Справа № 456/1203/23 Головуючий у 1 інстанції: Бораковський В. М.
Провадження № 22-ц/811/3149/23 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
Провадження № 22-ц/811/3148/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

при секретарі: Л.М. Чиж

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25 вересня 2023 року та на додаткове рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, -

В С Т А Н О В И В:

09.03.2023 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_1 , в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 03.08.2023 року просила зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, на яку встановлено сервітут шириною 3,35 м, довжиною 24,7 м з західної сторони, та 24,6 м з східної сторони, згідно плану меж земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :04:016:0061, відповідно до постанови Апеляційного суду Львівської області від 24 травня 2018 у справі № 456/3996/16-ц, шляхом демонтажу за власний рахунок металевої хвіртки та воріт зі сторони вулиці загального користування та дерев`яної огорожі зі сторони будинку АДРЕСА_2 .

В обґрунтування своїх вимог покликалась на те, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії ВАВ № 417269 від 04.11.2002 їй належить житловий будинок разом з належними до нього господарськими спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 , розташований на земельній ділянці площею 503 кв.м. Заїзд на земельну ділянку можливий лише вздовж житлового будинку під АДРЕСА_1 , де він розпочинається, та такий було і раніше визначено рішенням виконавчого комітету Стрийської міської ради № 52 від 23.02.1999. Постановою Апеляційного суду Львівської області від 24.05.2018 у справі №456/3996/16-ц встановлено безстроково та безоплатно земельний сервітут для ОСОБА_3 та інших користувачів земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 на право користування частиною земельної ділянки ОСОБА_1 , шириною 3,35 м, довжиною 24,7 м з західної сторони, та 24,6 м з східної сторони згідно плану меж земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :04:016:0061 для проїзду на транспортних засобах по наявному шляху з АДРЕСА_4 . Постановою Верховного Суду від 09.04.2020 у справі №456/3996/16- ц, постанову Апеляційного суду Львівської області від 24.05.2018 залишено без змін. 01.07.2020 позивачем було скеровано ОСОБА_1 лист з пропозицією виконати судові рішення про встановлення земельного сервітуту та надати їй можливість користуватися проїздом загального користування. Однак, вона, як і її родина, добровільно виконати судові рішення відмовилися. Позивачка та її представник зверталися із заявою до Стрийського відділу поліції ГУ Національної поліції у Львівській області про вжиття в межах своєї компетенції заходів, однак відповідей на вказані звернення отримано не було, як і не було вжито жодних заходів до відповідачів. Впродовж 2020-2023р. ОСОБА_1 категорично відмовляється не лише від виконання судового рішення про встановлення сервітуту, а взагалі від будь - якої можливості та за будь-яких умов проїжджати вздовж їх будинковолодіння. При цьому, відмова відповідача від виконання судових рішень про встановлення земельного сервітуту фактично позбавляє позивачку здійснювати належне обслуговування свого будинковолодіння, а також створює небезпеку для прилеглих будинковолодінь у випадку виникнення надзвичайних ситуацій. Враховуючи вищенаведене, позивачка вважає, що відповідачі порушують її права, а тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні відрізком земельної ділянки, на яку встановлено сервітут шириною 3,35 м, довжиною 24,7 м з західної сторони, та 24,6 м з східної сторони, згідно плану меж земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :04:016:0061, відповідно до постанови Апеляційного суду Львівської області від 24 травня 2018 у справі №456/3996/16-ц, шляхом демонтажу за власний рахунок металевої хвіртки та воріт зі сторони вулиці загального користування та дерев`яної огорожі зі сторони будинку АДРЕСА_2 .

Заявою від 03.10.2023 .представник позивача адвокат Здрілко Є.Є. просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 16 073 (шістнадцять тисяч сімдесят три) грн. 60 коп., понесені при розгляді справи, з яких судовий збір - 1 073,60 грн, витрати на оплату послуг залученого у справі експерта - 5 000 грн, витрати на професійну правничу допомогу - 10 000 грн.

Оскаржуваним додатковим рішенням заяву представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати, а саме: сплачений судовий збір в сумі 1 073,60 грн, витрати на оплату послуг залученого у справі експерта в сумі 5 000 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 000 грн, всього 13 073 (тринадцять тисяч сімдесят три) грн 60 коп..

31.10.2023 рішення та додаткове рішення суду оскаржила представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

Апелянт зазначила, що відомості про земельну ділянку кадастровий номер :04:016:0061 в Державний земельний кадастр не внесені. Відтак, відомості про обмеження у використанні земельної ділянки, встановлені порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, не зареєстровані. Таким чином, на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :04:016:0061 відсутні обмеження на використання і вона не обтяжена сервітутом в користь третіх осіб. Оскільки право ОСОБА_3 на користування земельною ділянкою ОСОБА_1 кадастровий номер :04:016:0061 для проїзду на транспортних засобах по наявному шляху з вулиці Шевченка не оформлено належним чином згідно з вимогами законодавства, її позовна вимога про усунення перешкод у користуванні проїздом, є безпідставною і не підлягає до задоволення. Отже, без внесення необхідних даних до Державного земельного кадастру та реєстрації земельного сервітуту, встановленого постановою Апеляційного суду Львівської області від 24.05.2018 у справі №456/3996/16-ц, будь-які практичні дії з його реалізації не відповідають закону. Наведене залишилося поза увагою суду.

Також позивачкою не доведено, що у неї виникло право на спірну земельну ділянку, що існує порушення, невизнання або оспорювання її права на користування цією земельною ділянкою, а тому підстави для захисту прав позивачки відсутні, що не було враховано судом першої інстанції.

Щодо додаткового рішення від 23 жовтня 2023 року зазначила, що суд не врахував, що в межах спірних правовідносин замовлення експертизи та отримання експертного висновку відбулося за ініціативою позивачки після подачі позову до суду та відзиву на позовну заяву, тобто поза межами судового процесу. Відтак, з відповідачки на користь позивачки стягнуто витрати на оплату послуг залученого у справі експерта в сумі 5000 грн, який до справи не залучався, а висновок експертизи №02/06/23 від 02.06.2023 не може бути доказом у справі, оскільки експертиза не була проведена на підставі ухвали суду. Крім того, судом першої інстанції не надавалася оцінка висновку експерта №02/06/23 від 02.06.2023 як письмовому доказу, і такий не був покладений в основу рішення суду, що обумовлює відсутність підстав для відшкодування ОСОБА_3 витрат на підготовку експертного висновку. Також судом не було враховано, що дана справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження, призначеного для розгляду малозначних справ. Представник позивачки брав участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції та неодноразово заявляв клопотання про відкладення розгляду справи саме з власної ініціативи, відтак витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн не відповідають як складності справи, так і участі адвоката в розгляді справи. Окрім цього, при ухваленні додаткового рішення судом не було враховано, що відповідачка є пенсіонеркою, а тому стягнення з неї витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн є для неї значними витратами.Більше того, докази на підтвердження понесених позивачкою витрат на правову допомогу та витрат на залучення експерта подані разом із заявою про їх відшкодування 30.09.2023, тобто після ухвалення рішення суду, однак у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що до закінчення судових дебатів у справі представник позивачки зробив відповідну заяву про відшкодування таких витрат, відтак відсутні підстави для ухвалення додаткового рішення.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, додаткове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву про ухвалення додаткового рішення та стягнення судових витрат залишити без розгляду.

У засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 скаргу підтримала з підстав, наведеній у ній, просила скаргу задоволити.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 проти скарги заперечила.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга на рішення суду та на додаткове рішення не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно положень ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 395 ЦК України речовим правом на чуже майно є, зокрема, право користування (сервітут).

Згідно з ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Статтею 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Відповідно до ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані: забезпечувати використання їх за цільовим призначенням; додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; своєчасно сплачувати земельний податок; не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем; за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком здійснення такої зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф.

Згідно з ч. 1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані не порушувати права власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства.

Статтею 98 Земельного кодексу України визначено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Згідно п.1 ст. 100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Відповідно до ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей.

Статтею 152 ЗК України визначено способи захисту прав на земельні ділянки та встановлено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Пунктом 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.11.2002 серії ВАВ № 417296, житловий будинок разом з належними до нього господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та розташований на земельній ділянці площею 503 кв.м. належить ОСОБА_3 .

Відповідно до рішення виконавчого комітету Стрийської міської ради № 52 від 23.02.1999 заїзд на земельну ділянку площею 503 кв.м. за адресою АДРЕСА_3 , землекористувачем якої є позивач, можливий виключно лише вздовж житлового будинку під АДРЕСА_1 , де він розпочинається.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 24.05.2018 у справі №456/3996/16-ц встановлено безстроково та безоплатно земельний сервітут для ОСОБА_3 та інших користувачів земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 на право користування частиною земельної ділянки ОСОБА_1 , шириною 3,35 м, довжиною 24,7 м з західної сторони, та 24,6 м з східної сторони згідно плану меж земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :04:016:0061 для проїзду на транспортних засобах по наявному шляху з АДРЕСА_1 .

Постановою Верховного Суду від 09.04.2020 у справі № 456/3996/16- ц, постанову Апеляційного суду Львівської області від 24.05.2018 залишено без змін.

Згідно висновку експерта за результатами проведення земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи №02/06/23 від 02.06.2023 для влаштування безперешкодного проїзду до житлового будинку по АДРЕСА_3 відповідно до постанови апеляційного суду Львівської області від 24.05.2018 у справі № 456/3996/16-ц необхідно на відрізку ділянки шириною 3,35 м, довжиною 24,7 м з західної сторони, та 24,6 м з східної сторони житлового будинку АДРЕСА_1 демонтувати металеву хвіртку та ворота - зі сторони вулиці загального користування та дерев`яну огорожу зі сторони будинку АДРЕСА_2 .

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що зібраними у справі доказами безспірно встановлено, що на земельній ділянці, на яку встановлено земельний сервітут, знаходиться огорожа, що належить відповідачці, яка позбавляє позивачку можливості проїзду до свого житлового будинку, тим самим створюються перешкоди для використання вказаної земельної ділянки відповідно до постанови Апеляційного суду Львівської області від 24.05.2018, якою встановлено безстроково та безоплатно земельний сервітут для ОСОБА_3 та інших користувачів земельної ділянки за адресою АДРЕСА_3 на право користування частиною земельної ділянки ОСОБА_1 , шириною 3,35 м, довжиною 24,7 м з західної сторони, та 24,6 м з східної сторони згідно плану меж земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :04:016:0061 для проїзду на транспортних засобах по наявному шляху з вулиці Шевченка. Відтак, порушене право позивачки підлягає судовому захисту.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується повністю, оскільки такий відповідає матеріалам справи та зібраним у справі доказам.

Щодо додаткового рішення, то з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд першої інстанції задовольняючи частково заяву представника позивача адвоката Здрілко Є.Є. про розподіл судових витрат, виходив з характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності наданих адвокатом послуг та їх складності. Розмір правової допомоги визначено судом з урахуванням умов договору про надання правничої допомоги, доказів, наданих представником позивача на обґрунтування розміру витрат на правничу допомогу.

Доводи апелянта про те, що представник позивача не зробив заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу до закінчення судових дебатів, на увагу не заслуговують, оскільки представник позивача зазначив про стягнення витрат на правову допомогу у позовній заяві. Крім того, згідно положень ч.8 ст.279 ЦПК України у справах, які розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження, судові дебати не проводяться.

Інші доводи скарги правильних висновків суду не спростовують, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів суду не вбачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25 вересня 2023 року та на додаткове рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23 жовтня 2023 року залишити без задоволення.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25 вересня 2023 року та додаткове рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 04 листопада 2024 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: Я.А. Левик

М.М. Шандра