 статті 368 ЦПК України).

Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною 5 статті 268, статті 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження без участі сторін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є побутовим споживачем природного газу за адресою: АДРЕСА_1 ,що підтверджується розрахунком споживання природного газу ТОВ «Житомиргаз Збут».

Згідно вказаного розрахунку по особовому рахунку № НОМЕР_1 , відкритого 31 травня 2019 року, заборгованість відповідачки станом на 10 листопада 2022 року становить 1570,68 грн (а.с.8).

Задовольняючи позов місцевий суд виходив з того, що між сторонами існували зобов`язальні правовідносини, які зі сторони відповідачки не виконувалися належним чином, ОСОБА_1 своєчасно не вносила необхідні платежі, чим порушила права позивача і допустила заборгованість за період з 31 травня 2019 року по 10 листопада 2022 року в сумі 157,68 грн, на які позивачем нараховані інфляційні втрати в сумі 282,68 грн та 3% річних в сумі 122,03 грн, а тому наявні підстави для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з такими висновками виходячи з наступного.

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Приписи частини 2 статті 625 ЦК України передбачають, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

Відповідно до частини 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно пункту 32 частини першої статті 1 Закону України "Про ринок природного газу", регулятор - це національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

До компетенції регулятора на ринку природного газу належить, зокрема затвердження правил постачання природного газу.

27 листопада 2015 року набрали чинності Правила постачання природного газу, затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетичних та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2496 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року (далі - Правила).

На виконання вимог статей 12 та 40 Закону України "Про ринок природного газу" регулятор затвердив типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам.

Згідно пункту 2.1. Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам (далі - Договір), на підставі якого шляхом фактичного споживання природного газу між сторонами було укладено договір на постачання природного газу, ТОВ «Житомиргаз Збут» зобов`язувалося постачати відповідачу природний газ в необхідних для нього об`ємах (обсягах), а відповідач зобов`язувався своєчасно сплачувати позивачу вартість природного газу в розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

ТОВ «Житомиргаз Збут» виконало в повному обсязі взяті на себе зобов`язання, зокрема, провело пуск газу в газове обладнання в будинок за адресою: АДРЕСА_1 , оформила на відповідачку особовий рахунок № НОМЕР_1 , з травня 2019 року здійснювали безперервне постачання природного газу, що відповідачем не заперечується.

Згідно з частинами 2, 3 статті13 Закону України «Про ринок природного газу» споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів. У разі порушення або невиконання своїх обов`язків споживач несе відповідальність згідно із законом.

Відповідно до пункту 11 Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2496, розрахунки споживача за поставлений природний газ здійснюються за розрахунковий період відповідно до умов договору постачання природного газу.

Згідно з пунктами 4.3, 4.6 Договору, розрахунковим періодом є календарний місяць; споживач самостійно розраховує суму платежу та сплачує його постачальнику не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим. В пунктів 4.9, 5.2. Договору, також зазначено, що відповідач зобов`язувався у разі порушення строків оплати за договором сплатити за вимогою постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу; забезпечувати своєчасну та повну оплату послуг постачальника згідно з умовами цього договору; відшкодовувати постачальнику збитки, понесені ним у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням своїх зобов`язань, відповідно до чинних нормативно-правових актів та/або цього договору.

Пунктами 4.9, 4.10, 8.2 Договору позивачу надано право у разі нездійснення споживачем оплати за договором протягом десяти днів після встановленого строку здійснити заходи з припинення постачання природного газу споживачу у порядку, визначеному цим договором; у разі прострочення оплати поточних платежів здійснити заходи з припинення постачання природного газу споживачу у порядку, визначеному цим договором; вимагати від споживача відшкодування збитків у разі порушення споживачем строків розрахунків із постачальником.

Згідно розрахунку, наданого суду позивачем, заборгованість ОСОБА_1 станом на 10 листопада 2022 року складає 1570,68 грн.

Щодо інфляційного нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, то таке полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Місцевий суд правильно вважав, що із врахуванням обов`язку ОСОБА_1 сплачувати за спожитий природний газ, слід стягнути заборгованість та 3% річних.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеній у постанові від 30.10.2013 року у справі № 6-59цс13.

Стосовно позовної давності, суд зазначає наступне. Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (статті 256 ЦК України).

За своєю правовою природою позовна давність розглядається як юридичний факт, що встановлює правові наслідки, визначає строки для захисту порушеного матеріального права або інтересу за допомогою примусових заходів, що застосовуються до боржника.

Виходячи з вимог статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес, позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Із матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Житомиргаз Збут» звернулось до суду з позовом 19 грудня 2022 року та просило стягнути з відповідачки заборгованість за спожитий природний газ за період з 31 травня 2019 року по 10 листопада 2022 року, нараховані інфляційні втрати, а також 3% річних.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників (див. постанову Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 663/2070/15-ц).

Із довідки про фінансовий стан по особовому рахунку № НОМЕР_1 (а.с.10) вбачається, що у жовтні та листопаді 2019 року відповідачка здійснила дві оплати за спожитий природний газ на суми 461,8 грн та 23,74 грн, внаслідок чого відбувалося переривання строку позовної давності, після чого обрахунок строку позовної давності розпочинався спочатку.

Тому, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що строк позовної давності звернення позивачем до суду не пропущений.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення місцевого суду, наведені у скарзі, не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які ґрунтовно, повно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди апелянта з висновками щодо їх оцінки.

Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими, а рішення суду є законним та ґрунтується на встановлених обставинах справи.

Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду без змін.

За приписами частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини 6 статті 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 15 квітня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Судді