УХВАЛА

25 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 350/1562/22

провадження № 61-10905ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сердюка В. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рожнятівського районного суду

Івано-Франківської області від 16 жовтня 2023 року та постанову

Івано-Франківського апеляційного суду від 27 червня 2024 року у справі

за позовом ОСОБА_1 до Перегінської селищної ради

Калуського району Івано-Франківської області, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 , про визнання незаконними та скасування

рішень Перегінської селищної ради, визнання права власності на земельні ділянки,

ВСТАНОВИВ:

26 липня 2024 року ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку, звернулася

до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 16 жовтня 2023 року та постанову

Івано-Франківського апеляційного суду від 27 червня 2024 року у цій справі.

Ухвалою Верховного Суду від 16 серпня 2024 року касаційну скаргу

ОСОБА_1 залишено без руху, надано строк для усунення її недоліків, зокрема, запропоновано надіслати на адресу Верховного Суду уточнену редакцію касаційної скарги разом з її копіями відповідно до кількості учасників справи, у якій зазначити конкретні підстави, на яких подається касаційна скарга, передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України, у якій уточнити зміст касаційної скарги

в частині конкретизації дати складання повного тексту постанови апеляційної інстанції.

У вересні 2024 року ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку, направила

до Верховного Суду матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, до яких додала уточнену редакцію касаційної скарги разом з її копіями відповідно

до кількості учасників справи.

Розглядаючи матеріали на усунення недоліків, викладені в ухвалі Верховного Суду від 16 серпня 2024 року, суд приходить до висновку, що заявницею недоліки усунуто частково, оскільки нею виконано вимоги ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху лише в частині конкретизації дати складання повного тексту постанови апеляційної інстанції.

Щодо вимоги ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху в частині направлення на адресу суду уточненої редакцію касаційної скарги разом

з її копіями відповідно до кількості учасників справи, у якій зазначити конкретні підстави, на яких подається касаційна скарга, передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України, то такі заявницею виконані не у повній мірі, виходячи з наступного.

В уточненій редакції касаційної скарги ОСОБА_1 підставою касаційного оскарження рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 16 жовтня 2023 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду

від 27 червня 2024 року зазначає що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах та порушення норм процесуального права, на якій посилається заявник у касаційній скарзі,

що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення

для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.

Разом з тим, ОСОБА_1 в уточненій редакції касаційної скарги не вказує, який саме висновок Верховного Суду відсутній, на її думку, у спірних правовідносинах.

Формальне посилання в уточненій редакції касаційної скарги як на підставу касаційного оскарження рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 16 жовтня 2023 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 27 червня 2024 року на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України не є виконанням вимог ухвали Верховного Суду від 16 серпня 2024 року

в частині зазначення конкретних підстав касаційного оскарження, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 92 Конституції України судоустрій

та судочинство визначаються виключно законами України.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України визначає, що основними засадами судочинства, зокрема, є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово підкреслював,

що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод 1950 року (далі - ЄКПЛ) суд має бути «встановлений законом», що відбиває принцип верховенства права, який є невід`ємною складовою системи захисту, встановленої ЄКПЛ та Протоколами до неї.

Передусім зазначена вимога має тлумачитися буквально з точки зору наявності правової основи існування суду, адже метою її закріплення у пункті 1 статті 6 ЄКПЛ є необхідність забезпечення того, щоб організація судової системи

у демократичному суспільстві регулювалася саме законом, ухваленим парламентом, особливо в державах, де право є кодифікованим. «Закон»

у розумінні пункту 1 статті ЄКПЛ включає передусім законодавство, прийняте для встановлення та визначення компетенції судових органів.

Фраза «встановлений законом» охоплює не лише правову основу існування «суду», однак і дотримання судом правил, якими він має керуватися. Компетенційна складова «суду, встановленого законом» відбиває, зокрема використання судом при розгляді та вирішенні справ виключно повноважень, передбачених процесуальним законодавством.

Тож відповідно до усталеної практики ЄСПЛ вихід суду за межі повноважень, встановлених законом, порушує компетенційну складову поняття «суд, встановлений законом», гарантованого у пункті 1 статті 6 ЄКПЛ.

Отже, виключно законом України, ухваленим Верховною Радою України, можуть визначатися випадки та підстави касаційного провадження; у Верховного Суду відсутні підстави відступавати від приписів закону, крім окремих виключних випадків, коли пряме виконання приписів закону в обставинах конкретної справи не поставить під загрозу порушення саму суть права заявника на доступ до суду, яке гарантується пунктом 1 статті 6 ЄКПЛ.

Крім цього, частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено,

що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції

в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої

або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені

в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими

з чого вбачається, що коректне визначення підстав касаційного оскарження

має суттєве значення.

Верховний Суд зауважує, що суд касаційної інстанції здійснює перегляд постановлених судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень

у виключних випадках, кожен з яких окремо передбачений процесуальним законом. Стадія касаційного перегляду не є обов`язковою стадією для усіх видів судових проваджень, а перегляд рішень у касаційному порядку відбувається виключно з підстав, визначених законом. При цьому Верховний Суд є судом права, тобто судовою інстанцією, яка здійснює перегляд постановлених та оскаржених рішень лише у питанні правильності застосування судами норм права.

Таким чином, ОСОБА_1 не в повній мірі виконала вимоги ухвали Верховного Суду від 16 серпня 2024 року.

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

За змістом статті 185 ЦПК України, якщо заявник не усунув недоліки скарги

у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається заявнику.

Оскільки у відведений судом строк, станом на 25 жовтня 2024 року, недоліки касаційної скарги усунуто частково, касаційна скарга підлягає поверненню заявниці.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 16 жовтня 2023 року та постанову

Івано-Франківського апеляційного суду від 27 червня 2024 року у справі

за позовом ОСОБА_1 до Перегінської селищної ради

Калуського району Івано-Франківської області, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 , про визнання незаконними та скасування

рішень Перегінської селищної ради, визнання права власності на земельні ділянки вважати неподаною та повернути заявниці.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Сердюк