Справа № 462/7883/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2024 року Залізничний районний суд м. Львова у складі головуючої судді Гедз Б.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

встановив:

Представник ОСОБА_1 адвокат Яцишин І.В. звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути на користь позивача з відповідача ОСОБА_2 різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в розмірі 35 736,20 грн та моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн, стягнути з відповідача ПАТ «СК «ПЗУ Україна» на користь позивача різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою 18 461,90 грн. Заявлені позовні вимоги обгрунтовано тим, що 06.11.2021 о 15.30 год. на АДРЕСА_1 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів марки «Kia Ceed», днз НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , та марки «Mitsubishi Pajero», днз НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 . Працівниками Національної поліції було складено протоколи про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП щодо обох водіїв-учасників ДТП, яка мала місце 06.11.2021. Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 21.01.2022 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП за фактом події 06.11.2021. Постановою Франківського районного суду м. Львова від 11.04.2023 провадження у справі щодо ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення. Відповідальність за спричинення шкоди внаслідок використання транспортного засобу марки «Kia Ceed», днз НОМЕР_1 , застрахована у ПрАТ СК «ПЗУ Україна» відповідно до Полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 204136031. Позивач зазначає, що на відновлення пошкодженого автомобіля ним витрачено 72 660,00 грн та подано страховій компанії всі необхідні документи для здійснення страхового відшкодування. Однак, станом на даний час вказаний відповідач здійснив лише часткове відшкодування у розмірі 18 461,90 грн, мотивуючи виплату половиною суми від розміру вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу 36 923,80 грн, оскільки його вина як водія транспортного засобу марки «Mitsubishi Pajero», днз НОМЕР_2 , не скасована. Вважає, що страховою компанією при цьому проігноровано, що постановою суду його вина не встановлена, тому просить позов задоволити та стягнути із страхової компанії 18 461,90 грн різницю від суми 36 923,80 грн, а з іншого учасника ДТП різницю між фактичним розміром шкоди 72 660,00 грн і страховою виплатою, у розмірі 35 736,20 грн, а також завдану моральну шкоду у сумі 100 000 грн.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 16 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Судом неодноразово вживались заходи для належного повідомлення відповідачів про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, зокрема відповідачу ОСОБА_2 як за адресою проживання, вказаною у позовній заяві: АДРЕСА_2 , так і за адресою зареєстрованого місця проживання вказаного відповідача: АДРЕСА_3 , рекомендованою поштовою кореспонденцією скеровувались до відома відповідача ухвала про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та додатками до неї, роз`яснено право відповідача, порядок та строки подання відзиву на позовну заяву та як вбачається із конвертів, які повернуто на адресу суду неврученими адресату із відміткою АТ «Укрпошта» причини повернення: «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до вимог п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Тому, учасник справи, в силу п. 4 ч.8 ст.128, ч.9 ст.130 ЦПК України, вважається належним чином повідомлений про розгляд справи.

За висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони.

У визначений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву, відповідачем ОСОБА_2 відзиву до суду не подано, про наявність поважних причин не подання відзиву у встановлений строк суду не повідомлено, заява про поновлення строку для подання відзиву до суду станом на день винесення рішення суду також не поступала.

Відповідач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» також належним чином повідомлено про розгляд справи, що підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення адресату поштового судового відправлення, скористались правом подання відзиву на позовну заяву.

Так, представник ПАТ «СК «ПЗУ Україна» у відзиві на позовну заяву просить у задоволенні позову до ПАТ «СК «ПЗУ Україна» відмовити у повному обсязі, вказуючи на те, що у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані із відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законом. ПрАТ СК «ПЗУ Україна», для визначення розміру розміру завданої шкоди залучив оцінювача та за результатами проведенням яким оцінки, було складено Звіт № 65-D/10/62 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля. Згідно із даними, що містяться у Звіті вартість відновлювального ремонту транспортного засобу позивача становить 36 923,80 грн з ПДА. У відповідності до положень закону, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи, сума, що відповідає розміру оціненої шкоди зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. Відповідач звертає увагу на те, що постановами Залізничного районного суду м. Львова по справі № 462/8293/21 та Франківського районного суду м. Львова у справі № 465/8953/21 вбачається, що дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 06.11.2021 сталась внаслідок порушення правил дорожнього руху як водієм автомобіля «Mitsubishi», днз НОМЕР_2 , так і водієм автомобіля марки «Kia Ceed», днз НОМЕР_1 , тобто має місце обопільна вина учасників пригоди у заподіянні шкоди. Чинним законом передбачено, що у разі якщо відповідальними за заподіяння шкоди взаємоповязанами, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Оскільки вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу становить 36 923,80 грн, з яких сума податку становить 3 949,47 грн, тобто сума до відшкодування становить 32 974,33 грн, то з урахуванням, що шкода була завдана сукупними діями учасників події, розмір страхової шкоди правомірно виплачено страховиком шляхом поділу розміру шкоди на кількість відповідальних осіб (32 974,33 грн:2 = 16 487,16 грн.).

Відповіді на відзив на позовну заяву станом на час винесення судового рішення у справі до суду не надходило.

Клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у матеріалах справи відсутні.

Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (вилику) сторін за наявними у справі матеріалами.

У зв`язку із тим, що відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, доводи сторін та докази на їх підтвердження, суд дійшов до такого висновку.

Матеріалами справи встановлено, що 06.11.2021 о 15.30 год. на вул. Любінська, 162 у м. Львові відбуласьь дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «KIA Ceed», днз НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля марки «Mitsubishi Pajero», днз НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 . Внаслідок зіткнення транспортні засоби отримали пошкодження.

Так, постановою Залізничного районного суду м. Львова від 21 січня 2022 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП за фактом події, яка мала місце 06.11.2021 о 15.30 год. на вул. Любінська, 162 у м. Львові.

Згідно змісту вказаної постанови суду водій ОСОБА_2 був неуважний, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечно та не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Mitsubishi Pajero», днз НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , чим порушив вимоги п. 2.3.б, 10.1. Правил дорожнього руху.

Постанова суду не оскаржувалась та набрала законної силии 01.02.2022.

Поруч з цим, щодо водія ОСОБА_1 працівниками поліції також було складено протокол про адміністративне правопорушення за фактом дорожньо-транспортної події 06.11.2021 на вул. Любінська, 162 у м. Львові, згідно якого ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Mitsubishi Pajero», днз НОМЕР_2 , був неуважний, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечно та не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «KIA Ceed», днз НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , чим порушив вимоги п. 2.3.б, 10.1. Правил дорожнього руху.

За результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП щодо ОСОБА_1 Франківський районний суд м. Львова постановою суду від 11.04.2023 провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення.

Постанова Франківського районного суду м. Львова від 11.04.2023 не оскаржулась та 21.04.2023 набрала законної сили.

Як вбачається із полісу № 204136031, діючого станом на 06.11.2021 транспортний засіб марки «KIA Ceed», днз НОМЕР_1 , був застрахований у ПрАТ СК «ПЗУ Україна».

Відповідно до Звіту № 65-D/10/62 ФОП ОСОБА_3 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 15.03.2022, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Mitsubishi Pajero», днз НОМЕР_2 , становить 75 625,39 грн, із врахуванням ПДВ на запасні частини та матеріали), вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу 36 923,8 грн з врахуванням ПДВ на запасні частини та матеріали.

Згідно відповіді з приводу проведеної виплати страхового відшкодування, адресованої ПрАТ СК «ПЗУ Україна» ОСОБА_1 05.06.2023 виплату страхового відшкодування було проведено у розмірі 50 % від суми страхового відшкодування, оскільки згідно відповіді від НПУ протокол про адміністративне правопорушення складено на обох учасників дорожньо-транспортної пригоди, а постановою Франківського районного суду м. Львова від 11.04.2023 провина водія марки «Mitsubishi Pajero», днз НОМЕР_2 , не скасована, провадження у справі закрито, оскільки сплинув тримісячний строк з дня вчинення правопорушення.

Наведене узгоджується із позицією, викладеною відповідачем ПрАТ СК «ПЗУ Україна» у відзиві на позовну заяву, у якому відповідачем повідомлено про проведення виплати позивачу 50% страхового відшкодування від суми вартості відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, при цьому із виключенням відповідної суми ПДВ.

Позивач звертаючись до суду із позовом про стягнення страхового відшкодування, вказує на те, що незважаючи на оформлення працівниками поліції протоколів про адміністративне правопорушення щодо обох водіїв-учасників ДТП, його вина у вчиненні правопорушення постановою суду не встановлена, стверджує, що на відновлення свого автомобіля поніс витрати на суму 72 660,00 грн, відтак відповідач ПрАТ СК «ПЗУ Україна» повинен відшкодувати всю суму вартості відновлювального ремонту автомобіля у розмірі 36 923, 80 грн, а відповідач ОСОБА_2 зобов`язаний сплатити різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою у розмірі 35 736,20 грн та моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.

Згідно із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

У справах, що стосуються відшкодування шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (внаслідок ДТП), обов`язок відшкодування шкоди виникає за наявності наступних умов: 1) дії завдавача шкоди були неправомірними; 2) між діями завдавача шкоди та шкодою є безпосередній причинний зв`язок.

Підставою звільнення особи від відповідальності в деліктних правовідносинах є відсутність будь-якої складової цивільного правопорушення.

За змістом статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема з використанням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у і тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1: частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що і відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Таким чином, законодавство в деліктних правовідносинах передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладені норми законодавства, суд звертає увагу на те, що постановою Франківського районного суду м. Львова від 11.04.2023 провадження у справі щодо ОСОБА_1 закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення.

Так, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

Тобто, якщо судом встановлено, що закінчились строки, передбачені ст. 38 КУпАП, суд не вправі розпочинати чи продовжувати судовий розгляд у справі про адміністративне правопорушення, як то досліджувати докази та встановлювати винуватість правопорушника, якщо сам правопорушник не вимагає, заперечуючи свою провину.

КЦС ВС у своїй постанові від 26.10.2022 року у справі № 645/6088/18 виклав позицію про те, що не притягнення особи до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП не свідчить про відсутність його вини у завданні шкоди, оскільки закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених статтею 38 КУпАП не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.

У зазначеній постанові Верховний Суд вказує на аналогічні висновки викладені й у інших постановах Верховного Суду. Зокрема у постанові від 04 березня 2020 року в справі № 641/2795/16-ц Верховний Суд вказує, що «не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо».

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність одночасно усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою, а також вини заподіювача шкоди.

Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності).

Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом, а закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП (Постанова КЦС ВС від 29 квітня 2020 року в справі № 686/4557/18).

Суд також звертає увагу на те, що ст. 247 КУпАП чітко розмежовано, що обставинами, що виключають провадження у справі про адміністратвине правопорушення можуть бути, зокрема, або відсутність події і складу у діях особи адміністратвиного правоопорушення, або закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу, тобто закриття судом провадження у справі про адміністратвине правопорушення за закінченням строку накладення адміністративного стягнення жодним чином не свідчить про факт відсутності в діях такої особи складу адміністративного правопорушення.

Згідно змісту постанови Франківського районного суду м. Львова від 11.04.2024 не вбачається, що ОСОБА_1 заперечував проти закриття провадження у справі у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення з огляду на заперечення ним своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та наполягав на встановленні судом факту відсутності вини у його діях із прийняттям надалі судом рішення про закриття провадження у справі з підстав саме відсутності складу адміністратвиного правопорушення у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Постанова не оскаржувалась та набрала законної сили, а відтак, незважаючи на твердження позивача, його вина за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 06.11.2021, як іншого водія-учасника ДТП, якому праіцівниками поліції також інкриміновано допущення порушення правил дорожнього руху, не спростована.

Пунктом 36.3. ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Згідно зі ст. 29 та п. 32.7 ст. 32 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092).

Відповідно до п. 36.2. Закону у якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

Відтак, ПАТ «СК «ПЗУ Україна» правомірно, на виконання наведених вище норм, зважаючи на факт відсутності спростування вини позивача у ДТП, а відтак обопільної вини обох учасників дорожньо-транспортної пригоди, виплатив позивачу половину суми вартості відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Mitsubishi Pajero», днз НОМЕР_2 , з урахуванням зносу, встановленої Звітом № 65-D/10/62, із вирахуванням з такої суми ПДВ.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача ОСОБА_2 різниці між фактичним розміром шкоди, понесені витрати за якими становлять 72 660,00 грн, суд дослідивши представлені до матеріалів справи докази у їх сукупності, зазначає таке.

Позивач в обгрунтування вимоги вказує, що на відновлення свого пошкодженого автомобіля ним було витрачено 72 660,00 грн, на підтвердження чого покликається на рахунок-фактура ФОП ОСОБА_4 № НОМЕР_3 від 23.06.2023 та акт виконаних робіт № 37029 від 23.06.2023.

За змістом ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

У постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Поруч з цим, суд звертає увагу на те, що на підтвердження фактичного витрачених коштів на відновлювальний ремонт належного позивачу автомобіля на суму 72 660,00 грн, останнім долучено рахунок-фактуру № 37029 та акт виконаних робіт № 37029, однак відсутні будь-які належні докази проведення позивачем дійсної оплати виконаних робіт (квитанція, платіжне доручення, касовий чек).

Так, акт виконаних робіт/наданих послуг - це первинний документ, який відображає факт виконання робіт/надання послуг та конкретні види робіт/послуг, тобто є доказом їх виконання і прийняття замовником без претензій та зауважень, якщо в акті не вказані такі зауваження.

Однак, належними розрахунковими документами, що засвідчують надання таких робіт/послуг, окрім рахунку фактури є квитанція (платіжне доручення) про оплату робіт .

Так, згідно представленого позивачем рахунку-фактури № 3709 від 23.06.2023 роз`яснено вимогу проведення оплати за таким впродовж п`яти банківських днів з моменту видачі рахунку, однак будь-яких доказів на проведення у подальшому позивачем оплати за вказаним рахунком-факторингом матеріали справи не містять.

Аналізуючи наведене, вбачається, що без наявності факту платежу, сам по собі навіть коректно оформлений акт виконаних робіт не є доказом реальності як здійснення таких робіт, так і витрат фактично понесених на їх проведення.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів.

Водночас, в частині вирішення питання стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок дій відповідача, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з ч.4 ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач у тексті позовної зазначив про те, що ОСОБА_2 спричинено моральну шкоду, оскільки внаслідок дій останнього був позбавлений можливості вільного користування своєю власністю, з часу дорожньо-транспортної пригоди перебував у постійному стані стресу та нервового напруження також через поведінку відповідача, який систематично не з`являвся у судові засідання під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо нього. Вказує, що його життєвий устрій суттєво погіршився, із чим пов`язує у подальшому значне погіршення здоров`я, відтак оцінює завдану моральну шкоду у розмірі 10000 грн.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 5 постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995р. № 4, розглядаючи позов про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, за яких обставин і якими діями вони завдані, яким є ступень вини заподіювана, в якій грошовій сумі потерпілий вказує на пов`язані з ними втрати та з чого при цьому виходить.

Розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачам моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Відповідно до роз`яснень, наданих Пленумом ВС України, моральна шкода може полягати у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, при настанні інших негативних наслідків.

Приймаючи рішення про стягнення з ОСОБА_2 завданої ОСОБА_1 моральної шкоди, суд враховує, що факт дорожньо-транспортної пригоди 06.11.2021 є доведеним, винуватість водія ОСОБА_2 є встановленою, вина ОСОБА_1 не спростована, відтак має місце обопільна вина обох учасників в ході керування транспортними засобами, які є джерелом підвищеної небезпеки, в результаті чого половину відповідальності за заподіяння пошкоджень майну позивача, а відповідно надалі і моральної шкоди, внаслідок переживань останнього з приводу порушення укладу життя, перешкод вільного користування належним йому майном у зв`язку подією ДТП, несе і відповідач ОСОБА_2 .

Таким чином, виходячи з міркувань розумності, співрозмірності та справедливості, обов`язку відповідача відшкодувати моральну шкоду, з урахуванням того, що моральна шкода відшкодовується не з метою збагачення, а носить лише компенсаційний характер завданим стражданням, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які він пережив, у зв`язку із чим визначає розмір відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду заявлено вимогу про стягнення також витрат, понесені на правничу допомогу адвоката у розмірі 8 000 грн.

У відповідності до положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно укладеного 18 вересня 2023 року між ОСОБА_1 та адвокатом Яцишином І.В. Договору-доручення про надання правової допомоги, ордера надання правничої (правової) допомоги на адвоката Яцишина І.В. та квитанції про сплату на ім`я ОСОБА_5 за договором про надання правової допомоги грошових коштів на суму 7 920,00 грн., підтверджено факт надання правничої допомоги позивачу.

Відтак, з огляду на часткове задоволення заявленої позивачем лише позовної вимоги немайнового характеру до відповідача ОСОБА_2 , з останнього підлягають стягненню витрати на правову (правничу) допомогу у розмірі пропорційному до задоволеної частини позовних вимог до вказаного відповідача у сумі 146,00 грн та судовий збір у розмірі 54 грн.

Керуючись ст. 23, 1166, 1187, 1188, 1192, 1194 Цивільного кодексу України, ст. 12, 13, 81, 89, 141, 264, 265, 268, 274-279 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ухвалив:

ПозовОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 000 (п`ять тисяч) моральної шкоди.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 54 (п`ятдесят чотири) гривні.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правову допомогу у розмірі 146 (сто сорок шість) гривень.

У задоволенні іншої частини заявлених вимог відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Дегтярівська, 62.

Суддя: (підпис) Б.М. Гедз

З оригіналом згідно.

Оригінал рішення у справі № 462/7883/23.

Суддя: Б.М.Гедз