Справа № 461/9864/23 Головуючий у 1 інстанції: Мисько Х.М.
Провадження № 22-ц/811/1101/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Ковальчука Ю.П.,

з участю: представника апелянта адвоката Качмара І.О., представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Качмар І.О. на рішення Галицького районного суду м.Львова від 15 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Акціонерного Банку «Укргазбанк» про захист прав споживачів,-

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ПАТ «Укргазбанк», в якому просив: стягнути з відповідача безпідставно сплачених коштів, згідно кредитного договору №155-р від 19.10.2007 року у сумі 400 доларів, що еквівалетно 14 624,00 грн. та 300 грн.

В обгрнтування позову покликався на те, що 19.10.2007 року між ВАТ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №155- р, згідно п.1.1 якого банк надає позичальнику крдеит у сумі 40 000 доларів США. Відповідно до п.1.2. Договору №155-р від 19.10.2007 року визначена комісія за відкриття позичкового рахунку -1% від суми кредиту, зазначеної в п.1.1, що становить 400 доларів США. Згідно п.1.3 Договору №155-р від 19.10.2007 року визначена комісія проведення аналізу ліквідності забезпечення становить 300, 00 грн. Вказані кошти були стягнуті відповідачем. Позивач вважає, що п.1.2.,1.3. кредитного договору №155-р від 19.10.2007 року є нікчемними, а сплачені на підставі комісії за відкриття позичкового рахунку у сумі 400 доларів США та комісія за проведення аналізу ліквідності забезпечення у сумі 300 грн., підлягають повренню позивачеві.Просить позов задовольнити.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 15 березня 2024 року у задоволені позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Акціонерного Банку «Укргазбанк» про захист прав споживачів відмовлено.

Рішення суду оскаржив представника ОСОБА_2 адвоката Качмар І.О., подавши апеляційну скаргу.

З рішенням суду не погоджується, вважає його незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального та матеріального права та таким що підлягає скасуванню.

Вказує, що відповідно до п. 1.2. Договору № 155-р від 19 жовтня 2007 року, визначена комісія за відкриття позичкового, а п. 1.3. Договору № 155-р від 19 жовтня 2007 року визначена комісія за проведення аналізу ліквідності забезпечення. Отже, пункти 1.2, 1.3 кредитного договору № 155-р від 19 жовтня 2007 року суперечать вищенаведеним положенням закону.

З огляду на встановлені у справі обставини, а також сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 496/3134/19 висновки щодо нікчемності пунктів кредитного договору, суд першої інстанції безпідставно не стягнув на користь Позивача сплачену комісію за відкриття позичкового рахунку та комісію за проведення аналізу ліквідності.

Просить скасувати рішення Галицького районного суду м.Львова від 15 березня 2024 року та постановити нове рішення, яким позов задоволити.

01 травня 2024 року представником ПАТ АБ «Укргазбанк» - Шищак І.С. подано відзив на апеляційну скаргу. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника апелянта адвоката Качмара І.О., представника відповідача ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки, які підписані позивачем.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Встановлено, що 19.10.2007 року між ВАТ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №155- р, згідно п.1.1 якого банк надає позичальнику кредит у сумі 40 000 доларів США.

Відповідно до п.1.2. Договору №155-р від 19.10.2007 року визначена комісія за відкриття позичкового рахунку -1% від суми кредиту, зазначеної в п.1.1, що становить 400 доларів США.

Згідно п.1.3 Договору №155-р від 19.10.2007 року визначена комісія проведення аналізу ліквідності забезпечення становить 300, 00 грн.

З листа відповіді АБ «Укргазбанк» №124/23586/2022 від 06.10.2022 року, вбачається, що вимогу про повернення Банком комісійної винагороди, що була отримана згідно умов кредитного договору №155 - р від 19.10.2007 року, такою, що не підлягає до задоволення.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Приписами ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України визначено, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та таке інше.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частинами першою та другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частинами першою, другою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Згідно з частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до несправедливих відносяться положення договорів, згідно з якими: для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Одними із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Отже, дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

ОСОБА_2 зазначав, що АБ «Укргазбанк», порушено вимоги ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відповідно до якої банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь яких товарів чи послуг від банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Разом з тим, згідно з п.1.2 кредитного договору №155- р від 19.10.2007 року, комісія за відкриття позичкового рахунку 1 % від суми кредиту, зазначеної в п.1.1 цього договору, що становить 400 доларів США. Оплата здійснюється у національній валюті України за курсом НБУ на день фактичної сплати або на дату укладення кредитного договору.

Згідно п.1.3 Договору №155-р від 19.10.2007 року визначена комісія проведення аналізу ліквідності забезпечення становить 300, 00 грн.

Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про:

1) особу та місцезнаходження кредитодавця;

2) кредитні умови, зокрема:

а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений;

б) форми його забезпечення;

в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача;

г) тип відсоткової ставки;

ґ) суму, на яку кредит може бути виданий;

д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо);

е) строк, на який кредит може бути одержаний;

є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги;

ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови;

з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється;

и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію;

і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Згідно п.3.1. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені Постановою правління НБУвід 10.05.2007 року №168, банки зобов`язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, зазначивши таке: значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку; перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов`язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо; перелік і розмір інших фінансових зобов`язань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору (страхові платежі підчас страхування предмета застави, життя та працездатності споживача, розмір зборів до Пенсійного фонду України, комісії під час купівлі-продажу іноземної валюти для погашення кредиту та процентів за користування ним, біржові збори, послуги реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).

При укладенні Кредитного договору сторонами було досягнуто згоди з усіх його істотних умов та визначено: валюту кредитування, суму кредиту, процентну ставку за користування ним і порядок повернення кредиту, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, строки повернення коштів, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Так, підписавши договір, позивач засвідчив, що він погодився з його умовами. Крім того, позичальник в подальшому виконував умови кредитного договору та сплачував відповідні кошти.

Враховуючи, що як ЗУ «Про захист прав споживачів» так і Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені Постановою правління НБУ від 10.05.2007 року №168 передбачено право банку встановлювати плату за супутні послуги на користь банку і така включається для розрахунку реальної процентної ставки за споживчим кредитом, колегія суддів не вбачає підстав визнавати такі пункти договору несправедливими.

У частині третій статті 203 ЦК України закріплено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Суду не надано доказів того, що при укладанні Договору Позичальник не мав обсягу цивільної дієздатності чи його волевиявлення не було вільним і не відповідало внутрішній волі.

Окрім цього, відповідно до ч.6. ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору.

ОСОБА_2 підписавши оскаржуваний кредитний договір не скористався своїм правом та не відкликав своєї згоди на укладення такого, що свідчить про його згоду з умовами даного договору.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції. Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе судове рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Качмар І.О. залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 15 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 02 жовтня 2024 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.