Справа № 336/9597/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2024 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді: Вайнраух Л.А., за участі секретарки судового засідання: Теряник А.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя за правилами загального позовного провадження цивільну справу №336/9597/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини,-

за участі представників сторін: представника позивача адвоката Куща Є.Є., представниці відповідача адвоката Железняк Л.В.,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Кущ Є.Є. в інтересах позивача 12.09.2023 засобами поштового листування звернувся до суду із зазначеним позовом, згідно з уточненою позовною заявою, вх.№ від 15.02.2024 (в частині суб`єктного складу даної справи), просить визначити за позивачем прово на спадкування після бабусі по материнській лінії ОСОБА_3 в порядку спадкової трансмісії та встановити додатковий строк у три місяці з моменту набрання рішенням суду законної сили, на подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За змістом позовної заяви ОСОБА_1 зареєстрований та фактично проживав за адресою: АДРЕСА_1 . З початком повномасштабного вторгнення військ РФ в Україну, яке сталося 24.02.2022, з 15.03.2022 і до теперішнього часу ОСОБА_1 є військовослужбовцем у складі Збройних сил України.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивача по материнській лінії ОСОБА_3 . Матір позивача ОСОБА_4 опинилася під тимчасовою окупацією на території м. Бердянськ Запорізької області, де померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Померла ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_2 є дітьми ОСОБА_3 . Представник позивача зазначає, що після смерті баби відкрилася спадщина, до складу якої входить належна їй на праві приватної власності квартира АДРЕСА_2 .

Із посиланням на норми ст.1269, 1270, 1276 ЦК України представник позивача вказує, що ОСОБА_4 , хоча і була спадкоємцем за законом першої черги, однак на момент відкриття спадщини після ОСОБА_3 не мала можливості прийняти спадщину із незалежних від її волі обставин. Позивач, проходячи військову службу, також був позбавлений можливості сприяти своїй матері у реалізації її права на спадщину. Оскільки ОСОБА_4 не змогла реалізувати своє право на спадщину, своє право на спадщину в порядку спадкової трансмісії не може реалізувати і сам позивач внаслідок обставин непереборної сили, про що свідчить лист Торгово-промислової палати України N2024/02.0-7.1 від 28.02.2022.

Так, державним нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії за заявою про прийняття спадщини ОСОБА_1 , який звернувся до П?ятої запорізької державної нотаріальної контори, через пропуск строку для прийняття спадщини. Разом з цим, ОСОБА_1 дізнався, що спадкова справа заведена на підставі заяви сина померлої ОСОБА_3 , тобто рідного дядька позивача - відповідача ОСОБА_2 . У постанові також зазначено, що позивач, як онук померлої, є спадкоємцем п?ятої черги та не має права на спадкування після смерті ОСОБА_3 .

Натомість, адвокат Кущ Є.Є.наголошує, що баба позивача ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , коли його мати вже була в окупації і була позбавлена можливості реалізувати своє право на спадщину. 28.02.2022 Кабінетом міністрів України прийнято постанову «Про деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» N164, а 06.03.2022 вищевказана постанова була доповнена пунктом 3, яким установлено, що на час дії воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини зупиняється.

Таким чином, причиною пропуску строку на прийняття спадщини є військова агресія РФ, перебування спадкоємця ОСОБА_3 за законом першої черги ( ОСОБА_4 ) на окупованій ворогом території, неодноразові зміни в законодавстві щодо переривання строку на подання заяви про прийняття спадщини, обмеженість можливості отримувати оперативну інформацію щодо змін у порядку вчинення нотаріальних дій та обчислення строків в умовах воєнного стану. Тому позивач вважає застосованими норми ч.3 ст.1272 ЦК України щодо визначення додаткового строку на прийняття спадщини.

На підставі наведеного, з урахуванням неможливості позасудового врегулювання спору між сторонами, адвокат Кущ Є.Є., діючи в інтересах ОСОБА_1 , просить задовольнити позов.

Ухвалою судді від 10.10.2023 постановлено прийняти позовну заяву та відкрити провадження у справі, розглядати її в порядку загального позовного провадження, а також визначено дату, час та місце проведення підготовчого засідання. Визначено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст.178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачкою. Роз`яснено, що відповідно до ч.4 ст.178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копію відзиву та доданих до нього документів відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.193 ЦПК України роз`яснено, що у строк для подання відзиву відповідач має право пред`явити зустрічний позов.

Ухвалою суду від 31.10.2023 в порядку витребування доказів зобов`язано П`яту запорізьку державну нотаріальну контору надати до суду 1) належним чином засвідчену копію матеріалів спадкової справи №210/2022, заведеної після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 2) інформацію щодо наявності заведеної спадкової справи після померлої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В порядку витребування доказів також зобов`язано Міністерство соціальної політики України надати з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб до суду інформацію стосовно взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи відповідача ОСОБА_5 , остання відома адреса проживання: АДРЕСА_3 . В разі підтвердження зазначеної інформації надати відомості стосовно актуальної адреси фактичного місця проживання вказаної особи відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. В підготовчому засіданні внаслідок необхідності витребування нових (додаткових) доказів оголошено перерву.

На виконання вимог ухвали суду 27.12.2023 надійшла відповідь П`ятої запорізької державної нотаріальної контори, за змістом якої спадкова справа після померлої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не заводилась. Разом з цим, надано копію спадкової справи №210/2022, заведеної після померлої ОСОБА_3 .

08.01.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника ОСОБА_2 адвоката Железняк Л.В., за змістом якого, серед іншого, зазначено, що у позові невірно зазначено ім`я відповідача й адресу його проживання. Представник наголосив на умисності зазначення невірних даних та адреси відповідача, хоча ОСОБА_1 достеменно відомі анкетні дані ОСОБА_2 у відзиві. Про існування цивільної справи відповідач дізнався випадково. За відсутності відомостей про своєчасне отримання ухвали суду від 31.10.2023 та зазначені недостовірні анкетні дані відповідача суд не вважає пропущеним строк на подання відзиву.

Адвокаткою Железняк Л.В. у відзиві наголошено на черговості спадкоємців після смерті ОСОБА_3 , зауважено на безпідставноті звернення позивача до суду. Так, відповідно до тверджень сторони відповідача, ОСОБА_1 не вчинено дій, які передбачені ст.1268-1269 ЦК України для прийняття спадщини. Крім того, визнання права на спадкування є способом захисту, який не передбачений чинним законодавством. Відповідно до доводів, висловлених у відзиві, позивач мешкав після смерті спадкодавця на території України, не був позбавлений права на своєчасне звернення до нотаріуса, зокрема, засобами поштового зв`язку. Крім того, Постановою КМУ №719 від 24.06.2022 п.3 Постанови КМУ №164 від 28.02.2022, на яку наведено посилання у позовній заяві, виключений. Разом з цим, тимчасова окупація м.Бердянськ, як стверджує представник, не має значення для правовідносин у даній справі. Сам по собі факт перебування позивача у складі ЗСУ, а матері - на території м.Бердянськ не є достатнім для обґрунтування позовних вимог. Крім того, ОСОБА_2 також є учасником бойових дій (посвідчення НОМЕР_1 додано до відзиву).

Крім того, на виконання зазначеної вище ухвали, від Міністерства соціальної політики України 01.02.2024 надійшла відповідь, згідно з якою станом на 18.01.2024 в ЄІБД ВПО відомості стосовно ОСОБА_5 (первісний відповідач) відсутні.

15.02.2024 до суду надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Куща Є.Є. про заміну неналежного відповідача ОСОБА_5 , що проживає за адресою: АДРЕСА_3 , належним відповідачем, яким є ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 , на підставі ст. 51, 222 ЦПК України.

Ухвалою суду від 19.02.2024 клопотання про заміну первісного відповідача на належного відповідача задоволено, постановлено замінити первісного відповідача ОСОБА_5 належним відповідачем ОСОБА_2 , закрити підготовче провадження у цивільній справі та призначити її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні, яке відбудеться в приміщенні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.

Інших процесуальних дій у справі судом вчинено не було за відсутності відповідних клопотань. Зустрічної позовної заяви не подано.

Представник позивача адвокат Кущ Є.Є. під час розгляду справи підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив задовольнити позов, підтвердивши доводи та обґрунтування, наведені у позовній заяві, зазначив, що ОСОБА_4 із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 не зверталась з об`єктивних причин.

Представниця відповідача адвокат Железняк Л.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі, враховуючи їх безпідставність, пояснила, що стороною позивача не конкретизовано, для кого саме просить позивач визначити додатковий строк на прийняття спадщини - для себе або для ОСОБА_4 . В першому випадку він, із застосуванням принципів черговості у цивільному праві, не є спадкоємцем, а в другому - для померлої особи додатковий строк не може бути визначений.

Представниця також наголошує на змісті постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії та підставах для її винесення, серед яких пропуск строку на подання заяви про прийняття спадщини як причина не зазначений. Щодо позовної вимоги про визнання права на спадкування в порядку спадкової трансмісії адвокатка Железняк Л.В. стверджує, що дана вимога задоволенню не підлягає, оскільки мати позивача померла після спливу строку на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .

Так, на переконання сторони відповідача, матір позивача мала змогу виїхати з окупованої території та реалізувати свої спадкові права. Стороною позивача не стверджується про те, що ОСОБА_4 не була обізнана зі смертю матері. Більш того, зі слів відповідача, ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_3 виїжджала до м.Запоріжжя. Разом із матір`ю ОСОБА_4 також не мешкала, тобто, фактично спадщину не прийняла.

Так, як пояснила представниця ОСОБА_2 , загальнодоступною є інформація, що протягом певного часу з початку повномасштабного вторгнення було можливим виїхати на підконтрольну українській владі територію. Разом з цим, між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 існувала домовленість з приводу того, що він доглядає за матір`ю, а вона не претендує на частку у спадковому майні, оскільки, мешкаючи у м.Бердянськ Запорізької області, не зможе нею фактично користуватись. Відповідно, ОСОБА_4 не зверталась із заявою про прийняття спадщини на виконання домовленості із братом. Ані дії, ані намір ОСОБА_4 на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 стороною позивача не доведені.

Крім того, відповідно до пояснень адвокатки Железняк Л.В., періоди участі позивача у бойових діях не є безперервними, тому ця обставина є суто емоційною складовою. Позивач міг надіслати заяву до нотаріуса від свого імені та імені матері засобами поштового зв`язку, якщо це відповідало її волі.

Відповідно, обраний позивачем спосіб захисту не є прийнятним, встановлення факту прийняття спадщини чинним законодавством не передбачено, що, на переконаня сторони відповідача, зумовлює відмову у задоволенні позову.

Розглянувши позовну заяву, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши її матеріали, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню у зв`язку з такими встановленими фактичними обставинами справи та відповідними їм правовідносинами.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за місцем проживання з 15.10.2010 по час видачі довідки у АДРЕСА_5 (довідка про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру № від 14.04.2021). Інших даних щодо реєстрації не надано. За даними паспорта НОМЕР_3 , ОСОБА_2 зареєстрований по АДРЕСА_6 з 23.02.2007.

Згідно з даними військового квитка НОМЕР_4 від 07.04.2023, 17.03.2022 ОСОБА_1 прийняв військову присягу у військовій частині НОМЕР_5 , призваний 07.03.2022 І відділом ІНФОРМАЦІЯ_9за мобілізацією, є учасником бойових дій (посвідчення НОМЕР_6 від 05.07.2023. За даними довідки, виданої ТВО командира військової частини НОМЕР_5 від 25.01.2023 №652, солдат ОСОБА_1 дійсно в період з 15.03.2022 по 23.09.2022, з 03.10.2022 по 09.01.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, перебуваючи на території Запорізької, Херсонської, Донецької областей. Накази, зазначені у додатках до довідки, до матеріалів справи не надані.

Сторони у справі є відповідно рідними племінником та дядьком, враховуючи наявні дані щодо спорідненості у матеріалах справи, що визнається сторонами.

Батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 , виданого повторно 25.11.2020).

Щодо зміни прізвища ОСОБА_7 судом встановлено такі відомості:

1) за даними витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №7 від 12.05.2022, №4 від 19.05.2023, 22.05.1959 складено актовий запис №35 про народження ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батько - ОСОБА_9 , матір - ОСОБА_10 ;

2) згідно з витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу №5 від 12.05.2022, №0 від 19.05.2023, 14.10.1978 складено актовий запис №815 про шлюб (Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ЗМУЮ) ОСОБА_11 та ОСОБА_8 (після укладення шлюбу - ОСОБА_12 ), який розірвано 22.03.1980 (дата видачі свідоцтва);

3) згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу №0 від 19.05.2023, 13.11.1981 складено актовий запис №17 про шлюб (виконавчим комітетом Преславської сільської ради Приморського району Запорізької області) ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (після укладення шлюбу - ОСОБА_13 ).

Батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (копія свідоцтва про народження НОМЕР_8 від 25.07.1963).

Щодо зміни прізвища ОСОБА_3 судом встановлено такі відомості:

1) на підтвердження зміни прізвища ОСОБА_3 у зв`язку із реєстрацією шлюбу 01.03.1958 із ОСОБА_9 судом досліджено витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №7 від 19.05.2023;

2) згідно з витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу №1 від 12.05.2022, №2 від 19.05.2023, 08.07.1978 складено актовий запис №15 про шлюб (виконавчим комітетом Таврійської сільської ради Токмацького району Запорізької області), відомості одного з подружжя - до укладення шлюбу ОСОБА_3 , шлюб укладено із ОСОБА_16 ;

3) згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу №2 від 19.05.2023, 09.10.1987 складено актовий запис №900 про шлюб (Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ЗМУЮ), відомості одного з подружжя - до укладення шлюбу ОСОБА_3 . За даними свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_9 від 09.10.1987, даний шлюб укладено із ОСОБА_18 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є бабою позивача та матір`ю відповідача померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Новоукраїнка Запорізького району Запорізької області (копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_10 , виданого повторно 19.05.2023) Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_2 , яка на праві приватної власності з 11.08.2011 належала спадкодавцю (інформаційна довідка №335990052 від 16.06.2023) на підставі договору дарування, р.№450 від 12.05.2011, посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО Кузьміною Н.О. та свідоцтва про право власності, р.№16117 від 06.08.2004, виданого Шевченківською РДА ЗМР. Крім того, за даними ГУ ПФУ в Запорізькій області від 07.06.2022 (а.с.78), недоотримана пенсія ОСОБА_3 становить 4 375,48 гривень.

Чоловік ОСОБА_3 ОСОБА_18 , помер у віці 82 років ІНФОРМАЦІЯ_10 (копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_11 від 25.04.2015).

Стороною відповідача, з огляду на розбіжності у написання прізвища « ОСОБА_3 » та « ОСОБА_3 », а також імені « ОСОБА_3 » та « ОСОБА_3 » заперечень не висловлено.

Згідно з рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя у справі №337/2484/23,пр.2-о/337/129/2023 від 12.05.2023, яке набрало законної сили 13.06.2023, заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Вільнянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про встановлення факту смерті задоволено. Встановлено факт того, що громадянка України ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 в селі с.Гасанівка Вільнянського району Запорізької області, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Бердянськ Запорізької області Україна. В мотивувальній частині рішення зазначено, що згідно з копією медичного свідоцтва про смерть № НОМЕР_12 , яке видано 26.04.2023р. медичною установою, розташованою на тимчасово окупованій території України у м.Бердянськ Запорізької області, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Бердянськ Запорізької області (веб-посилання на текст судового рішення в ЄДРСР: https://reyestr.court.gov.ua/Review/110815224).

17.05.2023 видано свідоцтво про смерть ОСОБА_4 , із зазначенням даних, встановлених рішенням суду (копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_13 та відповідний витяг з актового запису у спадковій справі).

Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який неодноразово був продовжений й на час розгляду справи судом. Введення воєнного стану на території України є загальновизнаною обставиною не потребує доказування.

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до П`ятої запорізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 баби ОСОБА_3 .

Згідно з постановою державного нотаріуса Сидорук К.В. від 03.06.2023 №1215/02-31, спадкова справа заведена 12.05.2022 на підставі заяви сина спадкодавця про прийняття спадщини за законом, тобто, відповідача ОСОБА_2 . За життя ОСОБА_3 заповіт не оформила, особисте розпорядження на випадок смерті не робила. Крім сина, як видно з постанови, є ще один спадкоємець - дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4., яка до нотаріальної контори не зверталась. ОСОБА_3 з 15.04.1993 по 16.03.2022, тобто, на день смерті зареєстрована у кв. АДРЕСА_2 , інші зареєстровані особи відсутні (відповідь Департаменту реєстраційних послуг ЗМР від 02.06.2023, а.с.81). Тому, оскільки спадщина прийнята спадкоємцем першої черги шляхом подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, ОСОБА_1 , як спадкоємець п`ятої черги, на закликається до спадкування після смерті баби ОСОБА_3 . Тому у вчиненні нотаріальної дії позивачу відмовлено.

Суд звертає увагу, що пропуск строку на прийняття спадщини не є відповідно до змісту постанови державного нотаріуса причиною для відмови для вчинення нотаріальної дії.

Зазначені у постанові відомості підтверджені матеріалами спадкової справи, дослідженими судом (№210/2022 від 12.05.2022), розпочатої на підставі заяви ОСОБА_2 від 12.05.2022. При зверненні до державного нотаріуса Жиляєв С.П. повідомляв про наявність іншого спадкоємця за законом - ОСОБА_4 , місце реєстрації якої невідомо. Після заведення спадкової справи нотаріусом перевірялась реєстрація ОСОБА_23 в реєстрі територіальної громади м.Запоріжжя (дані Департамента реєстраційних послуг ЗМР від 10.06.2022, а.с.75). Крім того, у заяві вказано, що ОСОБА_3 на день смерті є вдовою, спадкоємців, які вважаються такими, що прийняли спадщину відповідно до ч.4 ст.1268 ЦК України, немає.

Згідно з відповіддю П`ятої запорізької державної нотаріальної контори (вх.№від 27.12.2023), на виконання ухвали суду про витребування доказів, спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не заводилась (а.с.55).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з таких норм чинного законодавства.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч.1 ст.129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено ч.2 ст.16 ЦК України. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до Рішення КСУ у справі N 1-25/2010 від 29.06.2010 N 17-рп/2010, одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Ч.1,3 ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.3 ст.1222, ч.1 ст.1220, ч. 1 ст.1270 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (стаття 1270 ЦК України).

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг).

Якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія) (стаття 1276 ЦК України).

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Вимог про визнання права власності у даній справі не заявлено.

За приписами ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, суд застосовує висновки, здійснені у постанові Верховного Суду від 24.04.2024 у справі №373/688/22, пр.61-12808св23.

Верховний Суд виснував, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню із дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. При цьому, оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, який, однак, є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Під ефективним способом необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03 вересня 2018 року у справі № 683/1540/16-ц, від 08 листопада 2021 року у справі № 639/4848/18.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Вирішуючи справу, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа (стаття 1265 ЦК України).

Спадкова трансмісія - це перехід права на прийняття спадщини від померлого спадкоємця (трансмітент - спадкоємець, який помер, не встигнувши прийняти спадщину) до його спадкоємців (трансмісар -особа, яка успадковує замість трансмітента).

У постанові Верховного Суду від 01 вересня 2021 року у справі № 720/2683/19, пр. 61-15347св20, у якій предмет позову становили вимоги про встановлення юридичного факту та визначення додаткового строку для прийняття спадщини, зазначено, що оскільки право трансмісара на прийняття спадщини в порядку трансмісії та право на прийняття спадщини, що відкрилася після смерті трансмітента є самостійними суб`єктивними цивільними правами, то спадкоємець має вчинити самостійні юридичні дії, які засвідчували б його волевиявлення, спрямоване на прийняття спадщини після смерті першого спадкодавця (в порядку спадкової трансмісії), так і після смерті трансмітента (спадкоємця за заповітом або за законом, який помер після відкриття спадщини після смерті першого спадкодавця і не встиг її прийняти), зокрема подати дві окремі заяви про прийняття кожної із спадщин або в одній заяві зазначити про прийняття обох спадщин.

У даній справі судом встановлено, що смерть ОСОБА_4 , яка є спадкоємицею першої черги після смерті ОСОБА_3 . поряд із відповідачем ОСОБА_2 , настала після спливу одного року з дати смерті її матері ОСОБА_3 . ОСОБА_4 мешкала у м.Бердянськ Запорізької області до настання смерті, відповідно, вона не вважається такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , яка була зареєстрована у м.Запоріжжі, померла у с.Новоукраїнка Запорізького району Запорізької області, в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України. Крім того, ОСОБА_4 за життя не зверталась із заявою про прийняття спадщини й в порядку, визначеному ч.1 ст.1269 ЦК України. Матеріалами справи не підтверджено тієї обставини, що ОСОБА_4 мала обов`язкову частку у спадщині, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 .

На переконання суду, та обставина, що спадкоємець мешкала у тимчасово окупованому м.Бердянськ Запорізької області, не є абсолютним свідченням неможливості особистого подання заяви про прийняття спадщини у визначений законом 6-місячний строк. З цього приводу суд погоджується із доводами сторони відповідача, відповідно до яких протягом певного часу з 24.02.2022 існувала можливість залишити тимчасово окуповану територію. Ані у позовній заяві, ані під час надання пояснень в суді, представником позивача не зазначалось про те, що ОСОБА_4 не була обізнана із настанням смерті матері ОСОБА_3 .

Відповідно, ОСОБА_1 не набув право на спадкування за законом у порядку спадкової трансмісії, оскільки його мати ОСОБА_4 померла більше ніж через рік після смерті своєї матері ОСОБА_3 . Натомість, відповідно до усталеної судової практики, для застосування механізму спадкової трансмісії необхідно, щоб смерть спадкоємця-трансмітента настала протягом шести місяців з дня, наступного після смерті спадкодавця. Враховуючи наведене, позовна вимога про визнання права на спадкування в порядку спадкової трансмісії, заявлена ОСОБА_1 , не є обгрунтованою.

У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Так, суд наголошує, що саме по собі твердження сторони позивача з приводу того, що ОСОБА_4 не мала змоги особисто подати заяву про прийняття спадщину після смерті матері, не свідчить про дотримання обов`язку щодо подання відповідних належних та допустимих доказів. Крім того, наразі неможливо встановити, чи відповідало таке неподання заяви про прийняття спадщину дійсному волевиявленню спадкоємця ОСОБА_4 , яка могла саме усвідомлено не звернутись із заявою до нотаріуса. Доводи сторони відповідача щодо того, що ОСОБА_4 після смерті матері відвідувала м.Запоріжжя також не є доведеними, проте не змінюють висновків суду.

Розглядаючи другу позовну вимогу позивача про визначення додаткового строку на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , суд виходить з такого.

У даній справі встановлено, що позивач своєчасно дізнався про смерть спадкодавця - ОСОБА_3 , ані доводів, ані доказів на користь протилежного стороною позивача не зазначено та не подано.

Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. При цьому, правила ч.3 ст.1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропущення строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Так, представник позивача, діючи в інтересах ОСОБА_1 , стверджує, що його довіритель, будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, не зміг своєчасно звернутись із заявою про прийняття спадщини та реалізувати свої спадкові права, оскільки брав участь в бойових діях.

Разом з цим, у позовній заяві зазначено, що причиною пропуску визначеного законом строку на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 є військова агресія РФ, перебування спадкоємця ОСОБА_3 за законом першої черги ( ОСОБА_4 ) на окупованій ворогом території, неодноразові зміни в законодавстві щодо переривання строку на подання заяви про прийняття спадщини, обмеженість можливості отримувати оперативну інформацію щодо змін у порядку вчинення нотаріальних дій та обчислення строків в умовах воєнного стану. З цього приводу суд приймає доводи сторони відповідача, адже визначення додаткового строку для спадкоємця, який помер, не передбачено чинним законодавством, що прямо випливаэ з норми ч.3 ст.1272 ЦК України.

Щодо участі позивача у бойових діях, є обґрунтованими доводи представниці відповідача стосовно того, що участь ОСОБА_1 у бойових діях не була безперервною, відповідно, не заважала вчиняти дії, спрямовані на захист спадкових прав. Так, надіслання заяви про прийняття спадщини поштою особисто спадкоємцем передбачено п.3.5, 3.6 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованим в МЮУ 22 лютого 2012 р. за № 282/20595.

Стосовно доводів сторони позивача щодо зміни підзаконних актів в сфері нотаріальної діяльності, суд зазначає, що відповідно до висновків, здійснених у Постанові Верховного Суду від 25.01.2023 у справі №676/47/21, провадження №61-8014св22: правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються Цивільним кодексом України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України; строк на прийняття спадщини по своїй сутності є присічним (статті 1270, 1272 ЦК), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. Тобто сплив строку «присікає» право на прийняття спадщини. Проте в законі, вочевидь з урахуванням сутності права на прийняття спадщини як майнового, передбачена можливість: за згодою самих спадкоємців, що прийняли спадщину, подати заяву про прийняття спадщини (частина друга статті 1272 ЦК України); для спадкоємця звернутися з позовною вимогою та за наявності поважної причини суд визначає додатковий строк на прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України); законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини; пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню. Такий висновок здійснений Верховним Судом у вказаній постанові.

Разом з цим, на спростування тверджень позивача, суд враховує й зміст постанови державного нотаріуса П`ятої запорізької державної нотаріальної контори Сидорук К.В. від 03.06.2023 №1215/02-31, адже причиною для відмови слугували саме правила черговості, визначені ст.1261-1265 ЦК України, а про недотримання строку на звернення із відповідною заявою з боку ОСОБА_1 . нотаріусом не наголошувалось, тому порушення прав позивача в цій частині не доведено, відповідно, й наявність підстав для судового захисту.

За змістом ст. 89, 213 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За нормою ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, за результатами розгляду справи суд дійшов висновку й про недоведеність другої позовної вимоги, а саме поважності причин, які дійсно могли вплинути на своєчасність подання ОСОБА_1 заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. При цьому, визначення додаткового строку для ОСОБА_4 суперечить чинному цивільному законодавству, а порушення, невизнання чи оспорення прав позивача в цій частині не знайшло свого підтвердження, відповідно, позовна вимога про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 також залишається без задоволення.

Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Про їх стягнення сторонами у даній справі не заявлено.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст.141 ЦПК України). Тому, враховуючи підтвердженість статусу сторін як учасників бойових дій, висновки суду за результатами розгляду справи, судові витрати, що складаються з судового збору у сумі 2 147,20 гривень (за розгляд судом двох позовних вимог немайнового характеру), від сплати яких звільнений ОСОБА_1 , необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 12-13, 19, 76-82, 95, 128, 133, 141, 174, 178, 191, 211, 223, 240, 247, 258-259, 263-265, 272-273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовити.

Судові витрати, що складаються з судового збору у сумі 2 147,20 гривень (дві тисячі сто сорок сім гривень 20 копійок), від сплати яких звільнений ОСОБА_1 , компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Реквізити сторін: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_14 , адреса реєстрації: АДРЕСА_7 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено та підписано 26.10.2024.

Суддя Л.А.Вайнраух