КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2024 року Київський апеляційний суд у складі:

судді-доповідач Оніщук М.І.,

суддів Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Грушкою Володимиром Ігоровичем, на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , згідно з яким просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь три відсотки річних у розмірі 18666 грн. 75 коп., втрати від інфляції у розмірі 120535 грн. 01 коп. та понесені судові витрати.

В обгрунтування позовних вимог вказував, що постановою Київського апеляційного суду від 25.01.2019 заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18.09.2018 по справі № 754/8484/21 скасовано та прийнято постанову, якою позов ОСОБА_1 про стягнення боргу задоволено частково. Стягнуто солідарно зі ОСОБА_2 ,ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг у розмірі 2053805,63 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 23.07.2020 касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Київського апеляційного суду від 25.09.2019 - залишено без змін.

Разом з тим, оскільки відповідачі не виконували рішення суду по справі №754/16773/17, у червні 2021 року ОСОБА_1 на підставі ст. 625 ЦК України звернувся до суду з позовом про стягнення зі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 втрат від інфляції, а також трьох відсотків річних у зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання в розмірі 2053805,63 грн., встановленого рішеннями судів по справі №754/16773/17.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19.10.2021 по справі №754/8484/21 позовні вимог ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто солідарно зі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 втрати від інфляції в сумі 269443,78 грн. за період з 26.09.2019 по 30.06.2021 та три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 113938,29 грн. за період з 26.09.2019 по 01.08.2021. Всього стягнуто 383382,07 грн.

Також, 28.10.2021 Деснянський районний суд м. Києва ухвалив додаткове рішення по справі № 754/8484/21, яким стягнув солідарно зі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 18000,00 грн. витрат на правничу допомогу. Дане додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва набрало законної сили 30.11.2021.

Разом з тим, відповідно до листа приватного виконавця Лисенко С.О. від 16.08.2023 № 3226 за весь час відповідачами на виконання рішення суду по справі №754/8484/21 не було проведено жодної оплати і борг не погашено в повному обсязі.

За вказаних обставин, позивач вважав, що має право на стягнення зі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 втрат від інфляції за період з 01.02.2022 по 31.07.2023 та три проценти річних за період з 01.02.2022 по 17.08.2023 за невиконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19.10.2021 і втрат від інфляції за період з 30.11.2021 по 31.07.2023 та три проценти річних за період з 30.11.2021 по 17.08.2023 за невиконання додаткового рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28.10.2021.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20.11.2023 у задоволені позову відмовлено (а.с. 131-134).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

В обгрунтування апеляційної скарги вказує на неврахування судом першої інстанції того, що предметом позову у даній справі є стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, яке виникло з рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19.10.2021 та додаткового рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28.10.2021 по справі № 754/8484/21, а не правовідносини сторін за договором позики від 17.10.2016, як помилково вказав суд першої інстанції.

При цьому, зазначає, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ст. 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов'язання та підстав виникнення відповідного боргу (а.с. 137-146).

У порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з п. 2 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах" позовні заяви і апеляційні скарги, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, постановою Київського апеляційного суду від 25.01.2019 заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18.09.2018 по справі № 754/8484/21 скасовано та прийнято постанову, якою позов ОСОБА_1 про стягнення боргу задоволено частково. Стягнуто солідарно зі ОСОБА_2 ,ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг у розмірі 2053805,63 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 23.07.2020 касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Київського апеляційного суду від 25.09.2019 - залишено без змін.

Разом з тим, у червні 2021 року ОСОБА_1 на підставі ст. 625 ЦК України звернувся до суду з позовом про стягнення зі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 втрат від інфляції, а також трьох відсотків річних у зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання в розмірі 2053805,63 грн., встановленого рішеннями судів по справі №754/16773/17.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19.10.2021 по справі №754/8484/21 позовні вимог ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто солідарно зі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 втрати від інфляції в сумі 269443,78 грн. за період з 26.09.2019 по 30.06.2021 та три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 113938,29 грн. за період з 26.09.2019 по 01.08.2021. Всього стягнуто 383382,07 грн.

Також, 28.10.2021 Деснянський районний суд м. Києва ухвалив додаткове рішення по справі № 754/8484/21, яким стягнув солідарно зі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 18000,00 грн. витрат на правничу допомогу. Дане додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва набрало законної сили 30.11.2021.

Відповідно до листа приватного виконавця Лисенко С.О. від 16.08.2023 №3226 в провадженні приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лисенка С.О. стосовно боржника - ОСОБА_2 перебуває зведене виконавче провадження №65296951, до складу якого входять:

- ВП № 66494820 з примусового виконання виконавчого листа Деснянського районного суду № 754/16771/17від 28.07.2021 про стягнення солідарно зі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу розмірі 1 533 720 грн.;

- ВП № 67296912 з примусового виконання виконавчого листа Деснянського районного суду № 754/16771/17 від 23.07.2021 про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу розмірі 2 391 720,76 грн.;

- ВП № 69726109 з примусового виконання виконавчого листа Деснянського районного суду № 754/16773/17 від 16.10.2019 про стягнення солідарно зі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 2 053 805 гривень 63 коп;

- ВП № 69834906 з примусового виконання виконавчого листа Деснянського районного суду №754/8484/21 від 11.02.2022 про стягнення солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суми боргу у розмірі 383382,07 грн.

Також, стосовно боржника - ОСОБА_3 перебуває зведене виконавче провадження №65296765, до складу якого входять:

- ВП № 66495156 з примусового виконання виконавчого листа Деснянського районного суду № 754/16771/І7 від 28.07.2021 про стягнення солідарно зі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу розмірі 1 533 720 грн.;

- ВП № 69827753 з примусового виконання виконавчого листа Деснянського районного суду №754/8484/21 від 11.02.2022 про стягнення солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суми боргу у розмірі 383382,07 грн.

Солідарний залишок боргу боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (без урахування основної винагороди та витрат виконавчого провадження) на користь стягувача за виконавчими документами складає:

- ВП № 66494820 та ВП №66495156 (ВД №754/16771/17 від 28.07.2021) складає 179 909,35 грн. - (кошти стягнуті в рамках солідарного ВП№66495156, асаме: 5707,28 грн. та 300,19 грн.) = 173901,88 грн;

- ВП № 67296912 (ВД №754/16771/17 від 23.07.2021) складає 2 370 811,66 грн;

- ВП № 69726109 (ВД № 754/16773/17 від 16.10.2019) складає 2 036 159,30 грн.;

- ВП № 69834906, ВП № 69827753 (ВД № 754/8484/21 від 11.02.2022) складає 383382,07 грн.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України він має право на стягнення зі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 втрат від інфляції за період з 01.02.2022 по 31.07.2023 та три проценти річних за період з 01.02.2022 по 17.08.2023 за невиконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19.10.2021 і втрат від інфляції за період з 30.11.2021 по 31.07.2023 та три проценти річних за період з 30.11.2021 по 17.08.2023 за невиконання додаткового рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28.10.2021.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Як передбачено ч.2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Також, як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.17 своєї постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року №5, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст. 526, 599 ЦК України.

Тобто, за змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої палати Верховного Суду від 16.05.2018 року по справі № 686/21962/15-ц та від 10.04.2018 року по справі №910/10156/17.

Разом з тим, слід зазначити, що оскільки інфляційні втрати та 3 % річних є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, їх нарахування проводиться лише на суму основного боргу, яка у даному випадку відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 25.09.2019 становить 2053805,63 грн.

Тобто, оскільки грошове зобов`язання відповідача перед позивачем виникло на підставі постанови Київського апеляційного суду від 25.09.2019 в справі №754/16773/17 щодо стягнення з відповідачів основного боргу в розмірі 2053805,63 грн. за договором позики від 17.10.2016 до ухвалення Деснянським районним судом м. Києва рішення від 19.10.2021 у справі № 754/8484/21 та додаткового рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28.10.2021 у справі № 754/16773/17, стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахування яких передбачено ст. 625 ЦК України, мають здійснюватися на суму основного боргу, стягнуту за таким рішенням сум 3 % річних, інфляційних втрат, а також судових витрат.

У свою чергу, позивач таких вимог у даній справі не заявляв, оскільки за наявними у матеріалах справи рішеннями судів з відповідача вже було стягнуто 3 проценти річних в розмірі 478935,86 грн. та інфляційних втрат у розмірі 269443,78 грн. за порушення грошового зобов`язання за договором позики.

За вказаних обставин, можна дійти висновку, що рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19.10.2021 у справі №754/8484/21 не є підставою виникнення нового грошового зобов`язання у даних спірних правовідносинах, а лише підтверджує факт порушення відповідачем грошового зобов`язання, яке виникло перед позивачем до ухвалення зазначеного судового рішення на підставі договору позики від 17.10.2016 та зазначене рішення у справі № 754/8484/21 не трансформує та не припиняє грошове зобов`язання відповідача, що виникло з правовідносин за договором позики від 17.10.2016.

При цьому, нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат на встановлену Деснянським районним судом м. Києва рішенням від 19.10.2021 у справі №754/8484/21 та додатковим рішенням від 28.10.2021 у цій же справі заборгованість, до складу якої входить три проценти річних та інфляційних втрат, не відповідає принципу заборони подвійної цивільно-правової відповідальності у відповідності до ст. 61 Конституції України, яка передбачає, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Таким чином, правильним є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки враховуючи те, що грошове зобов`язання відповідача виникло до ухвалення рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19.10.2021 на підставі постанови Київського апеляційного суду від 25.09.2019 в справі № 754/16773/17 щодо стягнення з відповідачів основного боргу в розмірі 2053805,63 грн. за договором позики від 17.10.2016 та не припинилося внаслідок набрання ним законної сили, нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат згідно зі ст. 625 ЦК України належить здійснювати на суму основного боргу, стягнуту постановою Київського апеляційного суду від 25.09.2019 у справі №754/16773/17 до її повної сплати боржником, без урахування стягнутих рішенням сум 3 % річних, інфляційних втрат та судових витрат.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15.11.2019 у справі № 905/1753/18.

З вищенаведеного вбачається, що доводи апелянта щодо незаконності рішення не грунтуються на вимогах закону, суперечать наявним у справі доказам та фактичним обставин справи, а отже не спростовують та не впливають на законність і обгрунтованість ухваленого судом рішення.

Крім цього, наведені в апеляційній скарзі доводи, які на думку скаржника, є підставою для скасування рішення суду, є тотожними із його поясненнями на обгрунтування позовних вимог, ці доводи були предметом судового розгляду в суді першої інстанції, яким суд надав грунтовну оцінку, яка узгоджується з вимогами закону і з якою у суду апеляційної інстанції відсутні підстави не погодитися.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Грушкою Володимиром Ігоровичем,- залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова