ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4737/24 Справа № 214/7224/23 Суддя у 1-й інстанції - Сіденко С.І. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Бондар Я.М.,

за участю секретаря Лідовської А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №214/7224/23 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди,

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Акціонерного товариства «Українська залізниця»,

на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 лютого 2024 року,

встановив:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач працює на посаді старшого електромеханіка Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» дільниці Криворізького району електропостачання СП «Криворізька дистанція електропостачання». 27 квітня 2023 року о 08.00 год. чергова по станції Рокувата ОСОБА_2 заявила старшому енергодиспетчеру СП «Криворізька дистанція електропостачання» Ілларіоновій Т. Ю. про те, що на фідері № 1 КТП-33 завищена напруга, яка складає 410 В. О 08.02 год. ОСОБА_3 повідомила цю інформацію телефоном електромонтеру з ремонту повітряних ліній електропередач Криворізького району електропостачання ОСОБА_4 , яка в свою чергу повідомила про це позивача. ОСОБА_1 після прибуття на станцію Рокувата здійснив вимірювання напруги в розподільчому пристрої РУ-0,4 кВ КТП-33фідера № 1 та виявив, що напруга була завищена, про що повідомив головного інженера СП «Криворізька дистанція електропостачання» ОСОБА_5 , який вказав, що старший електромеханік ОСОБА_6 може виконати регулювання положення КТП-33 станції Роковута. Також ОСОБА_5 попросив позивача подивитися на положення анцапфи. О 11.56 год. позивач зателефонував ОСОБА_3 з проханням короткочасного зняття напруги з лінії повздовжнього електропостачання ПЕ-6 кВ з метою подивитись у якому положенні знаходиться перемикач анцапф трансформатора КТП-33. О 11.57 год. ОСОБА_3 відключила ВМ ПЕ-1 ЕЧЕ-31, чи був позивач сам на станції Рокувата вона не запитувала. Залишаючись на зв`язку ОСОБА_3 повідомила, що напруга знята. ОСОБА_1 почув, що трансформатор перестав працювати, перевірив відсутність напруги спеціальним покажчиком на усіх прохідних ізоляторах КТП-33. Після чого ОСОБА_1 зняв напругу з низької сторони КТП-33 задля унеможливлення зворотної трансформації та піднявся на конструкцію КТП-33, став ногами на шафу розподільчого щита, яка знаходилась на висоті 1,8 м. від поверхні землі, відкрив дверцята високовольтного відсіку та побачив перемикач анцапф у забрудненому стані. Положення перемикача анцапф побачити було неможливо. Змінювати положення перемикача анцапф позивач не збирався та з метою усунення забруднення, правою рукою та животом оперся на корпус КТП, а лівою рукою потягнувся в середину високовольтного відсіку та був уражений електричним струмом, впав на землю з шафи розподільчого щита, втратив свідомість. Перебував без свідомості біля 5 - 7 хв. Нещасний випадок стався о 12.05 год. Після цього позивач перебував у реанімаційному та опіковому відділеннях лікарні. На підставі висновку лікарської експертної комісії №966 від 28 квітня 2023 року та на теперішній час отримані травми за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких.

Згідно висновку комісії, оформленого Актом форми Н-1 від 10 липня 2023 року, нещасний випадок, який стався з позивачем, вважається пов`язаним з виробництвом.

Ступінь втрати професійної працездатності позивача становить 55 %, визначено ІІІ групу інвалідності.

Вказані та підтверджені документально обставини свідчать про вину підприємства у завданні позивачу моральної шкоди. Підприємство мало забезпечити належні та безпечні умови праці, чого зроблено не було.

Позивач вказує, що внаслідок нещасного випадку йому були заподіяні моральні та фізичні страждання, що мало наслідком погіршення реалізації професійних можливостей, відносин з оточуючими. Нещасний випадок став причиною порушення та втрати зав`язків з рідними, друзями, знайомими, його наслідки змушують звертатись до лікарів. Стан здоров`я вимагає від позивача прикладення значних зусиль для реалізації свого життя на відновлення та встановлення нових порядків спілкування з оточуючими, позивач змушений вести достатньо замкнутий спосіб життя, постійно пов`язаний з лікарнями. Усвідомлення безпорадності перед хворобою призводить у відчай та викликає сильний душевний біль. Завдану відповідачем позивачу моральну шкоду останній оцінює в 500 000 гривень.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, 500 000 гривень.

Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 лютого 2024 року позов ОСОБА_1 задоволений частково. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, 120 000 гривень, з відрахуванням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» судовий збір на користь держави в сумі 1 200 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості. Внаслідок втрати професійної працездатності, позивач не має змоги вести звичне життя, вимушений постійно лікуватися. Судом першої інстанції не повністю враховано, що позивач, внаслідок отриманого каліцтва, відчуває фізичні страждання, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, що впливає на його моральний стан.

В апеляційній скарзі АТ «Українська залізниця», посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 лютого 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення не врахував, що ОСОБА_1 допустив порушення вимог законодавства про охорону праці. Судом не надано оцінку діям позивача, що призвели до нещасного випадку. В оскаржуваному рішенні судом не зазначено належних та допустимих доказів, які б підтвердили заподіяння позивачу моральної шкоди у розмірі 120 000 гривень. Вважає, що визначений рішенням суду розмір моральної шкоди не відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості, є занадто завищеним та необґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга АТ «Українська залізниця» не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Згідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно ст. 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Таким вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 був працевлаштований старшим електромеханіком дільниці криворізького району електропостачання регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» з 10 червня 2020 року згідно з наказом начальника дистанції від 10 червня 2020 року № 72/ос.

Відповідно Акту форми Н-1/П від 10.07.2023 року про розслідування нещасного випадку, нещасний випадок із ОСОБА_1 стався під час виконання ним трудових обов`язків за режимом роботи підприємства, нещасний випадок є таким, що пов`язаний з виробництвом, вид події ураження електричним струмом.

Згідно виписки із історії хвороби № 23П10280 стаціонарного хворого ОСОБА_1 , останній перебував на стаціонарному лікуванні з 27.07.2023 по 29.06.2023, діагноз клінічний основний: Електротравма. Ураження електричним струмом. Електроопіки 2-3А,Б-4ст. обох передпліч, правої кисті, тулуба 1,5% (1) п.т. Пошкодження променевої артерії зліва, внаслідок електротравми. Стан після лігірування променевої артерії зліва. Стан після шкіряної пластики в ділянці обох передпліч, передньої черевної стінки (СПО: 30.04.23 Некректомія в ділянці лівого передпліччя, лігірування променевої артерії зліва, 11.05.23 - Некректомія в ділянці передпліч, тулуба, 08.06.23 - Аутодермопластика в ділянці обох передпліч, тулуба). Ускладнення: післяопікові рубці лівого передпліччя в стадії формування. Післятравматична нейропатія променевого (частково ліктьового) нервів ліворуч з порушенням функцій захвата та утримання лівої кисті.

Відповідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №065587 від 23.08.2023 року, виданої на ім`я ОСОБА_1 , останньому визначено ступінь втрати професійної працездатності - 55%, встановлено третю групу інвалідності, визначено необхідність в медикаментозному, санаторно-курортному лікуванні.

Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ № 551609 від 23 серпня 2023 року ОСОБА_1 встановлена третя група інвалідності з датою чергового переогляду 10 серпня 2024 року.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 153, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв`язку з отриманим позивачем на виробництві професійним захворюванням та трудовим каліцтвом.

Визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 120 000 гривень, суд першої інстанції врахував глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності, встановлення йому ІІІ групи інвалідності, вимушеність змін у його житті внаслідок отриманої травми, ступінь його вини у нещасному випадку.

Колегія суддів апеляційного суду не може в повній мірі погодитися з такими висновками суду першої інстанції за наступних підстав.

Згідно з нормами Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст.3 Конституції України).

Крім того, статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно ч. 1, 3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Так, відповідно ч. 1-4 ст. 153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною 1 статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Водночас, пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, нещасний випадок з позивачем стався під час виконання ним трудових обов`язків, а ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно Акту форми Н-1/П від 10.07.2023 року про розслідування нещасного випадку, нещасний випадок із ОСОБА_1 стався під час виконання ним трудових обов`язків за режимом роботи підприємства, нещасний випадок є таким, що пов`язаний з виробництвом, вид події ураження електричним струмом.

Суд першої інстанції, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з виробничими травмами та професійними захворюваннями, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки відчуває незручності в зв`язку з отриманими травмами.

Виходячи з наведених вище обставин, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачеві ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування за рахунок роботодавця, тобто АТ «Українська залізниця».

При цьому апеляційний суд зауважує, що відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 29 жовтня 2018 року у цивільній справі № 212/754/18, сам по собі факт отримання позивачем ушкодження здоров`я під час виконання ним трудових обов`язків, який встановлено актом про нещасний випадок на виробництві та висновком МСЕК, є підставою для відшкодування відповідачем моральної шкоди.

Визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 120 000 гривень, суд першої інстанції виходив з обставин отримання шкоди позивачем, наявності фізичних та душевних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у способі життя позивача, необхідність проходження курсу лікування, обмеження життєвої активності позивача і необхідності додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому дійшов висновку, що визначена позивачем сума 500 000 гривень належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості характеру завданої позивачу шкоди.

Колегія суддів апеляційного суду не може в повній мірі погодитись з такими висновками суду першої інстанції в частині визначення розміру моральної шкоди, яка підлягає компенсації на користь позивача з огляду на наступне

Так, встановлено, що у зв`язку з травмами на виробництві позивачу встановлено 55% втрати професійної працездатності та йому визначено ІІІ групу інвалідності з датою чергового переогляду 10 серпня 2024 року. Після втрати працездатності у позивача змінилися умови життя, він періодично проходить лікування, у зв`язку з втратою професійної працездатності він постійно відчуває психологічний дискомфорт, фізичний біль.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, відшкодування якої здійснюється на підставі статті 237-1 КЗпП України, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.

Відповідно роз`яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди (120 000 гривень) не відповідає судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справ з аналогічними правовідносинами, а також критеріям розумності, виваженості і справедливості у його ситуації.

Так, апеляційним судом встановлено, що позивач зазнав та зазнає фізичний біль, а також страждання у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я. Лікування позивача вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При визначенні розміру моральної шкоди колегія суддів виходить з наступного: життя і здоров`я людини найвища соціальна цінність, невід`ємні два поняття. Оскільки, якщо втрачене здоров`я, то немає того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною.

З урахуванням того, що позивачу встановлено стійку втрату професійної працездатності в розмірі 55%, визначено ІІІ групу інвалідності, що безумовно тягне за собою невідворотні зміни, як у професійному, так і у буденному житті позивача, колегія суддів апеляційного суду відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, приходить до переконання змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди та визначити розмір відшкодування моральної шкоди позивачу з урахуванням втрати працездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві, і збільшити її з 120 000 гривень до 250 000 гривень, що є розумним, виваженим і справедливим у його ситуації.

При цьому апеляційний суд враховує, що, відповідно пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466 ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Тобто, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 21 червня 2022 року у справі № 599/645/21.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю, отже, вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення розміру моральної шкоди, та збільшенню її зі 120 000 гривень до 250 000 гривень без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, що не було враховано судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення, а тому частково задовольняє апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 та залишає без задоволення апеляційну скаргу відповідача АТ «Українська залізниця».

Відповідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з чим, колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру судового збору, стягнутого з АТ «Українська залізниця» на користь держави та збільшує цей розмір з 1 200 гривень до 2 500 гривень, тобто до одного відсотка від стягнутого розміру моральної шкоди.

Крім того, з відповідача на користь держави, підлягає стягненню судовий збір 3 750 гривень за подання позивачем апеляційної скарги.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 лютого 2024 року в частині визначення розміру моральної шкоди, стягнутої з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 , змінити, збільшивши цей розмір зі 120 000 гривень до 250 000 гривень без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 лютого 2024 року в частині визначення розміру судових витрат, стягнутих з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави, змінити, збільшивши цей розмір з 1 200 гривень до 2 500 гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги позивачем в розмірі 3 750 гривень.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 30 вересня 2024 року.

Головуючий О.І. Корчиста