ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/1782/23 Головуючий суддя І інстанції Олійник О. О.
Провадження № 22-ц/818/2562/24 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, що виникають із сімейних відносин, з них
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Мальованого Ю.М., Маміної О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 09 червня 2023 року, по цивільній справі № 643/1782/23, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

У березні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що позивач перебуває з відповідачем у шлюбі, який був зареєстрований 28 жовтня 2016 року Московським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 1501. У шлюбі у них народились діти - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначила, що сім`я розпалася, шлюбно-сімейні відносини припинені. Збереження сім`ї вважає неможливим. Також позивачка просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання нею позову та до досягнення дітьми повноліття, оскільки відповідач є батьком дітей, однак ухиляється від обов`язку щодо їх утримання, не надає у добровільному порядку матеріальної допомоги.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_2 просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_1 , зареєстрований 28 жовтня 2016 року Московським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 1501; стягувати з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання малолітніх доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання нею позову та до досягнення дітьми повноліття; стягнути з відповідача судові витрати.

Заочним рішенням Московського районного суду м.Харкова від 09 червня 2023 року задоволено позов.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 28 жовтня 2016 року Московським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 1501 - розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у сумі 1073,60 грн.

Стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 07 березня 2023 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Держави судовий збір у сумі 1073,60 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись з вказаним заочним рішенням суду, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове, з урахуванням фактів повідомлених суду щодо піклування про своїх дітей.

Вказав, що йому не було повідомлено про розгляд справи, оскільки перебуває в статусі біженця та проживає в Європі, а тому він на міг отримати будь-які повідомлення з суду. З рішенням суду зміг ознайомитись лише 10.02.2024 року.

Зазначив, що 24 лютого 2022 року розпочалася російська збройна військова агресія проти України, яка триває по теперішній час. Місто-Герой Харків з 24.02.2022 зазнає постійних ракетних, бомбових та артилерійських ударів з боку окупаційних військ російської федерації внаслідок чого руйнуються житлові будинки, пошкоджуються автівки та постійно гинуть мирні громадяни, що унеможливлює безпечне переміщення вулицями міста та проживання у багатоповерхових будинках. 05 березня 2022 року на своєму автомобілі «Nissan Rogue», він разом із своєю дружиною ОСОБА_2 , своїми малолітніми доньками ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та неповнолітньою донькою своєї дружини від попереднього шлюбу ОСОБА_5 виїхали з Харкова у напрямку державного кордону України. 15.03.2022 року разом із членами родини на автомобілі перетнули державний кордон України та 17.03.2022 року прибули у Французьку республіку до міста Міньон, де подали заяви про надання притулку на території Франції у формі статусу «тимчасовий захист» для біженців. Після того 23.03.2022 року їм надали для проживання 3-х кімнатну квартиру у місті Сен-Лоран-дю-Вар. Враховуючи те, що вказана квартира була замала для родини яка складається із 5-ти осіб, 30.03.2022 року вони переїхали жити в приватний будинок, розташований в місті Антіб, наданий службою соціального захисту та підтримки біженців Франції. З 17.03.2022 року він та його дружина стали отримувати соціальну допомогу на себе та трьох дітей. Зазначає, що картку з соціальними виплатами він того ж дня передав ОСОБА_2 та вона особисто розпоряджалась та продовжує розпоряджатися нею до теперішнього часу. 03.07.2022 року перебуваючи у місті Антіб в будинку, наданому для проживання він випадково побачив в телефоні своєї дружини смс-листування з іншим чоловіком на тему сексуальних взаємовідносин які виникли між ними. Це його обурило та після скандалу із дружиною остання призналася в тому, що зраджувала з іншим чоловіком під час його відвідування Харкова у травні 2022 року. Після цього їхні сімейні стосунки погіршилися.

3 серпня 2022 року з метою отримання достатку, нормального рівня життя родини та піклування про своїх дітей та членів родини він влаштувався на тимчасову сезонну роботу у Франції пов`язану із постійним відрядженням. 31.08.2022 року на прохання своєї дружини ОСОБА_2 з отриманої заробітної платні він придбав для своєї доньок в місті Антіб та передав їм для використання при навчанні планшет IPad mini 2022 року випуску за 850 Евро, що на той час становило 31 084,84 грн. Ураховуючи те, що згодом він в черговий раз випадково побачив у телефоні своєї дружини смс-листування з іншим чоловіком, вони прийняли рішення пожити деякий час окремо, однак він продовжував піклування про своїх дітей та свою сім`ю. Так, не дивлячись на те, що після того як він переїхав жити у табір для біженців, його дружина ОСОБА_2 продовжувала отримувати виплати у вигляді соціальної допомоги за нього у сумі 430 євро, що на той час складало 14 263, 40 грн., за себе, за двох дітей та свою доньку від попереднього шлюбу. Піклуючись про своїх дітей додатково зазначає, що передав ОСОБА_2 свою банківську картку «ПриватБанку» з якої остання 28.08.2022 року витратила за її словами на потреби дітей 70 000 гривень без будь-яких додаткових пояснень. У період після того як він став жити окремо від сім`ї в таборі для біженців, за власний рахунок 4 рази забирав своїх дітей та самостійно возив їх на море, витративши на них більше 400 євро. 29.05.2023 року на вимогу ОСОБА_2 зі своєї банківської картки «ПриватБанк» сплатив витрати на лікуванні своєї доньки Аріни у клініці міста Белград Республіки Сербія в сумі 1500 євро, що складало на той час 58 975,05 гривень. З червня 2023 року стосунки з дружиною взагалі погіршилися. Остання постійно вимагала від нього не реальні гроші на забезпечення дітей (близько 1000 євро на місяць, що складало на той час 39 316 грн.) яких він просто не мав, оскільки живе на тимчасові та не постійні заробітки. Позивачка отримує соціальні виплати від уряду Франції за нього 430 євро, за себе та за дітей.

Зазначені вище обставини вказують на те, що його дружина ОСОБА_2 ввела суд в оману, штучно вигадала та створила безпідставні докази про його неправомірні дії як чоловіка та батька.

Вказав, що він має бажання спілкуватися з дітьми та приділяти увагу їхньому розвиткові та вихованню, він інколи не думав залишити дітей, однак ОСОБА_2 не дає можливості виконувати його обов`язки як батька, що негативно впливає на психологічний та моральний стан його доньок. ОСОБА_2 блокує можливість будь якого спілкування з дітьми, не інформує про них, з приводу усунення перешкод у спілкуванні з дітьми звернувся до Служби у справах дітей Московського району м. Харкова.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав для розірвання шлюбу між сторонами.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони знаходяться у шлюбі, який був зареєстрований 28 жовтня 2016 року Московським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 1501 ( копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 ).

Під час перебування у шлюбі у подружжя народились доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які мешкають разом із позивачкою у справі, ОСОБА_2 .

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Відповідно до ст. 1 Сімейного Кодексу України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки.

Відповідно до ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається.

Статтею 51 Конституції України та статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1статті 110 СК України).

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.

Отже шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Судом встановлено, що сімейні відносини між сторонами припинені. Подальше сімейне життя чоловіка і дружини та збереження сім`ї є неможливим, збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки.

Примушування одного з подружжя до перебування у шлюбі, який проти цього заперечує, порушуватиме його законні права та інтереси і суперечитиме вимогам закону.

Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 369/7035/18, провадження № 61-1658св20.

Суд першої інстанції, з урахуванням зазначених вимог закону та встановлених обставин у справі, на підставі досліджених доказів, яким надано належну правову оцінку, встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, а збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, відповідач в апеляційній скарзі не навів обґрунтованих мотивів, які б свідчили про неправильність висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для розірвання шлюбу. За час знаходження справи у суді сторони не примирились. Кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини, і не може бути примушений до їх збереження.

Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дітей, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст.181 Сімейного кодексу України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку(доходу)платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Матеріалами справи підтверджується, що неповнолітні діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкають разом із позивачкою у справі, ОСОБА_2 та знаходяться на її утриманні. Батьком дітей є відповідач у справі, ОСОБА_1 .

Частинами 1,2 статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини.

Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків.

Аналіз указаних положень законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що праву дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття кореспондує обов`язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини, який має бути виконаний батьками з урахуванням принципу найкращого забезпечення інтересів дитини.

За відсутності домовленості між батьками щодо способів виконання обов`язку утримувати дитину (частина перша статті 181 СК України), передбачене законом право отримання аліментів на дитину одним із подружжя, не залежить від того перебувають батьки дитини у шлюбі чи ні, живуть вони разом чи окремо один від одного.

Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 23 листопада 2020 року у справі № 723/3193/19-ц (провадження № 61-11454св20).

Отже, будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись або за домовленістю між батьками, або за рішенням суду.

Виходячи з аналізу встановлених судом обставин справи та норм права, які регулюють спірні правовідносини, враховуючи, що добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації обов`язку з утримання дітей не досягнуто, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 07 березня 2023 року, який з урахуванням балансу інтересів батьків та дитини буде достатнім для забезпечення їх належного утримання та відповідатиме можливостям батька надавати таку допомогу.

Стаття 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

При цьому, суд виходить з необхідності забезпечення права дітей на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Доказів того, що такий розмір аліментів є надмірним, та покладення на відповідача обов`язку з його сплати поставить його у скрутне матеріальне становище, матеріали справи не містять.

Таким чином, оскаржуване судове рішення ухвалено з урахуванням розміру доходів відповідача.

Щодо доводів скарги про те, що він не був належним чином повідомлений про розгляд справи, то вони спростовується матеріалами справи та не ґрунтується на вимогах закону.

У пункті 91-1 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 (далі - Правила), передбачено, що рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», працівник поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитка календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.

Працівником ПАТ «Укрпошта» на довідці про причини повернення зроблено позначку «адресат відсутній за вказаною адресою» та засвідчено її підписом з проставленням відбитка календарного штемпеля, що свідчить про дотримання вимог пункту 91- 1 Правил.

За змістом пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі.

Отже, наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, що узгоджується з висновками, викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17 (провадження № 14-507цс18), від 12 лютого 2019 року у справі № 906/142/18 (провадження № 12-233гс18) та постановах Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі №814/1469/17 (провадження № К/9901/28703/19), від 01 квітня 2021 року у справі № 826/20408/14 (провадження № К/9901/16143/20), від 09 липня 2020 року у справі № 751/4890/19 (провадження № 61-2583св20), від 10 листопада 2021 року у справі № 756/2137/20 (провадження № 61-3782св21), від 29 липня 2022 року у справі № 148/2412/19 (провадження № 61-18085св21).

Разом із тим, з`ясування причин неявки не може бути підставою для скасування заочного рішення. Для цього відповідач має вказати докази, які мають значення для справи, та можуть призвести до ухвалення рішення, протилежного заочному повністю або частково, або до його зміни. Тобто, якщо б ці докази були відомі суду при розгляді справи, то у справі було б ухвалено інше рішення.

Посилання апелянта на порушення судом встановленого ЦПК України порядку повідомлення сторони у справі, яка перебуває за кордоном спростовується змістом заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 01.03.2024, який іншої адреси свого місця проживання не зазначив, повідомивши лише адресу реєстрації свого місця проживання в Україні, також у апеляційній скарзі відсутні інші дані ( а.с.64-67,116)

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, за місцем реєстрації і за адресою проживання, вказаною у позовній заяві. За місцем реєстрації судова повістка ним отримана не була. В той час з цієї адреси поштові конверти поверталися з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається днем вручення судової повістки.

Поштові повідомлення поверталися до суду з відміткою « адресат відсутній» (а.с. 33,40-41,42-43,57).

Таким чином, судом виконано обов`язок щодо повідомлення ОСОБА_1 , який був належно повідомлений про розгляд справи.

Зазначені відповідачем обставини на які він посилається як на доказ факту утримання ним дітей, жодним чином не може вплинути на рішення суду про стягнення аліментів, та не не є підставою для скасування рішення, оскільки вони призначені з дня звернення до суду з позовом, а не за минулий час. При цьому належних і допустимих доказів про надання дітям майнового утримання, які можуть бути враховані при стягненні аліментів відповідач до суду не надав, наведені з цього приводу доводи апеляційної скарги письмовими доказами не доведені.

Водночас, колегія суддів зазначає, що у разі зміни майнового стану чи стану здоров`я платника аліментів ОСОБА_1 не позбавлений можливості звернення до суду з позовом про зменшення розміру стягуваних з нього аліментів.

З огляду на викладене вище доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Московського районного суду м.Харкова від 09 червня 2023 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено 05 листопада 2024 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді Ю.М.Мальований.

О.В.Маміна.