Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/678/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.05.2024 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд, Закарпатської області у складі головуючого судді А.А.Надопта, секретар судового засідання О.М.Стрижак, за участі позивачки та її представника адвоката В.В.Нечаєва, відповідача та його представника адвоката С.Я.Томаша, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача- орган опіки та піклування Виноградівської міської ради про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому зазначає, що 07.09.2013р. між нею та відповідачем було укладено шлюб у виконкомі Великоком`ятівської сільської ради Виноградівського району за активним записом №14. Від шлюбу у них 10.09.2014р. народилася одна дитина - донька ОСОБА_3 .

Обгрунтовуючи свої вимоги позивачка вказує, що Виноградівським районним судом 13.04.2016р. за №299/888/16-ц шлюб між ними було розірвано та вирішено стягувати з відповідача аліменти у розмірі 1050 гривень щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення законної сили і до досягнення дитиною повноліття, оскльки спільне життя у них не склалося, ще в лютому 2015р. відповідач залишив її з дитиною і з того самого моменту проявляє абсолютну байдужість до дитини, не виявляє інтересу, не сплачує аліменти та жодним чином не бере участі у житті доньки.

Позивачка вказує, що відповідач має іншу сім`ю та інших дітей, яких любить, фінансово забезпечує та виховує, і вже 9 років відповідач не виявляє жодного бажання бути присутнім у житті їх спільної дочки, яка його як «батька» не пам`ятає і не знає зовсім, спогадів із ним у неї немає. Позивачка перебуває у другому зареєстрованому шлюбі від 22.022019р. із ОСОБА_4 , про що складено відповідний актовий запис №2 Виконавчим комітетом Оноцької сільської ради Виноградівського району Закарпатської області. Після реєстрації шлюбу змінила прізвище із ОСОБА_1 на ОСОБА_1.

Обгрунтовуючи позов позивачка стверджує, що дочка своїм єдиним і справжнім батьком ОСОБА_6 .Деяка, який приймає активну участь у її житті, займається вихованням, приділяє багато уваги дитині, забезпечує, підтримує та сприяє її всебічному розвитку. Спільні зусилля та відданість Позивачки та її чоловіка ОСОБА_7 створюють благополучне середовище для зростання та самореалізації особистості дитини. Його активна участь, здатність вислуховувати та розуміти потреби дитини є важливим фактором в побудові відносин між батьками і дитиною. Такий підхід сприяє нормальному фізичному та духовному розвитку дитини, а також визначає позитивне середовище для її самоусвідомлення та формування цінностей. Саме Позивачкою та її чоловіком постійно створюються умови проживання для дітей, забезпечується харчування, догляд, лікування, навчання, вони турбуються про чистоту, дитина завжди доглянута, охайна, чисто та гарно одягнена, багато часу проводить на свіжому повітрі, смачно та корисно харчується, комунікує з іншими дітьми, соціально розвивається, відвідує дитячі майданчики тощо. І жодного відношення до всього перерахованого Відповідач не має і ніколи не мав, оскільки ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню доньки, не цікавиться її життям вже протягом 9-ти років не відвідував і не відвідує її всі ці 9 років, як висновок - дитина навіть не знає як виглядає її біологічний батько.

Дитина на повному утриманні Позивачки та її чоловіка ОСОБА_7 , якого ОСОБА_8 вважає своїм єдиним та рідним батьком і навіть прагне змінити прізвище біологічного батька « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 ». І всі шкільні зошити вона підписує прізвищем « ОСОБА_1 », це є відображенням того, наскільки велику та важливу роль відіграє ОСОБА_7 у житті ОСОБА_8 . Також все це свідчить про те, що навіть сама дитина не хоче бути пов`язаною із так званим «батьком», якого на вулиці серед інших людей вона навіть не впізнає.

Станом на лютий 2024 року Відповідач злісно ухиляється від сплати аліментів, участі у вихованні доньки не приймає, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з нею, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». А так як відповідач не виконує рішення суду, аліменти не сплачує, то у нього виникла значна заборгованість по сплаті аліментів.

Позивачка вважає, що факт ухилення Відповідача від виконання батьківських обов`язків підтверджено належними та допустимими доказами, а тому позов є підставним та підлягає до задоволення, а відтак позивачка просить суд позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (код НОМЕР_1 ), батьківських прав щодо неповнолітньої доньки- ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишивши її на утриманні матері - ОСОБА_1 .

В судовому засіданні позивачка, яку повністю підтримала і її представник, свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві та просила такі задоволити.

Відповідач в судовому засіданні, якого підтримав і його представник, заперечував проти задоволення даного позову, оскільки доказів того, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків - не існує та позивачкою належним чином не доведено даний факт, а заборгованість по сплаті аліментів - не є аргументом та підтвердженням того, що батько свідомо ухиляється від свого обов`язку щодо отримання доньки.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач подав відзив на позов, який підтримав і у суді, та вказав, що після розірвання шлюбу, між ними з позивачкою було досягнуто усної згоди про зустрічі з дочкою. Пізніше, 19.05.2016 року, позивача надала йому письмову розписку зі змісту якої вбачалось, що якщо він сплачуватиме щомісячно аліменти на дитину то вона не робитиме перешкод в моєму спілкуванні з дитиною, а після досягнення дитиною 3 років навіть надасть можливість бачитись з дитиною без своєї особистої присутності (дана розписка міститься в матеріалах справи. Після досягнення даної угоди, він почав сплачувати аліменти, шляхом сплати коштів на домашню адресу позивачки, через відділення Укрпошти, що підтверджується квитанціями Укрпошти, які наведені нижче: - Квитанції про сплату аліментів за 2016р.- було сплачено 9450 грн. аліментів на утримання дочки ОСОБА_8 . Квитанції про сплату аліментів за 2017р.- було сплачено 12600 грн. аліментів на утримання дочки ОСОБА_8 . Квитанції про сплату аліментів за 2018р.- сплачено 12600 грн. аліментів на утримання дочки ОСОБА_8 . Квитанції про сплату аліментів за 2019р.- сплачено 12600 грн. Квитанції про сплату аліментів за 2020р.- сплачено 10500 грн. Квитанції про сплату аліментів за 2021р.- сплачено 12600 грн. Квитанції про сплату аліментів за 2022р.- сплачено 9450 грн. Всього в 2023 році на домашню адресу позивачки через Укрпошту, ним було сплачено 1050 грн. аліментів на утримання дочки ОСОБА_8 . Квитанції про сплату аліментів за 2024 рік, а саме: за 23.02.2024 рік на суму 2100 грн. В 2024р. ним було сплачено 2100 грн. аліментів на утримання дочки ОСОБА_8 , тобто в сукупності в період з 2016 року по 2024 рік, на домашню адресу позивачки відповідач сплатив 9450+12600+12600+12600+10500+12600+9450+1050+2100 = 82 950 грн. (вісімдесят дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят гривень) аліментів на утримання дочки ОСОБА_8 .

Однак, Позивачка відмовлялась отримувати ці кошти у відділеннях Укрпошти, а тому всі його оплати знову повертались до нього, а на запитання, чому вона відмовляється отримувати кошти, вона відповіла, що вона зможе прожити без «його аліментів». В свою чергу, він не переставав справно, щомісячно сплачувати аліменти, які визначив рішенням суд, ніколи не відмовлявся утримувати власну дочку та завжди жив надією на те, що ОСОБА_10 змінить своє ставлення до мене, однак, дива не сталось. З початку їх розлучення позивачка виконувала свої обіцянки, які вона ж і надала в розписці від 19.05.2019 року, тобто надавала йому можливість бачитись з дочкою, доказом цьому є фото зроблені на телефон, (роздруківка фото додається до відзиву), однак з часом вона почала відмовляти йому в побаченнях з дитиною. Він жодного дня не ухилявся від сплати аліментів, що підтверджується квитанціями про їх сплату, натомість це Позивачка ухилялась від отримання сплачених ним аліментів; Виконавчий документ Позивачці видано 29.01.2024 року, що свідчить про те, що до цієї дати вона не була зацікавлена в його отриманні, таким чином на мою думку вона сама штучно мала намір створити мені заборгованість зі сплати аліментів на дочку. Що стосується заборгованості, яка зазначена Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженні №74031006 за період з 13.04.2016 року по 30.01.2024 року сума заборгованості в якому зазначена 110541,50 грн. Після того як він дізнався про наявність відкритого виконавчого провадження по аліментах він самостійно сплатив два платежі через депозитний рахунок виконавчої служби, а саме: платіж в розмірі 9000 грн. від 28.02.2024 року та платіж в розмірі 10000 грн. від 13.03.2024 року .(копії квитанцій додаються до відзиву). Крім того, в с.В.Ком`яти співробітниця пошти - ОСОБА_11 повідомила, що остання сума аліментів в розмірі 2100 грн., яку він сплачував в лютому 2024 року через Укрпошту на домашню адресу Позивачки, знову йому повертається, позаяк позивачка відмовилась отримувати виплату, мотивуючи це тим, що на пошті зазначено аліменти для ОСОБА_1 , а вона вже не Цупик, а ОСОБА_1. Що стосується фізичного та духовного розвитку дитини, в якому він не приймав участі, то все це створено штучно Позивачем, адже вона не надавала жодної можливості бачитись з дитиною, спілкуватись з нею, дбати про неї, жодного разу вона не відпустила дитину в гості до його батьків, все це було позивачкою штучно влаштовано, щоб дитина не знала відповідача як батька. В свою чергу він не хотів травмувати дитину, та чекав моменту коли вона підросте, зможе сама все переосмислити і він зможе налагодити з нею контакт, тобто моменту коли дитина матиме власну думку, а не думку позивачки і відповідно коли зможе сама прийняти рішення чи спілкуватись з ним як з батьком чи ні, однак позивачка не бажає цього, а тому намагається створити образ поганого батька та злісного неплатника аліментів, хоча це не відповідає дійсності.

Він є працевлаштований- працює медбратом в КНП «Виноградівська районна лікарня» та отримує офіційну заробітну плату, сплачує податки з доходів та військовий збір, крім того щомісячно сплачував аліменти на утримання рідної дочки. З 14.08.2021р. він перебуває в шлюбі з ОСОБА_12 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , в якому у них народився син ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 ).

Згідно Акту обстеження матеріально-побутових умов від 27.02.2024р. за №42, в його сім`ї створені нормальні умови проживання. Згідно Витягу з інформаційно - аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості», він до кримінальної відповідальності не притягався, незнятої чи непогашеної судимості не має, в розшуку не перебуває.(копія витягу додається). Згідно характеристики від 26.02.2024 року №22.4-07/154, підписаної Старостою Велико-Ком`ятського старостинського округу М.Гарбалюк, за час проживання у селі відповідач зарекомендував себе з позитивної сторони, жодних зауважень/нарікань з боку міської влади або збоку сусідів та мешканців села відносно мене не було.

В суді відповідач вказував, що на розгляді Виноградівського районного суду перебуває справа №299/1712/24, за його позовом ОСОБА_14 .ОСОБА_1 про визначення графіку побачень з дитиною та визначення часу спільного відпочинку з дитиною в період канікул.

Крім того зазначав, що 13.03.2024 року в рамках ВП №74031006 він здійснив ще один платіж на 10000 грн., а отже, сума заборгованості станом на сьогоднішній день становить 93208,50 грн. та готовий погасити всю заборгованість одним платежем.

Відповідач також просить увагу звернути і на Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав його - ОСОБА_2 , відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 №02.1-15/900 від 26.02.2024 року, та вважає його сфабрикованим та таким, що не відповідає дійсності, а відтак у позові просив відмовити повністю.

Представник третьої особи- Органу опіки та піклування Виноградівської міської ради в судове засідання не з`явився, подав до суду 26.02.2024р. Висновок органу опіки та піклування №02-15/900 від 26.02.2024р. про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо його неповнолітньої доньки ОСОБА_8 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , який просив взяти до уваги при винесенні рішення по суті, а справу провести без їх участі.

Отже, заслухавши пояснення позивачки, яка наполягала на задоволенні її вимог, заперечення відповідача щодо позовних вимог, в яких він просив відмовити повністю, заслухавши пояснення свідка ОСОБА_15 .ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв`язку, в тому числі і зміст Висновку органу опіки та піклування Виноградівської міської ради від 26.02.2024р. про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо його неповнолітньої дочки ОСОБА_8 , суд приходить до наступного.

Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод 1950р. кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановлений законом, який вирішить спір щодо його права та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суди, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України, розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя (ст.5 ч.1 ЦПК), суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Завданнями цивільного судочинства (ст.2 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.89 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.76-88 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.12,13,78,81,82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Суд вважає, що правовідносини, які склались між сторонами, врегульовані нормами Сімейного Кодексу України.

При вирішенні даного спору суд виходить з того, що право на особисте та сімейне життя гарантовано Конституцією України, згідно до якої ніхто не може зазнавати втручання в його особисте та сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст.32 Конституції України); сім`я, дитинство, материнство та батьківство охороняється державою (ст.51 Конституції України).

Батьки у відповідності до ст.164 ч.1 СК України можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї з моменту народження, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладаються однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Діти та батьки відповідно до ст.14 Закону України «Про охорону дитинства» не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Окрім цього, Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, і це можна виправдати лише за поодиноких обставин.

Зокрема, під час розгляду справи українські суди дійшли висновку, що умови проживання дітей були небезпечні для життя і здоров`я, морального виховання (діти були брудними й голодними, стояли на обліку в диспансері, займалися бродяжництвом). Однак ЄСПЛ не погодився, що матеріально-побутові умови дітей були справді небезпечними для їхнього життя і здоров`я.

При цьому ЄСПЛ наголосив, що між інтересами дитини й інтересами батьків має існувати справедлива рівновага, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу треба приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою і значенням повинні переважати над інтересами батьків.

Визначаючи основні інтереси дитини в кожному конкретному випадку, слід враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли сім`я особливо непридатна або виразно неблагополучна; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечити її розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, яке не є неблагополучним.

З огляду на принципи, проголошені Європейським судом з прав людини, для розлучення дитини з батьками суд встановлює: 1) провинну поведінку батьків; 2) справжню небезпеку умов для дитини; 3) доказову базу зазначених обставин; 4) застосування тимчасових проміжних заходів до батьків; 5) обов`язкове слухання свідчень самої дитини.

Сімейний кодекс України закріпив вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав і найпоширеніші з них це ухилення від виконання своїх обов`язків із виховання дитини

Як визначив Верховний Суд України, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків - це коли вони не дбають про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя.

Мається на увазі, що батьки не забезпечують необхідне харчування, медичний догляд, лікування дитини, а це негативно впливає на її фізичний розвиток як складник виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, потрібному для її нормального самоусвідомлення; не дають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для здобуття освіти.

З матеріалів справи у суді встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 07.09.2013р., який було укладено у виконкомі Великоком`ятівської сільської ради Виноградівського району за активним записом №14. Від цього шлюбу у подружжя 10.09.2014р. народилася одна дитина - донька ОСОБА_3 .

Рішенням Виноградівського районного суду від 13.04.2016р. за №299/888/16-ц шлюб між сторонами був розірваний та стягнуто з відповідача аліменти у розмірі 1050 гривень щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення законної сили і до досягнення дитиною повноліття

Станом на лютий 2024р. за період з 13.04.2016р. по 30.01.2024р. існує заборгованість відповідача по оплаті аліментів у розмірі 110 541,50 грн., що підтверджується Розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 30.01.2024р., виданого Виноградівським відділом ДВС у Берегівському районі Закарпатської області, а відтак позивачка, вважаючи, що відповідач злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, просить суд позбавити відповідача батьківських прав щодо їх спільної дитини ОСОБА_8 - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Між тим, згідно ст.ст.3,4,5 Конвенція ООН про права дитини, яка прийнята 20.11.1989р. Генеральної Асамблеї ООН, яка ратифікована та набула чинності в Україні з 27.09.1991р., усі дії щодо дитини мають виконуватися в інтересах дитини. Якщо рідні, або ті особи, які несуть відповідальність за дитину, недбало виконують свої обов`язки, держава має забезпечити дитині належний догляд і піклування. Держава має вживати всіх необхідних заходів для реалізації прав дитини. Держава не може залишати поза увагою права дитини.

У преамбулі до зазначеної Конвенції зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні; батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ст.18 Конвенції про права дитини).

Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію (ст.9 Конвенції).

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959р., як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Дитині повинні бути надані всі можливості та сприятливі умови для фізичного, розумового, духовного, морального розвитку, дитина повинна зростати під піклуванням та відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, морального та матеріального забезпечення, дитина має право на освіту, яка має бути обов`язковою, сприяти її загальнокультурному розвитку, відповідальність за освіту та навчання дитини лежить перш за все на її батьках.

Зазначенні міжнародні стандарти відображені в національному законодавстві, зокрема, статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов`язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя.

Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, установленої законом. Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно положень Закону та роз`яснень, даних у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав"(зі змінами, внесеними згідно з постановою Верховного Суду № 20 від 19 грудня 2008 року) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є таким, коли суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися сторони як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених належними і допустимими доказами, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, правильно витлумачивши ці норми .

Звертаючись до суду з даним позовом, з урахуванням позовних вимог, позивачка виходила з того, що відповідач злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню своєї неповнолітньої дочки, не цікавиться станом її здоров`я, розвитком, успіхами у школі, а також не сплачує призначенні судом аліменти, у зв`язку з чим виникла значна заборгованість, проте з такими доводами погодитися не можна, оскільки позивачка, звертаючись до суду з даним позовом, в порушення вимог ст.ст.12,13 ЦПК України достовірними та належними доказами не довели, які безспірні докази свідчать про свідоме злісне ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, у чому полягає винна поведінка відповідача, свідоме нехтування ним своїми обов`язками, чи вживалися до нього заходи реагування, чи виходячи з інтересів дитини та конкретних обставин справи немає можливості попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, хоча наведення і доказування цих обставин має істотне значення для правильного вирішення справи.

Так, Пленум Верховного Суду України в пунктах 15,16 постанови від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки на підставах, передбачених ст.164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, установленої законом, зокрема, частиною 1 ст.164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.16 постанови Пленуму від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормальному самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов`язків, проте таких фактів, які можна розцінити як ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків, позивачка в порушення вимог ст.ст.12,13 ЦПК України не навела, як і не довели вини відповідача та свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками щодо їх спільної дочки.

Обгрунтовуючи свої вимоги щодо підстав для позбавлення відповідача батьківських прав щодо їх дочки, окрім вищенаведеного, позивачки послалась на дані Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 30.01.2024р., виданого Виноградівським відділом ДВС у Берегівському районі Закарпатської області, згідно якого у відповідача існує заборгованість по оплаті аліментів у розмірі 110 541,50 грн., даними характеристики позивачки та доньки ОСОБА_8 , однак на переконання суду, як окремо, так і у своїй сукупності ці дані не доводять те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо своєї неповнолітньої дочки або свідомо нехтує ними, а знаходження дочки у позивачки та наявності спору між сторонами щодо аліментних зобов`язань, не є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.

Суд наголошує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на недобросовісних батьків і це можливо лише у випадках визначених статтею 164 СК України, а саме якщо батьки: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Таким чином Законом не передбачено позбавлення батьківських прав батька відносно його дитини, виключно у зв`язку із несплатою ним аліментів на утримання дитини.

При цьому, тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Так, Законом визначено, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

У Постанові від 23 листопада 2021 року справа № 592/17972/19 Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду зазначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Отже, батько (мати) може бути позбавлений батьківських прав, лише у разі, встановлення наявності фактів злісного нехтування ним (ними) своїми батьківськими обов`язками щодо дитини, зокрема врахувавши бажання батька не спілкуватись з дитиною, й не бажання приймати участь у вихованні дитини.

При цьому, позбавити батьківських прав батька лише у зв`язку із несплатою ним аліментів, про що фактично і заявлений позов, є неможливим, оскільки в такому випадку, буде здійснено розірвання сімейних зв`язків, що означатиме позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. А доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача, однак як встановлено у суді, позивачка цього не зробила.

Таким чином, несплата аліментів відповідачем (наявність заборгованості по аліментах) може слугувати лише додатковим доказом в сукупності з іншими доказами у справі про позбавлення батьківських прав, аж ніяк не самостійною підставою позбавлення батьківських прав.

Статтею 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Між тим, з Висновку Органу опіки та піклування Виноградівської міської ради від 26.02.2024р. встановлено, що Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача щодо його неповнолітньої дочки ОСОБА_8 .

Так, орган опіки і піклування не лише має право подати такий позов, а і є обов`язковою стороною під час розгляду цієї категорії справ: саме орган опіки і піклування в кожній справі надає суду свій висновок про доцільність позбавлення батьківських прав, і суд має право не погодитися з висновком органу опіки і піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), лише якщо він недостатньо обґрунтований, суперечить інтересам дитини.

З приводу цього суд зазначає, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Разом з тим, суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).

Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

На підставі наведеного суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав щодо його дочки ОСОБА_8 , оскільки у ньому не встановлено фактів, які б свідчили про те, що позбавлення відповідача батьківських прав є заходом впливу, який найкраще відповідає інтересам дочки. Вказаний висновок не містить відомостей про те, що відповідач був заслуханий органом опіки та піклування.

Натомість у судовому засіданні встановлено, що відповідач офіційно працевлаштований- працює медбратом в КНП «Виноградівська районна лікарня» та отримує офіційну заробітну плату, сплачує податки з доходів та військовий збір, крім того щомісячно сплачував аліменти на утримання рідної дочки.

Окрім того, з 14.08.2021р. він перебуває в шлюбі з ОСОБА_12 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , в якому у них народився син ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 . Згідно Акту обстеження матеріально-побутових умов від 27.02.2024р. за №42, в сім`ї відповідача створені нормальні умови проживання.

Станом на 28,02,2024 року відповідач, згідно Витягу з інформаційно - аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості», до кримінальної відповідальності не притягався, незнятої чи непогашеної судимості не має, в розшуку не перебуває.(копія витягу додається).

Згідно характеристики від 26.02.2024 року №22.4-07/154, підписаної Старостою Велико-Ком`ятського старостинського округу М.Гарбалюк, відповідач зарекомендував себе з позитивної сторони, жодних зауважень/нарікань з боку міської влади або збоку сусідів та мешканців села відносно нього не було.

В суді відповідач вказував, що він любить свою дочку ОСОБА_8 , про що свідчать численні світлини, долучені до матеріалів справи.

Окрім того, на розгляді Виноградівського районного суду перебуває справа №299/1712/24, за позовом ОСОБА_16 ОСОБА_1 про визначення графіку побачень з дитиною та визначення часу спільного відпочинку з дитиною в період канікул, що свідчить про його бажання приймати активну участь у житті та вихованні своєї дочки.

Як встановлено у суді, відповідач оплатив частково борг по аліментам, а відтак сам факт цього є підтвердженням того, що відповідач не самоусунувся і не забув про свою доньку, не ігнорував свої батьківські обов`язки, а намагався допомагати своїй дочці, залишався відданим батьківським обов`язкам та виявляв небайдужість до благополуччя своєї дитини.

Більше того, небайдужість відповідача до своєї доньки підтверджується також і поданим до суду відзивом на позов, та активне відстоювання своєї позиції у суді, що у сукупності також спростовує доводи позивачки про те, що відповідач не виявляє жодного бажання приймати участь у вихованні дочки, не цікавиться життям та здоров`ям доньки, її розвитком.

Посилання позивачки, як на обґрунтування своїх вимог, і на те, що вона зареєструвала шлюб із ОСОБА_17 .ОСОБА_1, і з того часу вітчим виховує доньку ОСОБА_8 , матеріально її утримує, а відтак теперішній чоловік позивачки повністю замінив дитині батька, а відповідач по справі ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини та матеріальному її забезпеченню, суд також відхиляє, оскільки проживання дитини в іншій сім`ї, не є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.

Так, ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені у суді факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, як зазначалось вище, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19).

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Отже, вирішуючи заявлений спір, належним чином дослідивши та давши оцінку наданим сторонами доказам, суд дійшов висновку про те, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення батьківських прав відповідача по справі, відсутні. Батько проти позбавлення батьківських прав категорично заперечує, про що вказував у відзиві на позов, під час розгляду справи у суді, має намір на відновлення відносин з дочкою, а позбавлення батьківських прав необхідно розглядати як крайній захід, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

При цьому суд не погоджується і з Висновком органу опіки та піклування Виноградівської міської ради про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки він є недостатньо обґрунтованим, поверхневим та має рекомендаційний характер.

Суд критично оцінює посилання позивачки на те, що їх спільна з відповідачем донька ОСОБА_8 впродовж останіх 5-ти років проживає разом із нею та ОСОБА_18 .Деяком, який замінив їй батька, не є підставою для позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав щодо дочки, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивачка не довела.

Суд також не бере до уваги аргументи позивачки щодо наявної у відповідача заборгованості по аліментам, що на переконання позивачки свідчить про те, що відповідач злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини та матеріальному її забезпеченню, він самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, оскільки наявність такої заборгованості, третину якої він під час розгляду справи сплатив, не є підставою для позбавлення особи батьківських прав.

З огляду на встановлене у судовому засіданні суд приходить до переконання, що з матеріалів справи не вбачається і в ході судового розгляду справи не встановлено беззаперечних і достатніх та належних доказів, які б свідчили про умисне і свідоме ухилення відповідача від виконання ним своїх батьківських обов`язків по вихованню дочки ОСОБА_8 , а відтак відсутні і правові підстави для позбавлення відповідача батьківських прав.

Як зазначав суд вище, позбавлення батьківських прав це крайній захід вплинути на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, тому питання про його застосування суд вирішує лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, а саме ставлення батьків до дітей, а відтак суд може в окремих випадках за доведеної провинної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням характеру поведінки, особи батька й матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. У такому разі він лише попереджає особу про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і покладає на органи опіки й піклування контроль за виконанням нею батьківських обов`язків.

Відповідно до вимог та керуючись ст.ст.10,12, 13,18,81,223,259,263-265 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача- орган опіки та піклування Виноградівської міської ради про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити відповідача ОСОБА_2 про необхідність змінити своє ставлення до виховання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , зокрема, щодо належного виконання своїх аліментних зобов`язань.

Покласти на Орган опіки та піклування Виноградівської міської ради контроль за виконанням відповідачем ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків щодо неповнолітньої дочки ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_2 ..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського Апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду виготовлене 03.06.2024р.

ГоловуючийА. А. Надопта