ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4404/24 Справа № 210/5650/23 Суддя у 1-й інстанції - Скотар Р.Є. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В, Бондар О.В.,

за участю секретаря Лідовської А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №210/5650/23 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гузєв Ігор Григорович, до Комунального підприємства «Кривбасводоканал» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю члена сім`ї,

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гузєв Ігор Григорович, та Комунального підприємства «Кривбасводоканал»,

на рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 лютого 2024 року,

встановив:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гузєв І.Г., звернулась до суду з позовом до Комунального підприємства «Кривбас водоканал» (далі по тексту КП «Кривбасводоканал») про відшкодування моральної шкоди завданої смертю сина на виробництві.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка являється матір`ю ОСОБА_2 , який ІНФОРМАЦІЯ_2 року у віці 43 роки під час здійснення заходів з рятування людини (працівника КП «Кривбасводоканал») загинув внаслідок асфіксії (закриття дихальних шляхів рідиною) в колодязі горизонтального відстійника очисних споруд Радушанського водопровідного комплексу, який експлуатується КП «Кривбасводоканал».

Зазначає, що відповідно розпорядження диспетчера Центральної диспетчерської служби № 1836 від 17.09.2021 року у зв`язку з виробничою необхідністю 18.09.2021 року було залучено до роботи працівників Радушанського водопровідного комплексу у вихідний день. Даними працівниками являлись майстер ОСОБА_3 , слюсарі - ремонтники ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , хімік ОСОБА_9

ІНФОРМАЦІЯ_2 року близько 08 години 00 хвилин вищевказані особи, крім ОСОБА_8 , прибули на роботу. О 08 годині 12 хвилин ОСОБА_3 зателефонував ОСОБА_7 і повідомив, що прибула автоцистерна з коагулянтом, а також вказав, щоб вона зателефонувала ОСОБА_8 та повідомила останній про необхідність прибуття на роботу здійснювати злив коагулянту.

Разом з ОСОБА_8 на територію водопровідного комплексу прийшов ОСОБА_2 , який привіз ОСОБА_8 на роботу. На територію водопровідного комплексу ОСОБА_2 пропустив охоронець.

Приблизно о 09 годині 10 хвилин майстер ОСОБА_3 (прийнятий на роботу в КП «Кривбасводоканал» згідно наказу № 320 від 13.03.2018 року) дав вказівку слюсарю ОСОБА_6 закрити засувку в колодязі горизонтального відстійника № 2 секції 2, яку о 08 годині 10 хвилин відкрив слюсар-ремонтник ОСОБА_4 для звільнення відстійника.

Відкривши люк колодязя горизонтального відстійника № 2 секції 2, де знаходилась засувка, працівники відчули неприємний запах. ОСОБА_8 почала говорити, що в колодязь не можна спускатись, оскільки ОСОБА_6 може отруїтись, але її не послухали. ОСОБА_6 не погоджувався спускатись у колодязь, але ОСОБА_3 надав йому вказівку спуститись. При цьому ОСОБА_6 умовив ОСОБА_3 почекати доки він одягне захисний костюм, але ОСОБА_3 не погодився, що б ОСОБА_6 вдягнув і протигаз з рятувальним поясом і страхувальною мотузкою. Коли ОСОБА_6 спускався в колодязь він почав сильно кашляти і ОСОБА_8 стала кричати, що йому зле, в цей момент ОСОБА_6 втратив свідомість і впав у колодязь. ОСОБА_3 вказав ОСОБА_8 щоб вона принесла рятувальний пояс і страхувальну мотузку щоб витягти ОСОБА_6 з колодязя. ОСОБА_8 побігла по рятувальні пояси і страхувальні мотузки, але не знайшла їх. Тим часом, ОСОБА_2 , який прийшов разом з ОСОБА_8 та знаходився поруч, почав говорити ОСОБА_3 , що треба рятувати ОСОБА_6 , на що ОСОБА_3 йому відповів, що б той ліз і рятував. В свою чергу, ОСОБА_2 також без засобів індивідуального захисту, з метою рятування ОСОБА_6 , за погодженням та вказівкою керівника даних робіт з підвищеною небезпекою (майстром ОСОБА_3 ), поліз у колодязь, йому стало зле, він втратив свідомість і впав на дно колодязя. Побачивши, що відбувається з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 також спустився в колодязь та втратив свідомість.

Близько о 10 годині 21 хвилині на місце нещасного випадку прибули спеціальні рятувальні служби та констатували смерть ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6

Загибель ОСОБА_2 настала внаслідок порушень діючого законодавства під час виконання робіт з підвищеною небезпекою працівниками КП «Кривбасводоканал», а також внаслідок експлуатації джерела підвищеної небезпеки - колодязя горизонтального відстійника № 2 секції 2 Радушанського водопровідного комплексу, який перебуває в користуванні КП «Кривбасводоканал». Отже, загибель потерпілого, який являється сином позивача, настала внаслідок нещасного випадку, що стався з причини невиконання відповідачем свого обов`язку, по створенню безпечних умов під час проведення робіт з підвищеною небезпекою в колодязі горизонтального відстійника № 2 секції 2 Радушанського водопровідного комплексу, який в тому числі, в силу вимог законодавства являється джерелом підвищеної небезпеки.

Позивач втратила одну з найрідніших людей - сина, назавжди позбавлена можливості спілкування з рідною людиною, позбавлена можливості отримувати піклування та допомогу від рідного сина, дарувати йому материнську любов та теплоту. Увагу на неосяжний рівень даної втрати слід звернути не лише з урахуванням загальнолюдської природи, а й з огляду на міцні соціальні зв`язки, які існували між загиблим та позивачем. Загиблий весь свій вільний час приділяв родині, вів з батьками спільне господарство, надавав їм допомогу у найскладніші моменти в житті. Однак, внаслідок нещасного випадку, що призвів до смерті ОСОБА_2 , життєвий зв`язок матері з сином розірвано та його відновлення виключено.

Виходячи з наданого розрахунку, враховуючи глибину, характер та тривалість душевних страждань, переживань, істотність вимушених змін в житті позивача, спричинених смертю члена сім`ї, керуючись принципом розумності, виваженості та справедливості, вважає, що розмір домірного відшкодування моральної шкоди завданої позивачу повинен складати 536 800 гривень, що відповідає завданим стражданням і є достатнім для їх відшкодування.

У зв`язку з викладеним позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь 536800 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої смертю члена сім`ї без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 лютого 2024 року позов ОСОБА_1 до КП «Кривбасводоканал» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю члена сім`ї задоволений частково. Стягнуто з КП «Кривбасводоканал» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 200 000 гривень без урахування податків, зборів та інших платежів. Стягнуто з КП «Кривбасводоканал» на користь держави судовий збір у розмірі 2000 гривень. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гузєв І.Г., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить змінити рішення суду в частині визначення розміру моральної шкоди, стягнутої на користь позивача та просить збільшити її розмір до заявленого у позові, оскільки розмір морального відшкодування, стягнутий судом, на її думку значно занижений та не відповідає глибині її моральних страждань, яка втратила сина, а також не відповідає принципу розумності, виваженості і справедливості. Внаслідок загибелі сина вона назавжди позбавлена можливості спілкуватися з рідною людиною, життєвий зв`язок матері та сина розірвано назавжди, назавжди вона позбавлена можливості отримувати піклування та допомогу від рідного сина, дарувати йому любов та турботу. Зі спливом часу розуміння невідворотності та суттєвості втрати буде лише зростати, негативно впливаючи на сприйняття позивачем навколишнього світу, переповнюючи її життя негативними емоціями та переживаннями. Дані обставини, на думку позивача, беззаперечно свідчать про повну обґрунтованість вимог позивача в частині розміру відшкодування. Посилається, що Верховним Судом у постанові від 22 липня 2020 року у справі № 520/11029/14-ц за наслідками касаційного перегляду судових рішень визнано розумним, виваженим та справедливим грошове відшкодування моральної шкоди матері у зв`язку зі смертю сина 500 000 гривень.

Крім того, посилаючись на необґрунтованість розміру моральної шкоди, яку визначив суд першої інстанції, наводить в апеляційній скарзі, як приклад, Постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц, в якій вказано, що у справах про відшкодування шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України, критеріїв, і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив потерпілий.

В апеляційній скарзі КП «Кривбасводоканал», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не враховано, що твердження позивача, які складають зміст позовної заяви щодо вимог про стягнення моральної шкоди, є не що інше як припущення можливого розміру заподіяної шкоди, оскільки вони не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, в позовній заяві позивач не вказав, у чому саме проявляються душевні страждання, їх глибина та тривалість, як це відобразилося у її повсякденному житті. Розмір морального відшкодування позивачем не обґрунтований. Зазначає, що обов`язковою підставою для деліктної відповідальності за завдання моральної шкоди є встановлення причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою особи, матеріали ж справи не містять доказів вини відповідача у заподіянні моральної шкоди позивачу. Відсутність в діях відповідача неправомірності або протиправних дій виключає його обов`язок відшкодувати моральну шкоду.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гузєв І.Г., підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга КП «Кривбасводоканал» не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно ст. 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Таким вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 - загинув, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 та обставинами викладеними в Акті спеціального розслідування нещасного випадку (а.с. 12, 31-46).

Загиблий ОСОБА_2 доводиться позивачу рідним сином, наявність родинних зв`язків підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 14 серпня 1978 року (а.с.151).

Актом спеціального розслідування нещасного випадку, що стався ІНФОРМАЦІЯ_2 року від 15 лютого 2022 року (надалі - Акт), затвердженим в.о. начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровської області 18 лютого 2022 року у пункті 4 встановлено обставини нещасного випадку. Серед яких зазначено наступне:

«Відповідно до наказу директора комунального підприємства «Кривбасводоканал» від № 1539 на роботу у вихідний день 18.09.2021 були виведені наступні працівники: майстер ОСОБА_3 , слюсарі-ремонтники ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , хімік ОСОБА_9 .

Згідно з поясненнями ОСОБА_10 : злив коагулянту повинні були виконувати ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 ; ОСОБА_9 повинна була взяти аналіз вхідного контролю коагулянту; ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 повинні були виконати спускання мулу з горизонтального відстійника №2 секція №2.

17 вересня 2021 року близько 08 години 00 хвилин вищезазначені особи, крім ОСОБА_8 прийшли на роботу. О 08 годині 12 хвилин ОСОБА_3 зателефонував ОСОБА_7 і повідомив, що приїхала автоцистерна з коагулянтом, а також сказав, щоб вона подзвонила ОСОБА_8 , щоб та приїхала на роботу зливати коагулянт. ОСОБА_7 зателефонувала ОСОБА_8 і передала все те, що їй сказав ОСОБА_11 . Потім ОСОБА_3 сказав ОСОБА_7 піти в лабораторію за ємністю для відбору проб коагулянту для аналізу. ОСОБА_7 взяла в лабораторії пляшки, віддала їх ОСОБА_6 , той набрав коагулянт і вони разом з ОСОБА_7 віднесли у лабораторію, а потім пішли у побутове приміщення, чекати ОСОБА_8 . Разом з ОСОБА_8 на територію Радушанського водопровідного комплексу зайшов її цивільний чоловік - ОСОБА_2 , який привіз її на особистому автомобілі і після виконаної роботи повинен був відвезти додому. Охоронник ОСОБА_12 пропустив його на територію Радушанського водопровідного комплексу. Вони, разом з ОСОБА_7 і ОСОБА_6 , знаходилися у побутовому приміщені коли ОСОБА_6 зателефонував ОСОБА_3 і сказав, щоб той пішов до відстійника та заміряв на скільки зійшла вода у відстійнику. ОСОБА_6 і ОСОБА_8 пішли заміряли рівень води і доповіли ОСОБА_3 .

О 09 годині 30 хвилин ОСОБА_6 зателефонував ОСОБА_3 і покликав його до відстійника № 2, ОСОБА_7 пішла з ним. ОСОБА_8 з ОСОБА_2 залишилися у побутовому приміщенні.

ОСОБА_3 сказав ОСОБА_7 , щоб вона зателефонувала ОСОБА_8 і покликала її до них, а ОСОБА_6 - щоб він закрив засувку у колодязі горизонтального відстійника № 2 секції № 2, яку о 08 годині 10 хвилин відкрив слюсар-ремонтник ОСОБА_4 для звільнення відстійника. Тим часом ОСОБА_4 і ОСОБА_5 пішли перевірити рівень води у водоймі за межами Радушанського водопровідного комплексу.

Відкривши люк колодязя горизонтального відстійника №2 секції №2, де знаходилась засувка, працівники відчули неприємний запах. ОСОБА_8 почала говорити, що в колодязь не можна спускатися, що ОСОБА_6 може отруїтися, але її не послухали. ОСОБА_6 не погоджувався спускатися у колодязь, але ОСОБА_3 надав вказівку йому спуститися. При цьому ОСОБА_6 умовив ОСОБА_3 почекати доки він одягне захисний костюм, але ОСОБА_3 не погодився, щоб ОСОБА_6 вдягнув і протигаз з рятувальним поясом, і страхувальною мотузкою. Коли ОСОБА_6 спускався у колодязь, він почав сильно кашляти і ОСОБА_8 стала кричати, що йому зле, хлопець втратив свідомість і впав у колодязь. ОСОБА_3 сказав ОСОБА_8 , щоб вона принесла рятувальний пояс і страхувальну мотузку, витягнути ОСОБА_6 з колодязя. ОСОБА_8 побігла по рятувальні пояси і страхувальні мотузки, але не знайшла, бо їх віднесли до резервуарів чистої води № 5 (далі РЧВ № 5). Тим часом, ОСОБА_2 , який прийшов разом з ОСОБА_8 та знаходився поруч, почав говорити ОСОБА_3 , що треба рятувати ОСОБА_6 , на що ОСОБА_3 йому відповів, щоб той ліз і рятував. ОСОБА_2 також без засобів захисту поліз у колодязь, йому стало зле, він втратив свідомість і впав на дно колодязя. Побачивши, що стало з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зі словами «Мені тюрма» почав спускатися у колодязь. ОСОБА_7 намагалася зупинити його, тоді він сказав їй, щоб вона побігла до операторів на фільтрах і ті зателефонували у швидку та МНС для надання допомоги. ОСОБА_7 направилася до приміщення, де знаходились оператори на фільтрах. Через кілька кроків вона обернулася та не побачила ОСОБА_3 , він спустився у колодязь. Це відбулося близько 10 годині. Про те, що сталося ОСОБА_7 повідомила к.о. начальника Радушанського водопровідного комплексу ОСОБА_10 .

На місце події приїхали 26 ДПРЧ АЦ-4-60 (530927) 515М, 11 ДПРЧ на «САРМ-Л», ДВГРЗ на «Citroen», Довгинцівське відділення поліції, служба 103. Особовим складом ДВГРЗ ГУ ДСНС України в Дніпропетровській області за допомогою рятувальної мотузки було піднято на поверхню тіла потерпілих. Працівниками швидкої медичної допомоги, які прибули на місце нещасного випадку о 10 годині 21 хвилині, було констатовано смерть ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 .

Комісією із повторного спеціального розслідування нещасного випадку було встановлено:

Посадовими особами комунального підприємства «Кривбасводоканал» не було організовано газонебезпечні роботи відповідно до вимог «Типової інструкції щодо організації безпечного проведення газонебезпечних робіт» НПАОП 0.00-5.11-85, затвердженої Держгіртехнаглядом СРСР від 20.02.1985.

Посадовими особами комунального підприємства «Кривбасводоканал» не вжиті заходи щодо скорочення кількості газонебезпечних робіт на Радушанському водопровідному комплексі.

Посадовими особами комунального підприємства «Кривбасводоканал» не забезпечена трудова і виробнича дисципліна, а саме: від роботи не був відсторонений слюсар-ремонтник ОСОБА_6 , який знаходився на робочому місці на Радушанському водопровідному комплексі в стані алкогольного сп`яніння». (а.с.31-43)

Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 2155 смерть ОСОБА_13 настала ІНФОРМАЦІЯ_1 від «асфіксії» (закриття дихальних шляхів рідиною, токсична дія клоачних газів). (а.с.13-14)

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 2155 смерть ОСОБА_13 настала від утоплення у колодязі у воді, яка ускладнилась асфіксією що підтверджується морфологічними змінами з боку внутрішніх органів (фекальні маси у носових ходах). (а.с.15-21)

Згідно повідомлення про нещасний випадок від ІНФОРМАЦІЯ_2 року на території Радушанського водопровідного комплексу в колодязі з запірною арматурою стався нещасний випадок за наслідками якого загинуло троє осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_6 (працівники КП «Кривбасводоканал») та ОСОБА_2 (не є працівником КП «Кривбасводоканал»). (а.с.24-25)

Відповідно до протоколу огляду місця, де стався груповий нещасний випадок ІНФОРМАЦІЯ_2 року, який складено спеціальною комісією з розслідування нещасного випадку, місцем нещасного випадку являється колодязь горизонтального відстійника очисних споруд Радушанського водопровідного комплексу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який перебуває в орендному користуванні КП «Кривбасводоканал» згідно договору № 12/02-6494-ОД від 29.12.2017 року. (а.с.26-28)

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та покладаючи обов`язок з відшкодування моральної шкоди на відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 було завдано моральної шкоди внаслідок непоправної втрати близької людини (сина), що підлягає відшкодуванню відповідачем. Та обставина, що ОСОБА_2 під час порятунку ОСОБА_6 діяв з прямим умислом, адже самостійно прийняв рішення рятувати ОСОБА_6 не прийняті судом, оскільки вина підприємства у нещасному випадку зі смертельними наслідками, що стався з працівниками КП «Кривбасводоканал» та ОСОБА_2 встановлена належними та допустимими доказами. Посилання відповідача про те, що вини підприємства у настанні нещасного випадку з вином позивачки немає, підприємство не несе відповідальність за його життя і здоров`я не є підставою для відмови у задоволені позову про відшкодування моральної шкоди, враховано судом першої інстанції при дослідженні письмових доказів. З урахуванням обставин справи, що мати втратила молодого сина, залишилася без його турботи і піклування, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю сина 200 000 гривень.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення моральної шкоди, проте не може погодитись з визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Згідно вимог ст. 3 Конституції України вбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із загибеллю близької людини.

У п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК України, п.1 ч.2 ст.1167 ЦК).

Згідно ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Частинами 1, 2 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Положеннями ч.3 ст.23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 1 ст. 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Згідно п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості.

Пунктом 88 Переліку робіт підвищеної небезпеки НПАОП 0.00-2.01-05 роботи в колодязях, шурфах, траншеях, котлованах, бункерах, камерах, колекторах, віднесені до робіт підвищеної небезпеки.

Матеріалами справи підтверджено, що загибель сина позивачки настала під час експлуатації (виконання робіт з підвищеною небезпекою) працівниками КП «Кривбасводоканал» джерела підвищеної небезпеки, а саме, колодязя горизонтального відстійника № 2 секції 2 Радушанського водопровідного комплексу, який на підставі договору оренди перебуває у володінні КП «Кривбасводоканал».

Згідно ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Аналіз положень ст. 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача. Так, ст.1187 ЦК України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Таким чином, закон містить указівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Враховуючи, що обставин непереборної сили або умислу потерпілого не встановлено, смерть ОСОБА_2 наступила внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, позивачка є його матір`ю, тому моральна шкода заподіяна позивачу смертю його сина підлягає відшкодуванню.

Виходячи з наведених вище обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про заподіяння позивачу моральної шкоди, і вона має право на її відшкодування на підставі ч.2 ст.1168 ЦК України, яка передбачає відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи членам її сім`ї.

Відповідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в Постанові від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)», факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як вбачається з матеріалів справи, син позивача загинув внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Внаслідок смерті сина позивачу завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що вона втратила свого рідного сина, рідну та близьку людину, позивачка кожного дня вже протягом більш ніж двох років зазнає душевних страждань. Із втратою сина позивач втратила сенс життя, їх життя вже ніколи не буде таким, як раніше. Син був для позивача підтримкою та опорою, допомагав з вирішенням різноманітних питань, що виникали в повсякденному житті. Позивач мала з сином чудові стосунки, побудовані на довірі та взаємоповазі, були справжньою міцною сім`єю.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст.32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі №210/5258/16-ц (провадження №14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди не відповідає критеріям розумності, виваженості і справедливості з урахуванням встановлених обставин справи, а також висновкам суду касаційної інстанції (Великої Палати Верховного Суду) по аналогічним справам, рішення суду підлягає зміні в частині розміру матеріальної компенсації моральних страждань позивача.

При визначенні розміру моральної шкоди апеляційний суд виходить з наступного: смерть рідної людини, це не відновлювана втрата, що спричиняє страждання та хвилювання. Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Колегія суддів апеляційного суду, беручи до уваги глибину і тривалість моральних страждань позивача, характер психологічної травми, яку вона отримала у зв`язку зі смертю рідної людини, конкретні обставини по справі, істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивача, яка втратила сина, наслідки, що наступили, та їх невідворотність, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, стягнутої з Комунального підприємства «Кривбасводоканал» і збільшити його з 200 000 гривень до 400 000 гривень.

У зв`язку із збільшенням розміру стягнутої судом першої інстанції моральної шкоди підлягає збільшенню стягнутий судом першої інстанції розмір судового збору, з 2000 гривень до 4 000 гривень.

Доводи апеляційної скарги про те, що шкоду, завдану позивачу, було спричинено не з вини відповідача, протиправних дій, які б знаходились в причинному зв`язку з настанням нещасного випадку на виробництві відповідач не вчиняв, колегія суддів відхиляє, оскільки вина підприємства у нещасному випадку, що стався з сином позивача, встановлена розслідуванням, за результатами якого складено Акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом форми Н-1/П від 15 лютого 2022 року.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).

Відповідно пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу відповідача слід відхилити, апеляційну скаргу позивача слід задовольнити частково, а оскаржуване рішення змінити в частині визначення розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а також в частині розподілу судових витрат. В іншій частині ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам ст.263 ЦПК України.

Згідно ч.13 ст.141 України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд, відповідно, змінює розподіл судових витрат.

Оскільки рішення суду підлягає зміні, відповідно положень ч.13 ст.141 ЦПК України проводиться перерозподіл судових витрат.

Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору та її апеляційна скарга задоволена частково, витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 6 000 гривень (4000 х 150% = 6 000) покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гузєв Ігор Григорович, задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Кривбасводоканал» залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 лютого 2024 року, в частині визначення розміру моральної шкоди, стягнутої з Комунального підприємства «Кривбасводоканал» на користь ОСОБА_1 змінити, збільшивши його з 200 000 гривень до 400 000 гривень.

Рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 лютого 2024 року в частині визначення розміру судового збору змінити, збільшивши розмір стягнутого з Комунального підприємства «Кривбасводоканал» на користь держави судового збору з 2 000 гривень до 4 000 гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Комунального підприємства «Кривбасводоканал» на користь держави за подачу позивачем апеляційної скарги судовий збір в розмірі 6 000 гривень.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 30 вересня 2024 року.

Головуючий О.І. Корчиста