Номер провадження 2/754/838/24
РІШЕННЯ

Іменем України

19 лютого 2024 року м.Київ

Деснянський районний суд міста Києва

під головуванням судді Бабко В.В.

за участю:

секретаря судового засідання Негірьової О.Д.

позивача ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Шпара О.К.

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди заподіяної злочином, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відшкодування майнової та моральної шкоди заподіяної злочином.

Позивач свої позовні вимоги мотивує тим, що вироком Деснянського районного суду м.Києва від 30.08.2023, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та йому призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00грн. Вирок суду набрав законної сили. У кримінальному провадженні потерпілим від злочинних дій ОСОБА_2 було визнано ОСОБА_1 . Цивільний позов в кримінальному провадженні не подавався. Внаслідок нанесення умисного легкого тілесного ушкодження, що причинило короткочасний розлад здоров`ю позивачу, вчиненим щодо нього кримінальним правопорушенням, йому були завдані тілесні ушкодження, він був вимушений звернутись за медичною допомогою до лікарських закладів, в наслідок чого поніс матеріальні та моральні збитки. Вказує, що вчиненим кримінальним правопорушенням йому було спричинено матеріальну шкоду на лікування на суму 2239,68грн та завдано моральну шкоду, яка полягала у душевних стражданнях, пов`язаних з утриманням тілесних ушкоджень, та виникненням фобії боятися людей в розмірі 20000,00грн. Просить стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 2239,68грн та моральну шкоду в розмірі 20000,00грнгрн.

Ухвалою Деснянського районного суму м. Києва від 19.10.2023, відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Шпак О.К., 13.02.2024 в судове засідання не з`явились. До суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, відповідно до якої позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання не з`являвся, про день, час та місце судових засідань повідомлявся належним чином. Від відповідача до суду повернувся конверт з відміткою "за закінченням терміну зберігання". Поштова кореспонденція направлялась за адресою зазначеною в позовній заяві ( АДРЕСА_1 ). Крім того, відповідач ОСОБА_2 , про рогляд справи повідомлявся шляхом розміщення оголошення про розгляд справи на сайті «Судова влада України», та відправкою смс-повідомленням на номер телефону, зазначений в позовній заяві. Відповідно до довідки про доставку повідомлення, відповідач ОСОБА_2 , отримав повідомлення 14.12.2023 о 13:09:35 у Viber. Причини неявки суду не повідомив.

Однак суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, виходячи з вимог ст.128 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення у відсутності учасників справи, що відповідає ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, вислухавши сторону позивача, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлені такі факти та їх правовідносини.

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 30.08.2023, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст.125 КК України, та йому призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00грн.

У кримінальному провадженні потерпілим від злочинних дій ОСОБА_2 було визнано ОСОБА_1 . Цивільний позов в кримінальному провадженні не подавався.

Як убачається з Вироку суду, ОСОБА_2 , реалізуючи протиправний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх супільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи умисно, усвідомлюючи, що ОСОБА_1 являється особою з інвалідністю, наніс передньою частиною своєї голови (лобом) один удар в ділянку носа потерпілого. Своїми протиправними діями спричинив ОСОБА_1 тілесне ушкодження у виді відкритої травми носу - перелом кісток в нижній третині зі зміщенням уламків, забійна рана носа в верхнє-середній третині, яке за ступеню тяжкості, відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Позивач ОСОБА_1 звертався за медичною допомогою до лікарських закладів, в наслідок чого поніс матеріальні збитки. Згідно фіскальних чеків, наданих до позовної заяви, сума збитків становить 2239,60грн, що підтверджується відповідними квитанціями.

У відповідності до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина ОСОБА_2 у вчиненні кримінального проступку є встановленою та не підлягає доведенню, оскільки у суду відсутні сумніви щодо достовірності зазначених обставин та дій встановлених у Вироку Деснянського районного суду м.Києва від 30.08.2023.

Загальні положення відшкодування шкоди визначені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом.

В силу положень ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Враховуючи викладене, суд задовольняє вимогу позивача щодо стягнення матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення в розмірі 2239,68грн які позивачем були витрачені на медичне обслуговування та лікування.

Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд дійшов до такого.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду матеріальну і шкоду моральну.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Закон пов`язує виникнення права на компенсацію моральної шкоди з випадками порушення прав особи.

Отже моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від майнової шкоди, ЦК не встановлює ні мінімального, ні максимального розміру відшкодування моральної шкоди. Безумовно, моральну шкоду неможливо компенсувати в повному обсязі, оскільки немає і не може бути точних критеріїв майнового вираження щиросердечного болю, честі, гідності особи, тому будь-який її розмір буде мати суто умовне вираження. Критерії оцінки, якими можна керуватися при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, різноманітні. Головне - щоб за їх допомоги можна було вимірити глибину і тривалість страждань (для людей).

Оскільки відшкодування моральної шкоди є компенсацією за втрати немайнового характеру, вона відшкодовується одноразово.

Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).

Згідно практики Європейського суду з прав людини завжди призначається компенсація за порушення прав людини. Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства.

Отже в судовому засіданні є доведеним той факт, що позивачу були спричинені моральні страждання ОСОБА_2 , які призвели до погіршення здоров`я, а тому, враховуючи конкретні обставини справи, глибину заподіяної моральної шкоди, характер та обсяг душевних, психічних страждань, яких зазнав позивач, суд вважає, що сума у розмірі 5000,00грн є достатнім розміром відшкодування спричиненої моральної шкоди.

Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129).

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Приймаючи до уваги викладене вище, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме до стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 2239,60грн та моральної шкоди в розмірі 5000,00грн, оскільки вважає, що відповідач повинен відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, як особа яка завдала позивачу шкоди його здоров`ю.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Відповідно до статей 133 та 141 ЦПК України, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з відповідача на користь держави витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073,60грн.

Керуючись Конституцією України, статтями 11, 16, 23, 1166, 1167, 1172, 1192 Цивільного кодексу України, статтями 12, 13, 19, 76-82, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди заподіяної злочином- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 2239,60грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000,00грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60грн.

У іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код відсутній в матеріалах справи, місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено та підписано 19.02.2024 у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України.

Суддя В.В. Бабко