ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 604/768/22Головуючий у 1-й інстанції Сіянко В.М.
Провадження № 22-ц/817/570/24 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

за участі секретаря Панькевич Т.І.

та сторін представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Семененко С.М., відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 604/768/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Семененко Сергій Михайлович на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 19 березня 2024 року, ухваленого суддею Сіянко В.М., повний текст якого складено 28 березня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Скалатська міська рада, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И В:

у вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , Скалатської міської ради, у якому після збільшення позовних вимог, просила зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні належною їй на праві власності земельною ділянкою площею 0,1 га з кадастровим номером :02:001:0442, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за рахунок відповідача, шляхом: звільнення частини земельної ділянки площею 0,0088 га, демонтування самовільно встановленої огорожі із металевих стовпчиків та сітки довжиною 25,4 м; знесення самочинно збудовану будівлю на межі земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0442 з приведенням її відповідно до п. 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій».

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є власницею житлового будинку в АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки площею 0,1 га з кадастровим номером :02:001:0442. Відповідачка ОСОБА_2 є суміжним землекористувачем. В серпні 2018 року ОСОБА_2 захопила частину земельної ділянки позивачки площею 0,0085 га, пересунувши загорожу вглиб земельної ділянки на 5 метрів та встановивши на новій межі металеві стовпчики та огорожу із сітки. З серпня 2022 року відповідачка розпочала самочинне будівництво прибудови до господарської будівлі, яка частково заходить вглиб земельної ділянки позивачки на 1 метр. Своїми діями відповідачка порушує права позивачки.

Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 01.11.2022 замінено первісного позивача ОСОБА_2 , належним ОСОБА_2 .

Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 19 березня 2024 року у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Скалатська міська рада, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовлено повністю.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Семененко С.М. просить скасувати рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 19 березня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги представник заявника зазначив, що житловий будинок АДРЕСА_1 був побудований ще у 1985 році на підставі Генерального плану забудови земельної ділянки від 04.12.1981, який був наданий бабці позивачки, ОСОБА_3 . В подальшому у 2011 році вказаний будинок був успадкований батьком позивачки, ОСОБА_4 . Саме ОСОБА_4 у січні 2015 року звернувся до Скалатської міської ради із заявою про надання йому дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі площею 0,100 га для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 . Враховуючи те, що земельна ділянка під будинком АДРЕСА_1 перебувала протягом життя в користуванні ОСОБА_3 і межі її вже на той час були чітко визначені в натурі, Скалатська міська рада прийняла відповідне рішення № 971 від 27.01.2015 про надання такого дозволу. На підставі вказаного рішення землевпорядна організація ПП «Горизонт» провела відповідні геодезичні обміри по раніше визначених межах, виготовила необхідну технічну документацію та 15.03.2015 зареєструвала земельну ділянку площею 0,1000 га із присвоєнням її кадастрового номеру :02:001:0442.

В подальшому право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :02:001:0442 набула дочка ОСОБА_4 - ОСОБА_1 . І уже після того як спірна земельна ділянка була сформована, межі її були закріплені в Державному земельному кадастрі, їй був присвоєний кадастровий номер :02:001:0442, а ОСОБА_1 стала власником будинку № 22

На той час коли батько позивачки, ОСОБА_4 , виготовляв технічну документацію на належну йому земельну ділянку, власники сусіднього житлового будинку АДРЕСА_2 , батьки відповідачки, не мали належним чином оформленої землевпорядної документації на земельну ділянку під належним їм будинком. На дану земельну ділянку не було зареєстровано право власності, вона не була сформована відповідно до вимог Закону України «Про Державний земельний кадастр», їй не було присвоєно кадастрового номеру, вона не мала чітко визначених меж винесених в натурі на місцевості. Така ситуація була, в тому числі і до серпня 2023 року, що було також встановлено суддею Сіянко В.М. в рішенні Підволочиського районного суду Тернопільської області від 16.08.2023 по справі № 604/182/23. Саме з метою встановлення факту належного оформлення за ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0442, суддею ОСОБА_5 було зупинено розгляд справи № 604/768/22 до завершення розгляду справи № 604/182/23. Однак, встановлені факти у даній справі не вплинули на рішення суду, а навпаки суд ствердив, що межі суміжних земельних ділянок були не узгоджені через якусь недобросовісну поведінку позивачки, а не через пасивну поведінку відповідачки, яка полягала у не оформлені землевпорядної документації на успадковану нею земельну ділянку.

Необґрунтованим є неврахування судом першої інстанції висновку експертів, за результатами проведеної земельно-технічної та будівельно- технічної експертизи № 598/599/23-22 від 07.07.2023, у зв`язку із неповідомленням відповідачки про час та місце проведення дослідження, оскільки, незважаючи на те, що ОСОБА_2 офіційно не викликалася на час проведення дослідження на місці, а саме 27.06.2023, вона була особисто присутня цього дня та активно перешкоджала експертам проводити дослідження, аж до виклику працівників поліції.

Щодо твердження суду першої інстанції про те, що відповідачка була позбавлена можливості надати свої докази та заперечення, тобто експертизу проведено однобічно, з врахуванням лише доводів і доказів наданих позивачкою, без дослідження земельної ділянки відповідачки, представник зазначив, що питання, які ставилися експертам, в тому числі і в ухвалах суду від 29.11.22 та 30.03.23, не стосувалися земельної ділянки відповідачки, а виключно домоволодіння позивачки. Окрім цього, суддею Сіянко В.М. у рішенні від 16.08.2023 по справі № 604/182/23 встановлено, що ОСОБА_2 , в тому числі і на час проведення експертного дослідження, були відсутні належні документи, які б підтверджували її право власності на суміжну земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 із визначенням її чітких меж, а тому не зрозуміло, яких саме доказів була позбавлена можливості надати відповідачка під час експертного дослідження.

Також, незважаючи на те, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції визнав висновок експертів необ`єктивним, неповним та таким, що не узгоджується з іншими матеріалами справи, судом не було призначено повторної експертизи та не було жодним чином обґрунтовано чому за даних обставин така повторна експертиза не призначалася.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Семененко С.М., у якому зазначила, що як основний доказ у справі №6 04/768/22 ОСОБА_1 надала в Підволочиський районний суд Тернопільської області підроблений документ - Акт на право зберігання межових знаків від 11.02.2015 року (т. 2 а.с. 83) з підписом покійної особи ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що в Книзі реєстрації смертей 23.02.2012 року зроблено відповідний актовий запис за №7 (Свідоцтво про смерть Серії НОМЕР_1 від 23.02.2012 року) (т. 2 а.с.80), на основі якого вона виготовила право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 з кадастровим номером :02:001:0442 з цільовим призначенням - ведення сільського господарства (рілля).

Тобто, позивачкою ОСОБА_1 при оформленні права власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 у 2019 році не були узгоджені межі із суміжним землевласником (землекористувачем) ОСОБА_2 , а тому не можна стверджувати про невідповідність меж земельних ділянок фактичному порядку землекористування, який склався ще за життя колишніх землекористувачів.

Також, згідно з технічною документацією на домоволодіння АДРЕСА_1 (кадастровий номер: :02:005:0224), що на правах власності (Витяг з Державного реєстру речових прав, індексний № 365618359 від 13.02.2024 року про реєстрацію об`єкта нерухомого майна - закінчений будівництвом об`єкт, реєстраційний номер нерухомого майна 040) належить відповідачці ОСОБА_2 (т.2 а.с. 52-65), рік завершення будівництва житлового будинку - 1965 рік (абзац 3, с.8, Рішення по справі № 604/768/22).

Крім того, матеріали справи № 604/768/22 не містять даних про рік забудови земельної ділянки ОСОБА_1 з кадастровим номером :02:001:0442, тому вказані у висновку експертів будівлі та споруди позивачки ОСОБА_1 можуть бути самочинним будівництвом, в зв`язку з цим посилання позивачки на порушення відповідачкою п. 6.1.41 Державних будівельних норм України «Планування та забудова територій» ДБН Б.2.2-12:2019 щодо мінімально необхідної відстані 15 м між господарською будівлею для утримання птиці в межах земельної ділянки по АДРЕСА_1 та незавершеним будівництвом будівлі на суміжній земельній ділянці по АДРЕСА_1 , належній ОСОБА_2 , не заслуговують на увагу.

На даний час межі земельних ділянок за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , а також АДРЕСА_2 не відновлені, межові знаки знищені.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Семененко С.М. апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених в ній.

ОСОБА_2 та її представник адвокат Скиба В.М. апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Семененко С.М. не визнали, вважаючи її безпідставною, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

19 вересня 2024 від Скалатської міської ради поступило клопотання про розгляд справи за відсутністю їх представника.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності представника Скалатської міської ради, належним чином повідомлених про дату, час і місце слухання справи.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що рішенням Скалатської міської ради № 1674 від 14 лютого 2019 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,1000 га за кадастровим номером :02:001:0442; передано безоплатно у власність громадянці ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 0,1000 га - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, за кадастровим номером :02:001:0442, в АДРЕСА_1 , в межах населеного пункту; припинено право користування ОСОБА_4 вказаною земельною ділянкою (т. 1 а.с. 10).

04 вересня 2018 року комісією міської ради за результатами розгляду заяви ОСОБА_4 про самовільне захоплення з боку ОСОБА_2 частини його земельної ділянки складено акт, в якому рекомендовано звернутися до землевпорядної організації або звернутися до суду (т.1 а.с. 11).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 є власником житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки, що виділена для будівництва та обслуговування даного житлового будинку, з кадастровим номером :02:001:0442 площею 0,1 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 8-9, т. 2 а.с. 16-17).

ОСОБА_2 є власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки з кадастровим номером :01:005:0224 площею 0,1 га, за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Виконкому Скалатської міської ради депутатів трудящих від 12 вересня 1958 року ( т.1 а.с. 101) виділено земельну ділянку під індивідуальне будівництво гр-ці ОСОБА_7 (матері відповідачки) площею 0,06 га по АДРЕСА_3 .

04 квітня 1961 року Виконкомом Скалатської міської ради надано дозвіл №14 ОСОБА_7 на проведення будівельних робіт на земельній ділянці АДРЕСА_3 (т.1 а.с. 105).

Згідно з Договором про передачу в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 1961 року ОСОБА_7 було надано на праві безстрокового користування земельну ділянку в АДРЕСА_3 площею 600 кв.м.

Відповідно до Свідоцтва про шлюб НОМЕР_2 ОСОБА_7 змінила прізвище на ОСОБА_8 .

Рішенням Скалатської міської ради № 517 від 01 квітня 2008 року затверджено перейменування вулиць в АДРЕСА_4 .

Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 21.12.2022, відповідачка ОСОБА_2 є спадкоємцем майна ОСОБА_9 , а саме: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 ( т.1 а.с. 128).

Рішенням Підволочиського районного суду від 16.08.2023, залишеним без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 03.01.2024 в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , Скалатської міської ради Тернопільської області, Державного реєстратора Скалатської міської ради Гловінської М.С. про визнання незаконним та скасування рішення міської ради, припинення та скасування державної реєстрації права власності відмовлено.

За заявою позивачки ОСОБА_1 від 01.06.2023 експертами Тернопільського відділення КНДІСЕ було проведено земельно-технічну та будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої було поставлено питання: «1. Чи відповідає фактичний порядок користування земельною ділянкою, площею 0,1 га, кадастровий номер :02:001:0442, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , правовстановлюючим документам на дану земельну ділянку? 2. Чи має місце порушення меж земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер :02:001:0442, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , внаслідок часткового захоплення її землекористувачем суміжної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 ? Якщо є, то в якому розмірі (на якій площі) та чи розташовані на даній частині земельної ділянки (в місці накладення) будь-які будівлі та споруди? 3. В разі наявності такої будівлі, чи відповідають будівельні роботи з її будівництва вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва? Якщо не відповідають, то в чому полягають невідповідності?».

Згідно з висновком експертів №598/599/23-22 від 07.07.2023 (т. 1 а.с. 185-193) встановлено, що:

1. Фактичний порядок користування земельною ділянкою, площею 0,1000 га, кадастровий номер :02:001:0442, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 не відповідає правовстановлюючій та технічній документації на дану земельну ділянку, у зв`язку із зміщенням вглиб ділянки меж, в тому числі порушення меж (накладання) земельної ділянки :02:001:0442 з боку домоволодіння ОСОБА_2 .

2. Внаслідок зміщення межі з боку домоволодіння ОСОБА_2 . вглиб земельної ділянки ОСОБА_1 існує порушення меж земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га кадастровий номер :02:001:0442. Площа накладання на земельну ділянку :02:001:0442 становить 0,0088 га.

3. Враховуючи результати дослідження по першому та другому питаннях, відстань між незавершеним будівництвом будівлі на земельній ділянці по АДРЕСА_2 , яка становить 0,63 м, при мінімально необхідній відстані 1,0 м, не відповідає п. 6.1.41 Державних будівельних норм України «Планування та забудова територій» ДБН Б.2.2-12:2019.

Відстань між господарською будівлею, для утримання птиці, в межах земельної ділянки по АДРЕСА_1 кадастровий номер :02:001:0442 та незавершеним будівництвом будівлі на суміжній земельній ділянці по АДРЕСА_2 , належній ОСОБА_6 (кадастровий план земельної ділянки, який міститься у копії технічної документації), яка становить 9,5 м, при мінімально необхідній відстані 15,0 м, не відповідає п. 6.1.41 Державних будівельних норм України «Планування та забудова територій» ДБН Б.2.2-12:2019.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що висновок експертів за результатами проведеної земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи № 598/599/23-22 від 07.07.2023 є необ`єктивним, неповним та таким, що не узгоджується з іншими матеріалами справи, а відтак не може бути покладений в основу рішення суду та відкидається судом як доказ, оскільки стороною позивача не було повідомлено відповідачку про час та місце проведення дослідження, що позбавило відповідачку можливості надати свої докази та заперечення, а також не досліджено земельну ділянку відповідача. Крім цього, судом першої інстанції враховано те, що фактично узгодження меж земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0442 з суміжним землекористувачем не було, оскільки ОСОБА_6 помер за три роки до складення Акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання, тому відсутні підстави стверджувати про порушення таких меж з боку відповідачки.

Також щодо усунення перешкод в частині знесення самочинно збудованої будівлі, суд першої інстанції виходив з того, що не доведено факту того, що спірна забудова порушує права позивача.

З такими висновками суду першої інстанції колегія судді в повному обсязі погодитися не може з огляду на таке.

У статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Порушення цивільних прав може проявлятися, зокрема, у створенні власнику перешкод у здійсненні права користування чи розпорядження своїм майном.

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, а згідно зі статтею 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування збитків.

Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Частиною першою статті 79 ЗК України визначено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

За змістом частин першої, третьої та четвертої статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Статтею 55 Закону України «Про землеустрій» визначено, що встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка.

Погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який, у свою чергу, є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі земельних ділянок у власність чи в користування. Встановлення меж земельної ділянки по суті зводиться до вирішення питань, чи не належить земельна ділянка іншому власнику чи правомірному користувачеві та чи не накладаються межі земельної ділянки на суміжні земельні ділянки. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками.

Проте непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного з землекористувачів чи землевласників.

Відповідно до пунктів «г» та «е» частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Згідно зі статтею 106 ЗК України власник земельної ділянки, землекористувач має право вимагати від власника суміжної земельної ділянки сприяння у встановленні спільних меж, а також встановлення або відновлення межових знаків, у разі якщо вони відсутні, зникли, перемістилися або стали невиразними. У разі відсутності згоди власника суміжної земельної ділянки встановлення спільних меж здійснюється за рішенням суду.

За змістом частини 1 статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної або комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Порядок та норми безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульовані положеннями ст. 118 та ст. 125 ЗК України.

Отже, виходячи із статей 116, 118 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності або права користування земельними ділянками на підставі рішень органів місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_1 , обґрунтовуючи позовні вимоги, посилалася на те, що вона є власницею житлового будинку в АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки площею 0,1 га з кадастровим номером :02:001:0442. Відповідачка ОСОБА_2 є суміжним землекористувачем. В серпні 2018 року ОСОБА_2 захопила частину земельної ділянки позивачки площею 0,0085 га, пересунувши загорожу вглиб земельної ділянки на 5 метрів та встановивши на новій межі металеві стовпчики та огорожу із сітки, чим порушила право та законні інтереси позивачки.

Даний факт підтверджений актом комісії міської ради від 04 вересня 2018 року за результатами розгляду заяви ОСОБА_4 , батька позивачки, про самовільне захоплення з боку ОСОБА_2 частини його земельної ділянки, в якому рекомендовано звернутися до землевпорядної організації або звернутися до суду (т. 1 а.с.11).

Крім цього, на підтвердження порушення прав позивач, в установлений законом порядок, надала суду висновок експертів за результатами проведеної земельно-технічної та будівельно-технічної експертиз № 598/599/23-22 від 07.07.2023, з якого вбачається, що зміщення межі з боку домоволодіння гр. ОСОБА_10 вглиб земельної ділянки гр. ОСОБА_1 становить 0,19 м, 0,14 м, 0,16 м; зміщення межі з боку земель загального користування Скалатської міської ради вглиб земельної ділянки гр. ОСОБА_1 становить 0,63 м, 0,60 м, 0,53 м, 0,44 м, 0,36 м; зміщення межі з боку домоволодіння гр. ОСОБА_6 ( ОСОБА_2 ) вглиб земельної ділянки гр. ОСОБА_1 становить 4,62 м, 3,58м, 3,07м, 3,00 м, 3,56 м, де фактична межа між домоволодіннями гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 проходить по огорожі із металевого дроту та металевій решітчастій огорожі без фундаменту. Внаслідок зміщення межі з боку домоволодіння гр. ОСОБА_2 вглиб земельної ділянки гр. ОСОБА_1 існує порушення меж земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га кадастровий номер :02:001:0442. Площа накладення на земельну ділянку :02:001:0442 становить 0,0088 га. В місці накладення будь-які будівлі та споруди не виявлено.

Відтак, фактичний порядок користування земельною ділянкою, площею 0,1000 га, кадастровий номер :02:001:0442, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 не відповідає правовстановлюючій та технічній документації на дану земельну ділянку, у зв`язку із зміщенням вглиб ділянки меж, в тому числі порушення меж (накладання) земельної ділянки :02:001:0442 з боку домоволодіння ОСОБА_2 .

Як пояснила в судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 , що вона є власником будинковолодіння за адресою АДРЕСА_2 , а земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 , яка знаходиться між земельними ділянками по АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_1 , перебувала з 1961 року в безстроковому користування її матері ОСОБА_9 , тому вважає, що вона успадкувала право на належну її матері земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 і не заперечила того, що нею була встановлена огорожа із металевих стовпчиків на межі з сусідкою ОСОБА_1 .

Судом першої інстанції не взято до уваги висновок експертів за результатами проведеної земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи № 598/599/23-22 від 07.07.2023, при цьому судом зазначено, що вказаний висновок є необ`єктивним, проведений однобічно, з врахуванням лише доводів і доказів наданих позивачкою, без дослідження земельної ділянки відповідачки і без повідомлення останньої про проведення даної експертизи.

Положеннями частин першої, шостої, сьомої статті 102 ЦПК України передбачено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Частиною першою статті 106 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Відповідно до частини першої статті 107 ЦПК України матеріали, необхідні для проведення експертизи, експерту надає суд, якщо експертиза призначена судом, або учасник справи, якщо експертиза проводиться за його замовленням.

Відповідно до частини першої статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Висновок експерта не є доказом, а лише процесуальним джерелом доказів, а доказами є фактичні дані, отримані у передбаченому законом порядку, що мають значення для справи та підлягають доказуванню.

Тобто, висновок експерта може стати доказом тільки за умов що він: а) містить фактичні дані, тобто такі, що є беззаперечними та не викликають сумніву, б) отриманий з дотриманням встановленого порядку, в) має значення для справи та належить до обставин, що підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертна діяльність здійснюється на принципах законності, незалежності, об`єктивності і повноти дослідження.

Як вбачається з висновку експертів за результатами проведеної земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи № 598/599/23-22 від 07.07.2023, що чітко та в повній мірі описано факт зміщення межі з боку домоволодіння ОСОБА_2 . вглиб земельної ділянки ОСОБА_1 , із зазначенням конкретних розмірів та меж такого зміщення, а також із долученням картографічних та фотографічних матеріалів, які підтверджують наведені висновки. Крім цього, згідно з положеннями Законів України Про землеустрій, Про Державний земельний кадастр, Про топографо-геодезичну і картографічну діяльність та Порядку побудови Державної геодезичної мережі, затвердженого постановою КМУ від 07.08.2013 № 646 місцеположення спірної земельної ділянки визначалося за допомогою просторово-часових координат у встановленій системі координат, в зв`язку з чим конфігурація земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0442 обмежена шістьма поворотними кутами, координати яких відповідно зазначені у наданій копії технічної документації та у таблиці 1 даного висновку.

Отже, вказане свідчить про те, що встановлення (відновлення) меж спірної земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснювалося з врахуванням технічної документації із землеустрою, якою визначалися місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Крім цього, пунктом 3.9 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 № 1950/5), якщо необхідно провести експертизу (дослідження) на місці події або огляд об`єкта за його місцезнаходженням, орган (особа), який (яка) призначив (ла) експертизу (залучив(ла) експерта) (замовив(ла) дослідження), повинен(на) забезпечити прибуття експерта, безперешкодний доступ до об`єкта, а також належні умови для його роботи, а в разі потреби викликати учасників процесу або інших осіб. У разі неявки осіб чи їх законних представників, що викликалися, у визначений час на місце події або огляду об`єкта дослідження (огляд) проводиться без їх участі, про що зазначається у висновку.

Таким чином, відповідно до положень вказаної Інструкції № 53/5 під час проведення експертизи (дослідження) на місці виклик інших учасників процесу відбувається лише за потреби їх участі в такому дослідженні. Тобто, необхідність такого виклику учасників процесу не є обов`язком сторони, а визначається в кожному окремому випадку в залежності від обставин справи.

Разом з тим, незважаючи на те, що ОСОБА_2 офіційно не викликалася на час проведення експертами дослідження на місці, а саме 27.06.2023, проте була особисто присутня цього дня та активно перешкоджала експертам проводити дослідження, аж до виклику працівників поліції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що позивачем ОСОБА_1 доведено належними, допустимими і достовірними доками того, що порушено відповідачем ОСОБА_2 право користування ОСОБА_1 , належною їй на праві власності земельною ділянкою площею 0,1 га з кадастровим номером :02:001:0442, а тому приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , в частині усунення перешкод ОСОБА_1 у користуванні належною їй на праві власності земельною ділянкою площею 0,1 га з кадастровим номером :02:001:0442, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом: звільнення частини земельної ділянки площею 0,0088 га, демонтування самовільно встановленої огорожі із металевих стовпчиків та сітки довжиною 25,4 м.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про знесення самочинно збудованої будівлі, яка знаходиться на межі земельної ділянки кадастровий номер :02:003:0442, то тут колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволені даних позовних вимог.

Статтею 375 ЦК України передбачено, що право власника земельної ділянки на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї із наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

Згідно з ч. 2 ст. 376 ЦК України особа яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

За змістом ч. ч. 4 та 7 ст. 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва особи, зазначені у цих пунктах, можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об`єкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат.

За змістом ч. 4 ст. 376 ЦК України, якщо самочинне будівництво порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом.

Викладене узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 19 листопада 2014 року у справі N 6-180цс14.

Збудований об`єкт нерухомості може бути знесений особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених частинами четвертою та сьомою статті 376 ЦК України, а саме: якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці; якщо така забудова порушує права інших осіб; якщо проведення перебудови об`єкта є неможливим; особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення.

Розглядаючи позови про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості відповідно до вимог статті 38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та положень частини сьомої статті 376 ЦК України, суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об`єкта та чи відмовляється ця особа від такої перебудови.

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), допустиме лише за умови, якщо неможливо здійснити перебудову нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови (див. постанову Верховного Суду у складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року у справі № 646/7646/16-ц (провадження № 61-2011св19).

В інших випадках суд за позовом відповідного державного органу чи органу місцевого самоврядування може на підставі частини сьомої статті 376 ЦК зобов`язати забудовника здійснити перебудову житлового будинку, будівлі, споруди або іншого об`єкта нерухомості, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з істотним порушенням основних будівельних норм і правил, у тому разі, коли таке будівництво суперечить суспільним інтересам, порушує права інших осіб, коли порушення будівельних норм і правил є істотним, а також є технічна можливість виконати перебудову.

Отже, існує певний алгоритм дій, при дотриманні якого правомірним чином може бути висунута вимога про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості.

Однак, у порушення вказаних норм права, ОСОБА_1 не навела доказів в обґрунтування захисту своїх прав у такий спосіб як знесення, будь-які приписи щодо усунення порушень, як і відмова ОСОБА_2 від перебудови спірного об`єкта в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до пункту 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Вказана невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи є підставою часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Семененко С.М. та скасування рішення суду в частині відмови в усуненні перешкод ОСОБА_1 у користуванні належною їй на праві власності земельною ділянкою площею 0,1 га з кадастровим номером :02:001:0442, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом: звільнення частини земельної ділянки площею 0,0088 га, демонтування самовільно встановленої огорожі із металевих стовпчиків та сітки довжиною 25,4 м та в частині стягнення витрат на правничу допомогу.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Щодо судових витрат.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З мотивувальної частини постанови вбачається, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з підпунктом 2 пункту 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (станом на момент пред`явлення позову), за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (992,40 грн).

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» № 3674 VI від 08 липня 2011 року зі змінами та доповненнями № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, які набрали чинності 15 грудня 2017 року, за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами сплачується судовий збір у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, що складає 1488,6 гривень (992,4*2 *150/100).

З урахуванням розміру задоволених вимог апеляційної скарги з відповідачки на користь позивачки, підлягає відшкодуванню судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 1240,50 (992,40+1488,6/2) гривень.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Отже, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Подаючи заяву про відшкодування витрат на правову допомогу ОСОБА_2 зазначила, що сума понесених нею витрат становить 50600 грн. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подала Договір про надання правової допомоги від 10 листопада 2022 року, укладений між ОСОБА_2 та адвокатом Бай М.В. (т. 2 а.с. 4); попередній розрахунок судових витрат на суму 50600 грн, де: 25000 грн - гонорар, 9000 грн адвокатський запит, 1500 грн витяг з Державного кадастру, 1500 грн замовлення інформаційних довідок, 5000 грн написання відзиву на позовну заяву, 6000 грн виїзд адвоката Бай М.В. на судові засідання, 1600 грн оплата друкарських, копіювальних та інших технічних робіт, 1000 грн надання правової інформації, консультації. Щодо оплати понесених судових витрат суду було подано дублікати чеків про переказ коштів ОСОБА_2 - ОСОБА_11 на загальну суму 50600 грн (т.1 а.с.26-28).

Згідно з приписами статті 30 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи і витраченого адвокатом часу.

З урахуванням конкретних обставин справи, суд може обмежити розмір витрат на професійну правничу допомогу з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Враховуючи надані суду документи, колегія суддів дійшла висновку про те, що відшкодування заявлених ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу є завищеним та не в повному обсязі обґрунтованим з огляду на таке. Як видно з попереднього розрахунку судових витрат, що зазначено гонорар в сумі 25000 грн і не відображено, які ж послуги входять в гонорар, хоча гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту, в тому числі адвокатський запит, здійснення витягу з Державного кадастру, замовлення інформаційних довідок, написання відзиву на позовну заяву, приймання участі в судових засіданнях, надання правової інформації, консультації.

Також, слід врахувати, що судом апеляційної інстанції було задоволено лише одну із двох позовну вимогу, тобто розмір задоволених позовних вимог складає 1/2 частину, тому із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Семененко Сергій Михайлович, задовольнити частково.

Рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 19 березня 2024 року в частині відмови в усуненні перешкод ОСОБА_1 у користуванні належною їй на праві власності земельною ділянкою площею 0,1 га з кадастровим номером :02:001:0442, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом: звільнення частини земельної ділянки площею 0,0088 га, демонтування самовільно встановленої огорожі із металевих стовпчиків та сітки довжиною 25,4 м та в частині стягнення витрат на правничу допомогу скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Скалатська міська рада про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ІНП НОМЕР_3 ) усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 , належною їй на праві власності земельною ділянкою площею 0,1 га з кадастровим номером :02:001:0442, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом: звільнення частини земельної ділянки площею 0,0088 га, демонтування самовільно встановленої огорожі із металевих стовпчиків та сітки довжиною 25,4 м.

Стягнути із ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) в користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_4 ) 1240,50 грн сплаченого судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції.

Стягнути ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_4 ) в користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ІНП НОМЕР_3 ) витрат на правову допомогу в сумі 10 000 за розгляд справи в суді першої інстанції.

В решті рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 19 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 27 вересня 2024 року.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: Б.О. Гірський

М.В. Хома