КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 755/1861/19
провадження № 22-ц/824/2258/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

при секретарі Халепчук Д. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, за апеляційною скаргоюАкціонерного товариства «Райффайзен Банк» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 вересня 2020 року в складі судді Арапіної Н. Є.,

встановив:

31.01.2019 Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - АТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 02 липня 2006 року між Акціонерним поштово - пенсійним банком «Аваль» та відповідачем укладено кредитний договір №014/4006/74/39832, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 42 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 12% річних на строк до 12 липня 2021 року. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі.

В зв`язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору у відповідності до п. 5.5 та 5.6 кредитного договору на адресу позичальника було направлено вимогу про дострокове виконання боргових зобов`язань за кредитним договором, вих. №114/5-136071 від 28.01.2018, та запропоновано добровільно врегулювати заборгованість протягом 60 днів.

Відповідач не виконав вимогу банку, не надавав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим станом на 04 січня 2019 року виникла заборгованість в розмірі 28 856,04 доларів США, що еквівалентно 793 878,19 грн, що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 27 892,80 доларів США, що еквівалентно 767 377,84 грн, в тому числі простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 14 513,38 доларів США, що еквівалентно 399 287,50 грн та заборгованості за відсотками у розмірі 963,24 доларів США, що еквівалентно 26 500,35 грн.

У зв`язку з чим позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитом у розмірі 27 892,80 доларів США, що еквівалентно 767 377,84 грн, у тому числі прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 14 513,38 доларів США, що еквівалентно 399 287,50 грн, та витрати зі сплати судового збору.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 вересня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

26.01.2021 представник АТ «Райффайзен Банк Аваль», назву якого змінено на АТ «Райффайзен Банк» - адвокат Свиридов І. Б. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 вересня 2020 року та постановити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Свої доводи обґрунтовує тим, що відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач скористався своїм правом подачі відзиву на позов, відповідно до якого позовні вимоги визнав частково, в частині заборгованості за тілом кредиту.

Висновок суду першої інстанції щодо ненадання позивачем доказів неможливості подання виписки по рахунку, а також довідки про зміну умов кредитування з причин, що не залежали від нього, вважає неприпустимим, оскільки суд не дотримався вимог ст. 89 ЦПК України щодо оцінки доказів.

З огляду визнання ОСОБА_1 позовних вимог в частині суми боргу за тілом кредиту, останнім фактично визнається отримання кредитних коштів.

Судом першої інстанції не були дослідженні докази, не враховані пояснення сторін та не надано їх правове обґрунтування.

Надмірний формалізм у тлумаченні процесуальних норм є неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елементу права на справедливий суд.

29.03.2021 представник ОСОБА_1 - адвокат Ліляков О. А. подав відзив, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Свої доводи мотивує тим, що позивачем не було надано суду першої інстанції виписки по рахунку, яка є первинним документом та належним підтвердженням наявності та розміру заборгованості, а також довідки про зміну умов кредитування з причин, що об`єктивно не залежали від нього. За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність заявлених позовних вимог.

Вважає, що судом першої інстанції повною мірою та об`єктивно досліджено всі обставини справи, належним чином проведено оцінку наявних доказів, на підставі чого зроблено обґрунтований висновок про недоведеність позовних вимог.

Розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 04.01.2019, доданий до позовної заяви представником позивача в якості доказу, не доводить правомірності його вимог, а інших достовірних і достатніх доказів позивачем надано суду не було.

Постановою Київського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 вересня 2020 року скасовано та прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь AT «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором у розмірі 24 527,52 доларів США, що станом на дату розрахунку еквівалентно 674 793,77 грн, з яких прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 11 148,10 доларів США, що станом на дату розрахунку еквівалентно 306 703,18 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Київського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року скасовано зі стадії відкриття апеляційного провадження, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 жовтня 2021 року поновлено представнику АТ «Райффайзен Банк Аваль» - Свиридову І. Б. строк на апеляційне оскарження рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 вересня 2020 року та відкрито апеляційне провадження за поданою ним апеляційною скаргою.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 червня 2022 року зупинено провадження у справі до припинення перебування ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України під час мобілізації в особливий період.

Відповідно до довідки т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 від 25.10.2022 №7666, ОСОБА_1 15 серпня 2022 року одержав вибухову травму за обставин безпосередньої участі у бойових діях під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойових завдань в н. п. Мазанівка Краматорського району Донецької області.

Відповідно до довідки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03.05.2024 №1/4/3171, молодший сержант ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 травня 2024 року поновлено апеляційне провадження в справі та призначено справу до розгляду.

В судовому засіданні представник АТ «Райффайзен Банк» - адвокат Дьоміна Н. Ю. апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Ліляков О. А. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 12 липня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» ( кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено кредитний договір № 014/4006/74/39832, відповідно до умов якого кредитор надає позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 42 000 доларів США на 180 місяців, з 12 липня 2006 року до 12 липня 2021 року. Процентна ставка за користування кредитом складає 12% річних. Кредитні кошти призначені на придбання квартири.

Відповідно до додаткової угоди до кредитного договору № 014/4006/74/39832 від 12 липня 2006 року, позичальник зобов`язується передати в заставу кредитору майно - двокімнатну квартиру, загальною площею 38,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 014/4006/74/39832 від 12 липня 2006 року загальна заборгованість відповідача за невиконання умов договору станом на 04 січня 2019 року становить 28 856,04 доларів США, що еквівалентно 793 878,19 грн, з яких : заборгованість за кредитом - 27 892, 80 доларів США, в тому числі прострочена заборгованість за кредитом - 14 513,38 доларів США, що еквівалентно 399 287,50 грн; заборгованість за відсотками - 963,24 доларів США, що еквівалентно 26 500,35 грн.

15.04.2020 ОСОБА_1 надав суду відзив на позовну заяву, в якому визнав, що в 2006 році отримав у позивача кредит в сумі 42 000 доларів США на придбання квартири, виплатив з процентами 48 000 доларів США. В 2014 році через збільшення курсу долара США він не міг більше платити. У зв`язку з подіями на Донбасі був призваний до лав ЗСУ, виконував свій обов`язок один рік та два місяці. Втратив роботу. Від залишку заборгованості не відмовляється. Позовну заяву визнає частково, в сумі тіла кредиту.

24.09.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просив розглянути справу в його відсутність. Позов визнав частково. Тіло кредиту просив врахувати в строк позовної давності. Зазначив, що припинив виплати в 2014 році. Лист про дострокове виконання отримав. Просив взяти до уваги, що він є учасником АТО.

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту у розмірі 27 892,80 доларів США, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження наявності заборгованості та правильності наданого суду розрахунку.

Колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено, що відповідач не заперечував факт отримання ним кредитних коштів у визначеному позивачем розмірі, заперечень щодо наданого позивачем розрахунку розміру кредитної заборгованості суду не надав.

Відповідач також не надав суду доказів, які б спростовували визначений позивачем розмір боргу за кредитним договору, що є його процесуальним обов`язком.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Сумніви щодо добровільності визнання відповідачем обставини існування невиконаного боргового зобов`язання за укладеним з ним кредитним договором, а також визнання позову в частині стягнення тіла кредиту в межах строку позовної давності у суду апеляційної інстанції відсутні.

Судом першої інстанції також не наведено обставин, які б свідчили про наявність обґрунтованих сумнівів в добровільності визнання відповідачем вказаних обставин.

За таких підстав суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що надані позивачем докази не підтверджують наявність боргу, а також про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження правильності здійсненого ним розрахунку, оскільки відповідач вказаного розрахунку не спростував.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України.

Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу вимог частини третьої вказаної статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Зазначений правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

У цій справі сторони погодили строк кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання.

Повернення кредиту та сплату відсотків відповідач мав здійснювати щомісячними платежами, надаючи позивачеві до 15 числа кожного місяця кошти у сумі 504,07 доларів США (щомісячний платіж) упродовж строку кредитування. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення.

Позивач звернувся до суду з позовом 31.01.2019 року, тобто після спливу позовної давності по платежам по тілу кредиту станом на 15.01.2016 року, про застосування якої просив відповідач.

Відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості, за період з 15.02.2016 до 04.01.2019, в межах строку позовної давності, заборгованість відповідача по тілу кредиту становить 10 892,31 доларів США, а тому позовні вимоги у цій частині є законними та обґрунтованими.

Доводи відповідача про зупинення перебігу позовної давності з огляду на положення п. 4 ч. 1 ст. 263 ЦК України колегія суддів відхиляє з таких підстав.

Так, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 263 ЦК України перебіг позовної давності зупиняється, якщо позивач або відповідач перебуває у складі Збройних Сил України або в інших створених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до статті 2 цього Закону правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України.

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який в подальшому продовжувався Указами Президента України та діє на цей час.

З огляду на введення воєнного стану 24 лютого 2022 року, відсутні підстави для висновку про те, що перебіг позовної давності відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 263 ЦК України зупинився з 28.01.2015 по 23.03.2016, у зв`язку проходженням відповідачем служби у Збройних Силах України згідно Указу Президента України №15/2015 від 14 січня 2015 року «Про часткову мобілізацію».

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам, судом невірно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги та апеляційну скаргу відповідача задоволено частково, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (39,05%) , в сумі 11 234,41 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 вересня 2020 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» () заборгованість за кредитним договором в розмірі 10 892,31 доларів США.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» витрати по сплаті судового збору в сумі 11 234,41 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04.11.2024.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук