ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАНС УКРАЇНА»

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2024 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАНС УКРАЇНА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2023 року ТОВ «ФК «ФІНТРАНС УКРАЇНА» звернулося до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 14 лютого 2022 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 був укладений договір № 5538671 про надання споживчого кредиту, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 25000,00 грн. на строк 360 днів, зі сплатою стандартної процентної ставки у розмірі 1,99% в день, яка застосовується у межах строку кредиту, вказаного у п. 1.4 договору.

Позивач зазначає, що свої зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту він виконав, зарахував грошові кошти на платіжну картку відповідача. Відповідач свої зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту не виконав, кредит в обумовлений термін зі сплатою процентів, не повернув.

29 травня 2023 року між ТОВ «ФК «ФІНТРАНС УКРАЇНА» та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» укладено договір факторингу № 29-05/2023-Ф, за умовами якого до ТОВ «ФК «ФІНТРАНС УКРАЇНА» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором.

Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором.

Оскільки відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит у строки, передбачені договором про надання споживчого кредиту, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 118672,50 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 25000,00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 65172,50 грн., та процентів за період з 14 листопада 2022 року по 12 січня 2023 року у розмірі 28500,00 грн. та одночасно вирішити питання розподілу судових витрат.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2024 року позов ТОВ «ФК «ФІНТРАНС УКРАЇНА» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» заборгованість за кредитним договором № 5538671 від 14 лютого 2022 року у розмірі 90172,50 гривень, яка складається із: суми основного боргу у розмірі 25000,00 грн., суми заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 65172,50 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 2147,20 грн., а всього 92319,70 грн. У стягненні витрат позивача на професійну правничу допомогу відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеної заборгованості, оскільки договір про надання споживчого кредиту № 5538671 від 14 лютого 2022 року укладений у спосіб, визначений чинним законодавством й фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті. Відмовляючи у стягненні витрат на правничу допомогу, суд виходив з їх недоведеністю належними та допустимими доказами у справі.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення суду в частині стягнення суми заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 65172,50 грн. скасувати, в іншій частині рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що було ухвалено внаслідок неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи. Вказує, що суд першої інстанції не звернув належної уваги, що вимоги договору про надання споживчого кредиту не відповідають положенням вимогам пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України Про захист прав споживачів, оскільки є несправедливими та суперечать принципу добросовісності. Вказує, що суд першої інстанції не звернув увагу, що заявлена вимога про стягнення заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 93672,50 грн. є явно завищені, не відповідають передбаченим у ч. 3 ст. 509 та ст. 627 ЦК засадам справедливості, добросовісності, розумності.

Не погодившись з рішенням суду, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» звернулося з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення суду в частині відмови провести розподіл витрат на правничу допомогу адвоката та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача витрати пов`язані із правничою допомогою адвоката у розмірі 10000,00 грн. Окрім того, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» просить стягнути понесені витрати під час перегляду справи в апеляційному порядку, пов`язані із правничою допомогою адвоката у розмірі 4000,00 грн. та зі сплатою судового збору у розмірі 2576,64 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, не доведено обставини, які суд вважав встановленими, має місце невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушено норми матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування такого рішення. Вказує, що зазначені витрати на правничу допомогу адвоката документально підтверджені та доведені, на що суд першої інстанції належної уваги не звернув та дійшов до помилкового висновку про відмову у їх стягненні.

З огляду на те, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині стягнутої суми заборгованості по процентам за користування кредитом та відмови у стягненні витрат на правничу допомогу, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення лише в частині, яка оскаржується. В іншій частині рішення суду не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом не перевіряється.

У відзиві ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просило рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на його законність та обґрунтованість. Окрім того, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» просило стягнути витрати на правничу допомогу в апеляційній інстанції у розмірі 8000,00 грн.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду в оскарженій частині без змін, з наступних підстав.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

На підставі частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Судом встановлено, що 14 лютого 2022 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» укладено електронний договір № 5538671 про надання споживчого кредиту, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 25000,00 грн. на строк 360 днів з можливістю пролонгації та авто пролонгації, зі сплатою стандартної процентної ставки в розмірі 1,99% в день, яка застосовується у межах строку кредиту, вказаного у пункті 1.4 договору.

Відповідно до п. 1.5 договору, стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та знижена процентна ставка 0,398 % в день.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», шляхом зазначення одноразового ідентифікатора «С757354», який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений відповідачем для електронного підпису, у відповідності до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що відповідач ознайомилась та погодилась з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі кредитний договір.

29 травня 2023 року між ТОВ «ФК «ФІНТРАНС УКРАЇНА» та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» укладено договір факторингу № 29-05/2023-Ф, за умовами якого до ТОВ «ФК «ФІНТРАНС УКРАЇНА» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором.

Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором.

Відповідно до приведеного розрахунку, ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 90172,50 грн., що складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 25000,00 грн., суми заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 65172,50 грн

Згідно частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов?язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов?язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов?язку первісному кредиторові є належним виконанням. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 514 ЦК України).

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори й інші правочини.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно із частинами 1,3-6,8,10,12,13 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною 6 цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар визначається згідно з положеннями Цивільного кодексу України про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено цим Законом.

У разі якщо предметом електронного договору є надання послуг у сфері електронної комерції, обов`язок постачальника перед споживачем вважається виконаним у момент, коли надана постачальником послуга відповідає властивостям, визначеним договором або законодавством.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; -електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; -аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що кредитний договір укладений між сторонами у спосіб визначений чинним законодавством України.

На підтвердження укладання договору № 5538671 про надання споживчого кредиту з ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», надано електронний доказ в паперовій формі, який було підписано шляхом зазначення одноразового ідентифікатора «С757354», який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений Відповідачем для електронного підпису, у відповідності до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що відповідач ознайомилась та погодилась з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі кредитний договір.

Судом встановлено та як вбачається із матеріалів справи, сума основного боргу відповідача становить 25000,00 грн., сума заборгованості по процентам за користування кредитом 65172,50 грн., загальна сума заборгованості складає 90172,50 грн.

З урахуванням вищезазначеного та на підставі належним чином оцінених доказів, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову, з яким погоджується колегія суддів, оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку не повернуті, що свідчить про порушення прав кредитора, який вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення грошових коштів

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову, які доведені належними та допустимими доказами.

Що стосується вимог про стягнення витрат на правничу допомогу.

За результатами розгляду справи, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному статтею 137 ЦПК України.

Зокрема, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджуються здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (пункт 2 частини 2, частина 3 статті 137 ЦПК України).

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

На підтвердження витрат на правову допомогу позивач надав суду наступні документи: договір про надання правничої допомоги № 10/07-2023 від 10 липня 2023 року, звіт про надання правової допомоги від 10 липня 2023 року до договору про надання правової допомоги на суму 10000,00 грн., рахунок на оплату по замовленню №254/25/12 від 25 грудня 2023 року, платіжна інструкція від 26 грудня 2023 року.

Відмовляючи у стягненні витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами витрати на правничу допомогу адвоката, оскільки договором про надання правничої допомоги не передбачено розмір гонорару адвоката чи вартість погодинної роботи адвоката.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення витрат позивача на професійну правничу допомогу.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що при укладанні кредитного договору сторони не дійшли згоди з усіх істотних умов договору, а тому кредитний договір не відповідає положення пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України Про захист прав споживачів, оскільки містить несправедливі умови, які суперечать принципу добросовісності, колегія судів не приймає до уваги, оскільки вказані доводи спростовуються матеріалами справи.

Аргументи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що нараховані проценти за користування кредитом виходять за межі встановлені законом, є безпідставними, оскільки підписавши кредитний договір сторони дійшли згоди щодо істотних умов цього договору, з яким ознайомився та погодився відповідач й умовами кредитного договору передбачено нарахування процентів протягом строку дії кредитного договору.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позов в частині стягнення процентів за користування кредитом, колегія суддів не приймає до уваги оскільки, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для скаржника, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги ТОВ «ФК «ФІНТРАНС УКРАЇНА» про те, що суду надані належні та допустимі докази понесених витрат на правничу допомогу адвоката, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи, зокрема договором про надання правничої допомоги, який не містить погоджений сторонами розмір гонорару адвоката.

Посилання ТОВ «ФК «ФІНТРАНС УКРАЇНА» в апеляційній скарзі на те, що умовами договору визначені його істотні умови та встановлено розмір оплати наданих послуг, колегія судді не приймає до уваги та вважає, що наданий договір про надання правничої допомоги №10/07-2023 від 10 липня 2023 року взагалі не підтверджує факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку з розглядом цієї справи, та лише вказують на існування між ТОВ «ФК «ФІНТРАНС УКРАЇНА» та адвокатом Столітнім М.М. договірних відносини щодо надання товариству юридичних послуг.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно статті 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Разом з цим, ТОВ «ФК «ФІНТРАНС УКРАЇНА» у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить стягнути із відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн..

На підтвердження розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених ТОВ «ФК «ФІНТРАНС УКРАЇНА» у зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, скаржником надано ордер серія АН № 1075167 на надання правничої (правової) допомоги від 19 лютого 2024 року адвоката Крюкової М.В., договір про надання правової допомоги № 07/07-2022 від 07 липня 2022 року, звіт про надання правової допомоги від 22 липня 2024 року згідно договору № 07/07-2022 від 07 липня 2022 року на суму 8000,00 грн., платіжна інструкція від 22 липня 2024 року № 5552 на суму 8000,00 грн.

Колегія суддів звертає увагу, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ТОВ «ФК «ФІНТРАНС УКРАЇНА» не доведено належними та допустимими доказами витрати на правничу допомогу, оскільки долученим до матеріалів справи договором про надання правової допомоги № 07/07-2022 від 07 липня 2022 року не передбачено розмір гонорару адвоката та не встановлено вартість погодинної роботи адвоката, а тому вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу за подання відзиву на апеляційну скаргу, задоволенню не підлягають.

Окрім того, ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 08 липня 2024 року відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі й за таких обставин з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 3220,80 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАНС УКРАЇНА» - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2024 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 3220,80 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.Ю.Петешенкова

Суддя: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна