КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/6273/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2024 року м. Київ

Справа № 753/10230/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 вересня 2023 року, ухвалене у складі судді Колесника О.М.,

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

встановив:

У червні 2023 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення аліментів, у якому просила стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини, в розмірі 1/4 всіх видів доходу (заробітку) щомісяця, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подання заяви до суду.

Посилається на те, шо з 11 березня 2015 року по 03 лютого 2020 року перебувала у зареєстрованому шлюбу із відповідачем ОСОБА_1 , що підтверджується рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03.02.2020 року у справі № 753/19134/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1 , змінила прізвище ОСОБА_3 на нове прізвище « ОСОБА_3 .

Мають спільну малолітню доньку - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 . Дитина постійно проживає разом з позивачем, відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, ухиляється від виконання свого обов`язку.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 20 вересня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15 червня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить рішення суду змінити в частині визначення розміру аліментів, та стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/8 частини заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15 червня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Вказує, що не погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром аліментів, адже з урахуванням середньомісячного доходу відповідача, присуджена 1/4 частина заробітку (доходу) ОСОБА_1 є значно більшою сумою коштів, ніж та, яка дійсно витрачається позивачем в місяць на утримання дитини та не відповідає вимогам розумності та співмірності витрат. Середня заробітна плата відповідача на місяць становить 100 000 грн. та дає можливість матеріально утримувати доньку, але розмір аліментів, визначений судом, є надмірним та таким, що в десятки разів перевищує потреби дитини.

Також вважає, що позивач не надала підтверджень, що на утримання дитини вона витрачає 53 545 грн. 16 коп., а також в матеріалах справи відсутні підтвердження доходів позивача, які свідчать про складне матеріальне становище дитини.

Стверджує, що добровільно надає допомогу на утримання дитини, проте надання допомоги у таких обсягах позивач вважає недостатньою для забезпечення потреб дитини.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , вважаючи доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, необґрунтованими, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Зазначає, що позивачем надано достатньо доказів, які знаходяться в матеріалах справи, про те, що дитина перебувала та перебуває на повному утриманні позивача, а саме: витрати по сплаті дитячого садка, школи, лікарні, гуртки.

Вважає, що відповідач не надав до суду першої інстанції доказів, які підтверджують перебування на його утриманні батьків та дружини.

Додатково повідомляє про необхідність стягнення витрат на професійну правову допомогу адвоката, які вона понесла у зв`язку з розглядом справи у Київському апеляційному суді, у розмірі 3000 грн., що підтверджується копією договору про надання правничої допомоги від 04.04.2023 року, актом виконаних робіт від 07.02.2024 року та прибуткового касового ордеру від 07.02.2024 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 08 травня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1600.

Судом також встановлено, що сторони проживають окремо. Дитина проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні.

Відповідач добровільно надає допомогу на утримання дитини, проте, надання допомоги у таких обсягах позивач вважає недостатньою для забезпечення потреб дитини.

Судом також встановлено, що відповідачем перераховувалися на рахунок позивача кошти на утримання доньки, що підтверджується наданими до відзиву квитанціями.

Наведене свідчить про здійснення відповідачем сприятливих умов для фізичного, розумового та духовного розвитку дитини. Проте, добровільне матеріальне забезпечення не виключає права стягувача у будь-який час звернутися до суду з заявою про стягнення аліментів.

Виходячи із обставин справи, суд першої інстанції дійшов висновку, що розмір аліментів - 1/4 частина від усіх видів заробітку (доходу) є необхідним і достатнім для забезпечення належного утримання дитини, оскільки рівнозначний обов`язок щодо утримання доньки покладається також на позивача по справі (ст. 141 СК України).

Згідно з ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Встановивши, що донька сторін проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку досягнуто не було, суд першої інстанції, відповідно до положень ст. 180 СК України, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання їх неповнолітньої доньки аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 15.06.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

За таких обставин, аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, виходячи із принципу справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи обов`язок батьків утримувати свою дитину, її вік та стан здоров`я, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, зважаючи на те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, апеляційний суд вважає, що стягнення аліментів у визначеному судом першої інстанції розмірі є справедливим, достатнім, та таким, що відповідає потребам дитини відповідного віку.

Заперечуючи в суді першої інстанції проти позовних вимог в частині визначення частки в розмірі від усіх видів заробітку, відповідач у відзиві на позовну заяву погоджувався на стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі, що еквівалентна 200 доларів США, що становило на той час 7213 грн.

Заперечуючи в апеляційній скарзі проти визначеного судом розміру частки від заробітку, що підлягає стягненню на утримання дитини, відповідач посилався на те, що він є військовослужбовцем, розмір його заробітної плати у вересні 2023 року становив 107 090 грн. 28 коп., тому частина від заробітку складає суму 26 772 грн. 58 коп., що значно перевищує необхідний розмір коштів на утримання дитини. Враховуючи, що позивачем не надано доказів, що вона витрачає щомісячно 53 545 грн. 16 коп. на утримання дитини , також не надала доказів на підтвердження свого доходу, та враховуючи ту обставину, що відповідач до пред`явлення позову щомісячно надавав необхідну суму коштів на утримання дитини, відповідач вважає, що даний позов було подано позивачем з метою покращення свого власного фінансового становища шляхом необґрунтовано завищеного розміру аліментів.

Проте колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції щодо визначення частки від заробітку 1/ 4, що підлягає стягненню на користь позивача як аліменти на утримання дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до позовної заяви було додано довідку від 05.04.2023 року, видану директором Школи І-ІІІ ступенів № 284 Дарницького району м. Києва, з якої вбачається, що ОСОБА_6 навчається у 2-Б класі вказаної школи ( а.с. 11).

З наданої класним керівником та директором школи № 284 Дарницького району м. Києва характеристики на ученицю ОСОБА_6 , 2015 року народження, вбачається, що дівчинка навчається на очній формі навчання, систематично відвідує заняття, бере участь у повсякденному житті класу. Мати ОСОБА_3 займається вихованням дитини, регулярно цікавиться шкільним життям дитини, приводить до школи дитину вчасно. Дівчинка має всі необхідні речі для навчання, завжди охайно одягнена, відвідує групу продовженого дня, завжди має кошти на обід. Батько ОСОБА_1 з сім`єю не проживає, з класним керівником зв`язку не підтримує. ( а.с. 12).

Згідно з довідкою директора Центру по роботі з дітьми та молоддю за місцем проживання Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 04.04.2023 року, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відвідує гурток «Творча майстерня» в клубі «Зміна» «Світязь» ( а.с. 16).

Як вбачається з відзиву на позовну заяву та доданих квитанцій про сплату коштів відповідачем на користь позивача на утримання дитини, ОСОБА_1 було сплачено : у серпні 2021 року - 200 грн., у вересні 2021 року - 1000 грн., у жовтні 2021 року - 3350 грн., у листопад 2021 року - 2100 грн., у грудні - 1850 грн., у січні 2022 року - 1300 грн., у лютому 2022 року - 1950 грн., у липні 2022 року - 1500 грн., у серпні 2022 року - 1500 грн., у жовтні 2022 року - 1000 грн., у грудні 2022 року - 2500 грн., у лютому 2023 року - 4200 грн., у червні 2023 року - 5000 грн.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років становить : з 01 січня 2022 року - 2618 грн., з 01 липня 2022 року - 2744 грн., з 01 грудня 2022 року - 2833 грн.

З викладеного вбачається, що до пред`явлення даного позову ОСОБА_3 кошти на утримання дитини відповідач надавав переважно у мінімальному розмірі, визначеному законодавством, та нерегулярно, зокрема за період з березня по червень 2022 року, за вересень та листопад 2022 року, з березня по травень 2023 року доказів про сплату коштів на утримання дитини матеріали справи не містять.

Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_3 , солдат ОСОБА_1 з 05 січня 2023 року перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_3 .

Відповідно до виписки АТ КБ «Приватбанк» з карткового рахунку ОСОБА_1 станом на 04 серпня 2023 року, відповідач отримував заробітну плату : у лютому 2023 року - 38 561 грн. 63 коп., у березні 2023 року - 23 150 грн. 15 коп., у квітні та травні 2023 року - по 22 998 грн. 35 коп. щомісяця, у червні 2023 року - 55 503 грн. 35 коп., у липні 2023 року - 59 593 грн. 35 коп., а всього за вказаний період - 222 805 грн. 18 коп.

З викладеного вбачається, що середньомісячний розмір заробітної плати відповідача за вказаний період часу становить 37 134 грн. 20 коп., з якого частина становить - 9283 грн. 60 коп.

Отже, судом першої інстанції, при визначенні частки, що буде стягуватись із заробітку відповідача на утримання дитини належним чином враховано ті обставини, що дитина проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні, що на відповідача, як на батька покладено однаковий з позивачем обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не було досягнуто, враховано стан здоров`я та матеріальне положення дитини, стан здоров`я та матеріальне положення відповідача, який в силу свого віку є працездатним, працює та на час розгляду справи судом першої інстанції отримував дохід у зв`язку з проходженням військової служби.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд враховує, що дохід, який наразі є у відповідача відповідно до банківської виписки з карткового рахунку від 04 серпня 2023 року, не є стабільним, оскільки залежить від місця військової служби та безпосереднього перебування військовослужбовця у зоні бойових дій, що не можливо вважати стабільно високим заробітком, частина якого перевищує розумний та достатній розмір на утримання дитини для забезпечення її гармонійного розвитку.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Статтею 186 СК України передбачено, що контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці.

У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 263-265 ЦПК України правильно встановив правовідносини, що склалися між сторонами, надав правильну правову оцінку заявленим сторонами доводам та наданим доказам і дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

В апеляційній скарзі відповідач посилався на його стабільно високий заробіток та відсутність достатніх підстав вважати, що частина від заробітної плати, розмір якої становить 107 тисяч гривень, відповідно 1/4 частина у грошовому виразі становить 26 тисяч гривень, є необхідною та розумною сумою для забезпечення потреб 9-річної дівчинки, враховуючи, що мати дитини не надала доказів розміру витрат на дитину в сумі 53 тисячі гривень щомісяця. На підтвердження вказаних доводів відповідач надав банківську виписку від 28 вересня 2023 року, з якої вбачається, що сума заробітної плати за вересень становить 107 090 грн. 28 коп.

Проте вказані доводи та наданий позивачем новий доказ - копія виписки по картці/рахунку від 28.09.2023 року, не можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги, оскільки оскаржуване рішення ухвалено судом 20 вересня 2023 року, та на час ухвалення оскаржуваного рішення зазначена обставина ( розмір отриманої заробітної плати у вересні 2023 року) не існувала, а новий доказ був створений 28 вересня 2023 року, тобто після ухвалення рішення судом.

Частинами. 2, 3 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 15 травня 2024 року у справі № 367/8144/2 , «під час апеляційного перегляду справи суд перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції.»

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2021 року у справі № 509/4286/16-ц (провадження № 61-2393св21) зазначено, що «така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 367 ЦПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів».

Таким чином, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що зводяться до незгоди із часткою від заробітку, яка визначена судом до стягнення з відповідача на утримання доньки, адже відповідач жодним чином не обґрунтував, яким чином стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини від заробітку вплине на його матеріальне становище, та не надав жодних доказів розміру щомісячних витрат на утримання непрацездатних батьків та дружини.

Отже, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач є працездатним та має стабільний заробіток, у вигляді щомісячної заробітної плати, а тому спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання своєї неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини від його офіційного заробітку.

Доводи відповідача та його представника про те, що достатнім розміром аліментів буде 1/8 частка від заробітку не можуть бути прийняті до уваги апеляційним судом, оскільки зазначених заперечень відповідач не висловлював у відзиві на позовну заяву та вони не могли бути оцінені судом першої інстанції. При цьому, виходячи із суми середнього заробітку відповідача за період лютий - липень 2023 року та грошової суми у розмірі 7213 грн., яку погоджувався сплачувати відповідач щомісячно на утримання дитини, зазначена сума становила 1/5 частку від середнього заробітку відповідача за вказаний період.

Доводи апеляційної скарги щодо перебування на утриманні відповідача непрацездатних батьків, колегія суддів відхиляє, оскільки доказів, які б свідчили, що батьки, які є пенсіонерами за віком та мають самостійне джерело доходу у вигляді пенсії, проживають разом з відповідачем та саме відповідач несе витрати по їх утриманню, а також доказів відсутності у батьків власного доходу, матеріали справи не містять.

При цьому, необхідність утримувати непрацездатних батьків не виключає обов`язку відповідача забезпечити належне утримання своєї доньки, яка цього потребує.

Таким чином, оцінюючи надані сторонами докази в їх сукупності, з`ясувавши та проаналізувавши вказані обставини, врахувавши матеріальне становище відповідача, розмір щомісячного доходу якого є не стабільним, доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів відхиляє.

Отже, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні суду. Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Отже, рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Частинами 2-4 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частин 5, 6 статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч.1, ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Відповідно до висновків Верховного Суду у постановах від 19 січня 2023 року у справі № 345/136/18, від 22 березня 2023 року у справі № 758/6113/19 суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд вважає, що висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав непов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання відповідачів про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові від 22 березня 2023 року у справі № 758/6113/19 Верховний Суд, зменшуючи розмір заявленої до стягнення суми витрат на правову допомогу, за відсутності клопотання іншої сторони про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, зазначив наступне.

« Суд зазначає, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою-п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України.

При цьому такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до пункту 4 частини третьої статті 137 ЦПК України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до пункту 2 частини третьої статті 141 цього Кодексу (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем разом з відзивом на апеляційну скаргу подано договір від 04.04.2023 року № 04/23-ЦС про надання правничої допомоги, укладеного між адвокатом Кириленко Р.О. та позивачем ОСОБА_3 , прибутковий касовий ордер № 08/04/23-ЦС від 08.02.2024 року на підставі п.5.3 договору № 04/23-ЦС про надання правової допомоги від 04.04.2023 року та надання правової допомоги за 08.02.2024 року у справі № 753/10230/23, а також акт виконаних робіт щодо надання правової допомоги № 08/04/23-ЦС від 08.02.2024 року.

Оплата за даним договором за надання правової допомоги становить 3000 грн. Заперечень щодо співмірності заявленої суми витрат на правову допомогу від представника відповідача не надходило.

Разом з тим, визначаючи суму витрат, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, апеляційний суд виходить із критеріїв, визначених частиною 3 ст. 141 ЦПК України, які мають бути застосовані судом незалежно від заяви іншої сторони щодо співмірності заявлених витрат критеріям, визначеним у ч. 4 ст. 137 ЦПК України.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, колегія суддів враховує, що витрати на правову допомогу, заявлені до стягнення представником позивача, пов`язані з розглядом справи, проте вважає, що зазначені витрати не у повному обсязі відповідають критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, адже витрати позивача на правову допомогу адвоката щодо складання відзиву на апеляційну скаргу, загальним обсягом три сторінки, в сумі 3000 грн. є значно завищеними, не відповідають обсягу виконаних адвокатом робіт, зазначений розмір не є обґрунтованим та не пропорційним до предмета спору.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зменшення заявленої суми судових витрат в розмірі 3000 грн. та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 1000 грн.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 375, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 вересня 2023 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1000 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.