ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Номер провадження 22-ц/818/1526/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Мальованого Ю.М.,

суддів - Маміної О.В., Яцини В.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 25 січня 2024 року в складі судді Майстренко О.М. у справі № 643/11275/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочку сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ :

У жовтні 2023 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, в якому просила стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 12 141,29 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 18 травня 2023 року розірвано шлюб укладений між позивачкою та відповідачем. Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу донька проживає з позивачкою та знаходиться на повному її утриманні. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси Черкаської області від 12 квітня 2023 року з відповідача стягнуто аліменти на користь позивача на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 13 березня 2023 року до досягнення дитиною повноліття. Внаслідок невиконання відповідачем рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси Черкаської області від 12 квітня 2023 за ним утворилася заборгованість по виплаті аліментів на утримання доньки, у зв`язку з чим позивачка і звернулась до суду.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що про рішення про стягнення з нього аліментів на дитину відповідач не знав, так як не отримував його. Про наявність зазначеного рішення суду ОСОБА_1 дізнався наприкінці 2023 року, після того, як з його заробітної плати та відповідно з рахунків у банку у січні 2024 року було стягнуто заборгованість у повному обсязі. Також зазначав, що відповідач ніколи не відмовлявся від участі у вихованні спільної доньки, але мати не надавала жодної інформації про дитину та не повідомляла про наявність рішення суду про стягнення аліментів.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25 січня 2024 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання доньки, у розмірі 12 141,29 грн по виконавчому провадженню № НОМЕР_1 від 05 вересня 2023 року.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У поданій апеляційній скарзі апелянт наводив доводи, аналогічні тим, що викладені у відзиві на позовну заяву. Посилався на те, що заборгованість зі сплати аліментів виникла у відповідача не з його вини, адже останній не знав та не міг знати про наявність судового рішення про стягнення аліментів, а на всі спроби самостійно надавати допомогу, позивачка його ігнорувала.

25 березня 2024 року ОСОБА_2 надала до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, у якому просила залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначала, що на жодному судовому засіданні ані відповідач, ані його представник не були присутніми, хоча повідомлялись належним чином. Відповідач життям доньки не цікавиться, в її утриманні участі не приймає.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 25 січня 2024 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

За результатами розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з наявної заборгованості відповідача по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини, а тому стягнув неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції.

Як встановлено матеріалами справи, рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси Черкаської області від 12 квітня 2023 року з відповідача стягнуто аліменти на користь позивача на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 13 березня 2023 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 28-32).

Заступником начальника Вовчанського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області СМУ МЮ 05 вересня 2023 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 711/1528/23 виданого 31 травня 2023 року, Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини - ОСОБА_3 (а.с. 15-16).

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 05 жовтня 2023 року, наданого заступником начальника Вовчанського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області СМ УМЮ станом на 05 жовтня 2023 року заборгованість ОСОБА_1 становить 12 141,29 грн. (а.с. 27).

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина 3 статті 181 СК України).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України та ст.196 СК України неустойка (пеня) є способом забезпечення виконання зобов`язання, що має на меті сприяти належному виконанню зобов`язання.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів.

Таким чином, під час вирішення питання про стягнення пені за прострочення сплати аліментів боржником, необхідно брати до уваги фактичні обставини, що зумовили виникнення заборгованості, можливість та обізнаність боржника про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення, участь боржника у вихованні дитини, що сприятиме його обізнаності щодо потреб дитини, пов`язаних з її матеріальним забезпеченням.

Обов`язок утримувати дитину не залежить від звернення до суду, адже відповідач був обізнаний про свій обов`язок щомісячно сплачувати аліменти на дитину, тому повинен був прийняти міри для своєчасного перерахування аліментів.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 був обізнаний про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення.

Як вбачається зі змісту заочного рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси Черкаської області від 12 квітня 2023 року ОСОБА_1 був повідомлений про дату та час слухання справи про стягнення з нього аліментів, шляхом направлення судових повісток за своїм місцем проживання та шляхом розміщення оголошення на веб-порталі «Судова влада України» - проте не з`явився в судове засідання (а.с. 29).

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 05 жовтня 2023 року, наданого заступником начальника Вовчанського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області СМ УМЮ станом на 05 жовтня 2023 року заборгованість ОСОБА_1 становить 12 141,29 грн.

Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини 1 статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів, суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p = (A1 х 1% х Q1) + (A2 х 1% х Q2)+ (An х 1% х Qn), де:

p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів;

An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Згідно наданого позивачкою розрахунку, пеня на заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Колегія суддів погоджується із наданим розрахунком, за яким загальна сума пені складає 12 141,29 грн. оскільки він відповідає вимогам закону.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для стягнення пені в розмірі 12 141,29 грн.

Посилання ОСОБА_1 та його представника в апеляційній скарзі про необізнаність щодо відкриття виконавчого провадження судова колегія сприймає критично, оскільки обов`язок батьків по утриманню дітей встановлений законом, судом при розгляді справи про стягнення аліментів вживались заходи повідомлення відповідача про слухання справи.

Судова колегія звертає також увагу на те, що ОСОБА_1 не оскаржував дії або бездіяльність державного виконавця Вовчанського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції щодо неналежного направлення йому матеріалів виконавчого провадження.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).

У частині 2 статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень проти позовної заяви.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судового збору у суду апеляційної інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 25 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 04 листопада 2024 року

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина