ПОСТАНОВА

Іменем України

08 жовтня 2024 року м. Кропивницький

справа № 404/6924/21

провадження № 22-ц/4809/1256/24

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Мурашка С. І., Чельник О. І.,

за участю секретаря судового засідання Бойко В. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Малогон Вікторія Олександрівна, Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради. ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда (суддя Павелко І. Л.) від 23.05.2024,

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст позовних вимог

14.09.2021 ОСОБА_1 пред`явила позов до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та з урахуванням заяви від 09.08.2023 про збільшення позовних вимог просила суд про таке:

1)визнати противоправним та скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Малогон Вікторії Олександрівни Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 43016372 від 14.09.2018 о 15:58:45;

2)скасувати запис про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, який був внесений на підставі рішення № 43016372 від 14.09.2018 о 15:58:45;

3)визнати противоправним та скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Малогон Вікторії Олександрівни Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 44627425 від 14.12.2018 о 17:07:59;

4)скасувати запис про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, який був внесений на підставі рішення № 44627425 від 14.12.2018 о 17:07:59;

5)визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 01.07.2021, серія номер:1075, виданий 01.07.2021, укладений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Березовською О.В. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 59045619 від 01.07.2021 о 15:04:53, приватний нотаріус Березовська Ольга Валеріївна, Кропивницький міський нотаріальний округ, Кіровоградська область).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13.01.2017 у справі № 404/2145/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 , у рахунок погашення заборгованості за договором позики від 22.08.2012 звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_2 шляхом її продажу ОСОБА_2 за ціною продажу не нижче, ніж 269 440 грн, з укладенням від імені ОСОБА_5 договору купівлі-продажу будь-яким способом із іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмета іпотеки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах та організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ОСОБА_2 усіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки.

11.09.2018 приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Малогон В. О. внесла відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності ОСОБА_2 на спірну квартиру, пославшись на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13.01.2017 у справі № 404/2145/15-ц.

Позивачка вважає цю реєстрацію права такою, що суперечить рішенню суду, адже відповідно до ст. ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку» задоволення іпотекодержателем своїх вимог шляхом набуття права власності на предмет іпотеки є способом позасудового врегулювання, яке здійснюється на підставі договору, а не рішення суду. До того ж не було дотримано навіть процедуру, встановлену ст. 37 цього Закону, адже іпотекодавець не був завчасно повідомлений про намір іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку.

Крім того, нотаріус порушив вимоги пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, згідно з яким державний реєстратор повинен був пересвідчитися у тому, що подані документи дають змогу встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, що іпотекодавцю була направлена вимога про усунення порушення, що така вимога була отримана іпотекодавцем та з моменту її отримання пройшло не менше 30 днів.

20.09.2018 ОСОБА_5 оскаржив рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13.01.2017 у справі № 404/2145/15-цв апеляційному порядку.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 12.02.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково, рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13.01.2017 змінено та зазначено в резолютивній частині, що спосіб реалізації предмета іпотеки здійснюється шляхом його продажу від імені ОСОБА_2 . В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вказане рішення суду до примусового виконання пред`явлене не було.

Не дочекавшись остаточного рішення суду, ОСОБА_6 фактично безпідставно неодноразово вчиняв проникнення у спірну квартиру, в якій проживали ОСОБА_5 , ОСОБА_1 а їх неповнолітній син ОСОБА_7 , чинив їм перешкоди в користуванні житлом. При цьому рішення суду про вистелення мешканців з квартири, яка є предметом іпотеки, не ухвалювалося, тож позивачка вважає, що відповідач порушив норми ст. 109 ЖК України та ст. 40 Закону України «Про іпотеку».

Крім того, 14.12.2018 приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Малогон В. О. прийняла рішення (індексний номер:44627425) та внесла відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності на спірну квартиру за ОСОБА_3 , яке виникло на підставі договору купівлі-продажу від 14.12.2018.

01.07.2021 ОСОБА_3 на підставі договору подарувала спірну квартиру ОСОБА_4 , яка теперішнім власником.

Позивачка стверджує, що за обставин цієї справи було порушено її право власності на майно, як співвласника спірної квартири, та право власності на житло.

2.Короткий зміст рішення суду

2.1.Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09.08.2023 за клопотанням ОСОБА_1 до участі у справі залучено співвідповідачем ОСОБА_4 .

2.2.Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23.05.2024 позов задоволено, а саме:

1)визнано противоправним та скасував рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Малогон Вікторії Олександрівни Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 43016372 від 14.09.2018 о 15:58:45;

2)скасовано запис про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, який був внесений на підставі рішення № 43016372 від 14.09.2018 о 15:58:45;

3)визнано противоправним та скасував рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Малогон Вікторії Олександрівни Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:44627425 від 14.12.2018 о 17:07:59;

4)скасовано запис про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав, власності на нерухоме майно, який був внесений на підставі рішення № 4462425 від 14.12.2018 о 17:07:59;

5)визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 01.07.2021, серія номер: 1075, виданий 01.07.2021, укладений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Березовською О.В. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 59045619 від 01.07.2021 о 15:04:53, приватний нотаріус Березовська Ольга Валеріївна, Кропивницький міський нотаріальний округ, Кіровоградська область);

6)стягнено з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі по 1568,53 грн з кожного.

Суд першої інстанції встановив, що звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_3 , яка є предметом договору іпотеки, укладеним в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_5 перед ОСОБА_2 за договором позики від 22.09.2012, у спосіб, передбачений рішенням Кіровський районний суд міста Кіровограда від 13.01.2017 у справ № 404/2145/15-ц зі змінами, внесеними постановою Кропивницького апеляційного суду від 12.02.2019, не було здійснено. Проте нотаріус Малогон В. О., пославшись на вказане рішення суду, але всупереч його змісту та вимогам закону, прийняла рішення та здійснила державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за ОСОБА_2 .

Ні рішенням суду, ні умовами договору іпотеки не передбачено набуття іпотекодавцем права власності на об`єкт іпотеки.

Суд вважав, що ОСОБА_2 , не являючись дійсним власником квартири, протиправно відчужив її ОСОБА_3 , а остання ОСОБА_4 .

Суд визнав, що було порушено право власності позивача на житло - квартиру, яка належала їх та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності та в якій вони постійно проживали разом з дитиною.

3.Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Відповідач у справі ОСОБА_2 , від імені якого діє представник адвокат Тупало Максим Петрович, подав апеляційну скаргу на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23.05.2024 в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні її позову повністю.

Рішення суду оскаржується апелянтом у зв`язку із невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зокрема, висновок суд про звернення стягнення на квартиру з порушенням процедури не відповідає нормі ст. 41 Закону України «Про іпотеку».

Висновок суду про те, що рішення Кіровський районний суд міста Кіровограда від 13.01.2017 у справ № 404/2145/15-ц про звернення стягнення заборгованості на предмет іпотеки підлягало примусовому виконанню шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах є безпідставним так, як договором іпотеки передбачено альтернативні способи звернення стягнення. За такої умови право вибору конкретного способу належить іпотекодержателю.

Водночас реєстрація права власності на предмет іпотеки за ОСОБА_2 дала можливість здійснити продаж іпотечного майна, тим самим виконати рішення суду у справ № 404/2145/15-ц та захистити порушене право кредитора.

Позивачка не обґрунтувала, а суд не встановив фактів порушення її прав так, як вона не являлася титульним власником предмета іпотеки, який належав на праві спільної сумісної власності подружжю ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , але право власності було зареєстровано за чоловіком позивачки. До того ж вона дала свою попередню згоду на передачу квартири в іпотеку.

Крім того, позивачка неправильно обрала спосіб захисту стверджуваного нею права власності на квартиру. Натомість у спірних правовідносинах ефективним способом захисту прав власника було б пред`явлення індикаційного позову до кінцевого набувача спірного майна.

Порушення судом норм процесуального права відповідач вбачає у невідповідності резолютивної частини рішення суду вимогам п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України.

4.Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу

Позивачка ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу в якій висловила заперечення щодо вимог та доводів апелянта. Зокрема, у відзиві вказується на те, що звернення стягнення на предмет іпотеки (квартиру) було здійснено супереч ряду норм Законів України «Про іпотеку», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», «Про виконавче провадження», а також рішення суду про звернення стягнення в частині способу стягнення. Право власності на квартиру за ОСОБА_2 було зареєстровано в Державному реєстрі прав безпідставно з порушенням прав позивачки. Крім того, ОСОБА_2 створив позивачці не лише юридичні, а й фактичні перешкоди у володінні та користуванні її квартирою, співвласником якої вона була. На думку позивачки, оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим.

Від інших учасників справи відзиви на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшли.

Проте, згідно з ч. 3 ст. 365 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

5.Короткий зміст пояснень учасників справи у судовому засіданні 08.10.2024

Апелянт ОСОБА_2 особисто у судове засідання не з`явився, а його представник адвокат Тупало М. П. підтримав апеляційну скаргу.

Відповідачка ОСОБА_3 повідомлена належним чином про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 964 згідно з яким судову повістку-повідомлення їй вручено 07.08.2024 (а. с. ).

Судова повістка-повідомлення, яка надіслана за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідачки ОСОБА_4 , на підставі п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається їй врученою 11.08.2024 день проставлення у поштовому повідомленні відмітки «адресат відсутній за вказаною адресою» (а. с. ). Відповідачка у судове засідання не з`явилася.

Третя особа приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Малогон Вікторія Олександрівна особисто в судове засідання не з`явилася, а її представник адвокат Осіпова Юлія Юріївна висловила думку про слушність доводів апелянта про незаконність рішення суду.

Позивачка у справі ОСОБА_1 у судовому засіданні апеляційну скаргу не визнала, надала суду усні пояснення, які відтворюють її позицію, викладену у позовній заяві та відзиві на апеляційну скаргу.

Третя особа Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради повідомлена належним чином про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 321 згідно з яким судову повістку-повідомлення їй вручено 06.08.2024 (а. с. ).

Судова повістка-повідомлення, яка надіслана за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання третьої особи Красніцького ОСОБА_10 а, на підставі п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається їй врученою 11.08.2024 день проставлення у поштовому повідомленні відмітки «адресат відсутній за вказаною адресою» (а. с. ). ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що учасникам справи, які не з`явилися у судове засідання, судові повістки-повідомлення вважають врученими, а тому вони повідомленні належним чином про час, дату та місце розгляду справи, колегія суддів апеляційного суду без виходу до нарадчої кімнати постановила ухвалу про розгляд справи за відсутності учасників справи, які не з`явилися.

6.Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини:

22.09.2012 між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Малогон Вікторією Олександрівною, зареєстровано реєстрі за № 1571.

У забезпечення виконання цього договору позичальником був укладений іпотечний договір від 22.09.2012, за умовами якого ОСОБА_5 , за письмової згоди його дружини ОСОБА_1 , передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 53,36 кв.м, вартість предмета іпотеки за згодою сторін становить 240 000,00 грн.

Згідно з договором від 20.02.2013 про винесення змін до договору позики грошей, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Малогон Вікторією Олександрівною, сторони дійшли згоди про викладення пункту 1 договору позики в наступній редакції: позикодавець, ОСОБА_2 при укладанні цього договору передав у власність позичальникові строком до 22.02.2015, а позичальник, ОСОБА_5 прийняв від нього у власність строком до 22.02.2015 грошові в розмірі 240000,00 грн таку ж саму суму грошових коштів позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві до 22.02.2015 без сплати відсотків за користування позикою.

Відповідно до умов договору передбачено, що у разі не виконання умов договору задовольнити свої вимоги іпотекодержатель може шляхом реалізації предмету іпотеки.

У квартирі АДРЕСА_3 , постійно проживає ОСОБА_1 та її син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

13.01.2017 Кіровський районний суд міста Кіровограда ухвалив рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 , про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. В рахунок погашення заборгованості за договором позики від 22.09.2012, який посвідчено приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Малогон В. О. та зареєстровано в реєстрі за № 1571, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру під АДРЕСА_3 в рахунок погашення заборгованості в сумі 269440,86 грн (у тому числі, з яких: інфляційні втрати в розмірі 719,76 грн, 24% річних у розмірі 28721,10 грн) за договором позики грошових коштів від 22.08.2012. Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки, а саме: шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ОСОБА_2 за ціною продажу не нижче ніж 269440,00 грн з укладенням від імені ОСОБА_5 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах та організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ОСОБА_2 всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

11.09.2018 приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Малогон Вікторія Олександрівнавнесла відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності ОСОБА_2 . На нерухоме майно (спірну квартиру), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1, номер запису про право власності: 27929142.При цьому підставою виникнення права власності зазначено рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13.01.2017 у справі № 404/2145/15-ц.

14.12.2018 приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Малогон Вікторія Олександрівнаприйняла рішення (індексний номер:44627425) та внесла відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності на спірну квартиру за ОСОБА_3 , яке виникло на підставі договору купівлі-продажу від 14.12.2018.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 12.02.2019, яка залишена без змін постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.12.2019, рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13.02.2017 змінено та зазначено в резолютивній частині, що спосіб реалізації предмета іпотеки здійснюється шляхом його продажу від імені ОСОБА_2 , натомість в іншій частині рішення суду залишено без змін.

01.07.2021 на підставі посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Березовською Ольгою Валентинівною договору ОСОБА_3 подарувала спірну квартиру АДРЕСА_3 ОСОБА_4 (т. 2, а. с. 57)

01.07.2021 на підставі посвідченого приватним нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Березовська Ольга Валентинівна прийняла рішення індексний номер: 59045619 та здійснила державну реєстрацію у Державному реєстру речових прав на нерухоме майно належного ОСОБА_4 права власності на квартиру АДРЕСА_3 , номер запису про право власності: 42769933 (т. 2, а. с. 202).

7.Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги за наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам закону, а тому вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню.

8.Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

У справі, яка переглядається в апеляційному порядку, позовні вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються на правовій позиції, за якою належне їй право власності на квартиру, яка є їх з ОСОБА_5 спільною сумісною власністю та яка виступала предметом іпотеки за зобов`язанням ОСОБА_5 перед ОСОБА_11 за договору позики, було порушене в результаті звернення стягнення боргу іпотекодержателем на предмет іпотеки з порушенням закону та рішення суду, здійснення державної реєстрації права власності на квартиру за неналежними власниками та наступне неодноразовий перехід права власності на квартиру до інших осіб. Позивачка вважає, що насправді її право власності не припинилося із втратою нею цього майна, а тому воно підлягає захисту у спосіб визнання противоправними та скасувати рішень державного реєстратора про реєстрацію прав власності на майно та скасування записі про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за відповідачами ОСОБА_11 і ОСОБА_3 , визнання недійсним договору дарування квартири між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 .

Суд першої інстанції погодився з доводами позивачки та дійшов висновку, що її право власності на квартиру було порушене, а саме майно неправомірно, у супереч визначеному рішенням суду способу звернення стягнення на іпотечне майно, вибуло з її власності в результаті державної реєстрації права власності на квартиру за іпотекодержателем ОСОБА_11 .

Суд також вважав, що за спірних правовідносинах сторін позивачка правильно обрала ефективні способи захисту порушеного права.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з рішенням суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

За змістом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 19 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, зокрема, трудових.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону

За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних чи юридичних осіб у межах заявлених ними вимог.

У ч. 2 ст. 16 ЦК України законодавець визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, а також зазначив, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів.

Однак за своїм призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Велика Палата Верховного Суду, висновки якої щодо застосування відповідних норм права підлягають врахуванню судами нижчих інстанцій відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення.

Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам та має бути ефективним.

Подібні висновки сформульовані, наприклад, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 02.07.2019 у справі № 48/340 тощо.

Крім того, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності позивача на майно, так і порушення, невизнання або оспорювання) цього права.

У справі, яка переглядається суд першої інстанції правильно, на підставі наявних у справі доказів встановив, що квартира АДРЕСА_2 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 і ОСОБА_1 .

Згідно з п. 2.1. іпотечного договору, укладеного 22.08.2012 між ОСОБА_2 (Іпотекодержатель) та ОСОБА_5 (Іпотекодавцем), цей договір укладено за письмовою згодою дружити ОСОБА_5 - ОСОБА_1 .

У ч. ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон № 898-IV) передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з положеннями ч. ч. 1 - 3 ст. 36 Закону № 898-IV сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, може визначати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 8 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону № 898-IV іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Суд першої інстанції встановив, що згідно з рішенням Кіровський районний суд міста Кіровограда від 13.01.2017 у справі № 404/2145/15-ц, зі змінами, внесеними постановою Кропивницького апеляційного суду від 12.02.2019,за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 , звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_3 - в рахунок погашення заборгованості в сумі 269440,86 грн за договором позики грошових коштів від 22.08.2012. Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ОСОБА_2 за ціною продажу не нижче ніж 269440,00 грн з укладенням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах та організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ОСОБА_2 всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки.

Згідно з відомостями ЄДРСР рішення Кіровський районний суд міста Кіровограда від 13.01.2017 у справі № 404/2145/15-ц набрало законної сили 12.02.2019.

З огляду на застосований рішенням Кіровський районний суд міста Кіровограда від 13.01.2017 у справі № 404/2145/15-цспосіб звернення стягнення на предмет іпотеки - право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві (ст. 38 Закону № 898-IV) рішення не передбачало набуття ОСОБА_2 права власності на предмет іпотеки, а тому на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно безпідставно зареєстровано за ним право власності на предмет іпотеки.

Крім того, згідно з п. 5.4 іпотечного договору від 22.08.2012 звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється: за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя згідно з ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Місцевий суд правильно встановив, що виконавчий напис нотаріуса не вчинявся, договір про задоволення вимог іпотекодержателя не був укладений, а сам іпотечний договір не містить відповідного застереження, яке прирівнюється до за своїми правовими наслідками до договору про задоволення вимог іпотекодержателя та яке б передбачало передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання за одноосібним рішенням іпотекодержателя.

Таким чином, правових підстав для виникнення у ОСОБА_2 права власності на предмет іпотеки (квартиру) не існувало, а тому й не існувало правових підстав для здійснення державної реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно його права власності на квартиру, співвласником якої на той час (14.09.2018) фактично була ОСОБА_1 . До того ж держану реєстрацію права власності, з посиланням на рішення суду від 13.01.2017 у справі № 404/2145/15-ц,здійснено 14.09.2018, тобто до набрання рішенням законної сили.

З огляду на правові наслідки державної реєстрації права власності, встановлені ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», належне позивачці право власності на квартиру було порушене 14.09.2018 фактом державної реєстрації такого права за ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 2 ст. 37 Закону № 898-IV рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Ця норма є для іпотекодавця гарантією дотримання іпотекодержателем вимог закону щодо підстав та процедури звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку.

Іпотекодавець ОСОБА_5 з таким позовом до суду не звертався.

14.09.2021 з позовом до суду звернулася ОСОБА_1 , як співвласник квартири.

Проте, станом на час її звернення до суду ОСОБА_2 вже не являвся власником квартири, бо 14.12.2018 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу продав її ОСОБА_3 , а та, своєю чергою, 01.07.2021 на підставі нотаріально посвідченого договору дарування відчужила її ОСОБА_4 .

Отже, станом на дату звернення ОСОБА_1 до суду квартира належала на праві власності ОСОБА_4 .

Велика Палата Верховного Суду послідовно виснувала щодо ефективних способів захисту при неодноразовому відчуженні майна. Відповідно до її висновків захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, що було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна, не є ефективним способом захисту права власника (пункти 73 75, 10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц; пункти 84, 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16)

Задоволення позову про витребування майна є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 07.11. 2018 у справі № 488/5027/14-ц.

Застосування будь-якого способу захисту цивільного права має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим, а саме: повинно реально відновлювати наявне порушене, оспорене або невизнане право, такий спосіб має відповідати характеру правопорушення та цілям судочинства та не може суперечити принципу верховенства права.

З урахуванням викладено, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції неправильно визначився з тим, які правовідносини сторін випливають із встановлених них обставин справи, та правовими нормами, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, що потягло за собою ухвалення помилкового рішення про задоволення позовних вимог.

9.Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи відповідача ОСОБА_2 , викладені в апеляційній скарзі, щодо недоліків оскаржуваного рішення суду першої інстанції знайшли своє часткове підтвердження, а саме в частині неефективності способу захисту прав позивача.

З огляду характер спірних правовідносин сторін, норми права, які до них застосовуються, позивачка, з урахуванням принципу диспозитивності, дійсно обрала неефективний спосіб захисту своїх прав, що є достатньою і самостійною підставою для відмови в позові.

Суд першої інстанції цього не врахував, а тому оскаржуване рішення суду є таким, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права й відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.

10. Про судові витрати

Одним із принципів цивільного судочинства, закріплених у п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку зі скасуванням рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову в задоволення позову, апеляційний суд змінює розподіл судових витрат, здійснених судом першої інстанції, а саме витрати позивачки по сплаті судового збору за подання до суду позовної заяви покладаються на неї без компенсації за рахунок інших учасників справи.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Тупало М. П. у відзиві на позовну заяву повідомив суду першої інстанції, що відповідач очікує судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20000,00 грн (Т. 1, а. с. 91), але відповідних доказів на підтвердження таких витрат та їх розміру до суду не надав, а тому колегія суддів апеляційного суду вважає факт здійснення позивачем цих витрат та їх розмір не доведеними й не присуджує відповідачу компенсацій.

Інші учасники справи про свої судові витрати в суді першої інстанції заяв та доказів на їх підтвердження не подали.

Щодо судових витрат, які учасники справи понесли у зв`язку і переглядом справи в суді апеляційної інстанції, то доведеними є втрати апелянта ОСОБА_2 в сумі 7058,39 грн по сплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги (Т. 2, а. с. 104). З урахуванням принципу розподілу судового збору, закріпленого у ч. 1 ст. 141 ЦПК України, ці витрати підлягають компенсації коштом позивачки.

Інші учасники справи про свої судові витрати в суді апеляційної інстанції заяв та доказів на їх підтвердження не подали.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23.05.2024 скасувати і ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання протиправними та скасування рішень державного реєстратора - приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Малогон Вікторії Олександрівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: від 14.09.2018 індексний номер 43016372, від 14.12.2018 індексний номер 44627425, а також скасування здійснених на підставі цих рішень державного реєстратора записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності, визнання недійсним договору дарування квартири від 01.07.2021 відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 7058,39 грн судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст цієї постанови складено 01.11.2024.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 3 ст. 394 ЦПК України.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. І. Мурашко

О. І. Чельник