У Х В А Л А

21 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 461/9730/19

провадження № 61-13368ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.

розглянув касаційну скаргу Першого заступника керівника керівника Львівської обласної прокуратури Таргонія Олександра Вячеславовича на постанову Львівського апеляційного суду від 26 серпня 2024 року в справі за позовом заступника прокурора Львівської області в інтересах держави в особі Львівської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа - Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, про витребування майна, скасування державної реєстрації права власності та

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року заступник прокурора Львівської області в інтересах держави в особі Львівської міської ради звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- витребувати з приватної власності ОСОБА_1 до комунальної власності територіальної громади м. Львова на користь Львівської міської ради нежитлове приміщення - підвал під індексом Х площею 25,9 кв. м за адресою:

АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01;

- скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна - підвал під індексом Х площею 25,9 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, здійснену приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ложовською Й. Є.

Вказує, що 15 серпня 2012 року Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» (далі - ОКП ЛОР «БТІ та ЕО») здійснено державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_2 на нежитлове приміщення загальною площею 60,2 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта - 32449688) та видано Витяг про державну реєстрацію прав від 15 серпня 2012 року

№ 35177711. Підставою виникнення права власності є договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 15 серпня 2012 року № 2035, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , предметом якого є лише нежитлове приміщення площею 60,2 кв. м (приміщення на першому поверсі), що знаходиться

на АДРЕСА_1 .

Реєстрація права власності на нежитлове приміщення площею 25,9 кв. м за вищевказаною адресою станом на 29 грудня 2012 року ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» не здійснювалась.

Зазначав, що 12 жовтня 2015 року державним реєстратором Львівського міського управління юстиції Трубою О. М. здійснено державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_2 на нежитлове приміщення загальною площею 60,2 кв. м.

Водночас як додаткові відомості зазначено, що підвальне приміщення під індексом Х площею 25,9 кв. м використовується згідно з довідкою ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 25 вересня 2015 року № 2/1574. Підставою виникнення права власності зазначено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення

від 15 серпня 2012 року № 2035, предметом якого є лише нежитлове приміщення площею 60,2 кв. м за вказаною адресою.

Згідно з інформацією ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 21 листопада 2019 року

№ 5345 технічний паспорт на приміщення площею 60,2 кв. м і дописаним підвалом площею 25,9 кв. м ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» не виготовлявся і є підробленим.

В подальшому ОСОБА_2 (як власник нежитлового приміщення загальною площею 60,2 кв. м та підвального приміщення під індексом Х площею 25,9 кв. м за цією адресою згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12 жовтня 2015 року

№ 45479275 року) звернулась до державного реєстратора із заявою

від 30 жовтня 2015 року про виділення в окреме користування підвального приміщення площею 25,9 кв.м та видачу окремих свідоцтв про право власності на об`єкти.

За результатом розгляду заяви ОСОБА_2 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 13 листопада 2015 року державним реєстратором Львівського міського управління юстиції Трубою О. М. всупереч пункту 58 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 (який діяв на час вчинення реєстраційних дій), безпідставно прийнято рішення про виділ частки з об`єкта нерухомого майна та зареєстровано право приватної власності на нежитлове приміщення загальною площею 25,9 кв. м (опис згідно з технічним паспортом) за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності

від 13 листопада 2015 року № НОМЕР_1, виданого Львівським міським управлінням юстиції (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна -01).

Відтак державним реєстратором Львівського міського управління юстиції Трубою О. М. без будь-яких на те правових підстав, всупереч документам, поданим для здійснення державної реєстрації прав, прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 26109713 та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно завідомо неправдиві відомості про набуття права приватної власності ОСОБА_2 на об`єкт нерухомого майна - нежитлові приміщення площею

25,9 кв. м.

В подальшому на підставі договорів купівлі-продажу від 17 березня 2016 року

№ 148 та № 152 ОСОБА_2 відчужила спірні нежитлові приміщення площею

25,9 кв. м та площею 60,2 кв. м на АДРЕСА_1 .

Останнім набувачем є ОСОБА_4

28 листопада 2019 року розпочато кримінальне провадження

№ 0000140 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 364 Кримінального кодексу України.

Прокуратурою області встановлено, що спірний об`єкт нерухомого майна (підвальне приміщення під індексом Х площею 25,9 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 ) належить до комунальної власності та незаконно вибув з власності територіальної громади м. Львова.

19 липня 2023 року рішенням Галицького районного суду м. Львова позов заступника прокурора Львівської області в інтересах держави в особі Львівської міської ради задоволено.

Витребувано з приватної власності ОСОБА_1 до комунальної власності територіальної громади м. Львова на користь Львівської міської ради нежитлове приміщення (підвал під індексом Х площею 25,9 кв. м за адресою:

АДРЕСА_1 ), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 01.

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна - нежитлові приміщення (підвал під індексом Х площею

25,9 кв. м) за адресою: АДРЕСА_1 ), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 01, здійснену приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ложовською Й. Є. (номер запису про право власності 13785637 від 17 березня 2016 року, форма власності: приватна, розмір частки - 1).

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

26 серпня 2024 року постановою Львівського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 19 липня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким в задоволенні позову заступника прокурора Львівської області в інтересах держави в особі Львівської міської ради відмовлено.

04 жовтня 2024 року Перший заступник керівника Львівської обласної прокуратури Таргоній О. В. через систему «Електронний суд» подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного суду

від 26 серпня 2024 року, в якій просить її скасувати, рішення Галицького районного суду м. Львові від 19 липня 2023 року залишити в силі.

Необхідно відмовити в відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення в справі незначної складності з ціною позову, що не перевищує вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Частина третя статті 389 ЦПК України визначає випадки, за яких рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанова суду апеляційної інстанції не підлягають касаційному оскарженню, а саме не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є:

1) справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства);

4) справи про розірвання шлюбу;

5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Додатково у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України конкретизовано випадки, за яких касаційне провадження має бути відкрите попри те, що справу визнано малозначною.

Такими випадками, зокрема, є наявність у касаційній скарзі питання права, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики (підпункт «а»); особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи (підпункт «б»); значний суспільний інтерес або винятковість її значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу (підпункт «в»); віднесення судом першої інстанції справи до категорії малозначних помилково (підпункт «г»).

Згідно із частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

У справі предметом позову є вимоги про витребування нежитлового приміщення та скасування державної реєстрації права власності на нього.

Заявником вказано ціну позову витребовуваного приміщення (підвальне приміщення під індексом Х площею 25,9 кв.м за адресою:

АДРЕСА_1 ) - 94 173, 00 грн.

З вказаної вартості нерухомого майна заявником було і сплачено судовий збір під час звернення з касаційною скаргою.

Тому ціна нерухомого майна не перевищує вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на день звернення з касаційною скаргою (242 240,00 грн).

Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) в справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

У касаційній скарзі не зазначено, що розгляд справи в касаційному суді має виняткове значення для Львівської міської ради.

Верховний Суд враховує предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, судову практику в такій категорії справ та вважає, що справа є незначної складності і не відноситься до переліку справ, передбаченого частиною четвертою статті 274 ЦПК України, та відсутні підстави, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Верховний Суд зауважує, що зазначення підстав касаційного оскарження є лише вимогою до форми та змісту касаційної скарги відповідно до цивільного процесуального закону, проте не є безумовною підставою для відкриття провадження у справі на рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням статусу Верховного Суду, в деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, так як розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».

Згідно з положеннями частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Такий висновок відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

Застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

Заявник подав касаційну скаргу на судове рішення в справі незначної складності з ціною позову, що не перевищує вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягає касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Першого заступника керівника керівника Львівської обласної прокуратури Таргонія Олександра Вячеславовича на постанову Львівського апеляційного суду

від 26 серпня 2024 року в справі за позовом заступника прокурора Львівської області в інтересах держави в особі Львівської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа - Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, про витребування майна, скасування державної реєстрації права власності.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Ситнік

В. М. Ігнатенко

І. М. Фаловська