Справа № 569/4993/24
29 травня 2024 року м. Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
головуючого судді Першко О.О.,
секретар судового засідання Прокопчук Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Мінераліз» про звільнення з роботи,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з позовом до ПП «Мінераліз» (далі відповідач), в якому просить звільнити її із займаної посади заступника головного бухгалтера 25 лютого 2024 року на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв`язку із порушенням роботодавцем трудового законодавства.
Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до наказу ПП «Мінераліз» №29-к від 16 липня 2014 року її було прийнято до відділу бухгалтерського обліку на посаду бухгалтера, а пізніше згідно наказу ПП «Мінераліз» № 106-к від 15 вересня 2014 року переведено на посаду заступника головного бухгалтера з 16 вересня 2024 року.
17 липня 2018 року вона народила дочку ОСОБА_2 і скориставшись своїм правом оформила відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.
При цьому, фактична адреса офісу ПП «Мінераліз», де вона працювала до відпустки по вагітності та пологам була: АДРЕСА_1 , юридична адреса: АДРЕСА_2 . Однак, будучи знову вагітною, підприємства за даними адресами вона не знайшла. Із відкритих відомостей, що доступні на сайті https//usr.minjust.gov.ua, їй стало відомо про нову адресу місця реєстрації ПП «Мінераліз»: АДРЕСА_3 .
14 грудня 2020 року на нову юридичну адресу ПП «Мінераліз» вона надіслала лист про отримання довідки з місця роботи для оформлення листка тимчасової непрацездатності по вагітності та пологам. Однак лист повернувся у зв`язку із закінченням строків зберігання. Тому лікар ОСОБА_3 КНП «Пологового будинку» Рівненської міської ради змогла видати тільки довідку № 12 від 06 січня 2021 року, а не оформити листок тимчасової непрацездатності. Відповідно вона не змогла оформити відпустку у зв`язку з вагітністю і пологами.
ІНФОРМАЦІЯ_1 вона народила сина ОСОБА_4 .
Оскільки 24 лютого сину виповнилося 3 роки то 14 лютого 2024 року вона відправила на адресу ПП «Мінераліз» заяву на звільнення за угодою сторін з 25 лютого 2024 року, але лист знову повернувся не врученим у зв`язку із закінченням строків зберігання.
Вважає, що такими діями, роботодавець порушив умови трудового договору, що був укладений між нею та ПП «Мінераліз».
14 лютого 2024 року вона також оформила запит щодо отримання індивідуальних відомостей про застраховану особу з Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування. Засобами автоматичних систем Пенсійного фонду України були сформовані довідки ОК-5 та ОК-7, в яких зазначено, що ПП «Мінераліз» здійснювало виплати з липня 2014 року по вересень 2018 року, що додатково підтверджує факт її перебування у трудових відносинах з ПП «Мінераліз».
У зв`язку з чим вона звертається до суду з позовом про те, щоб її звільнили із займаної посади заступника головного бухгалтера 25 лютого 2024 року на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв`язку із порушенням роботодавцем трудового законодавства.
Позивач в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час, дату і місце проведення судового засідання, що підтверджується її підписом в повідомленні про слухання справи. 29 травня 2024 року від позивача ОСОБА_1 надійшла заява, в якій вона позов підтримала, просила його задовольнити. Також просила розгляд справи провести за її відсутності, не заперечувала проти прийняття заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з`явився жодного разу, хоча належним чином повідомлявся про час, дату і місце проведення судових засідань. Про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав. Враховуючи, що про причини неявки відповідач суд не повідомив, відзив не подав і позивач не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, таким чином суд проводить розгляд справи згідно ст. 280 ЦПК України в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів за згодою представника позивача.
Зважаючи на неявку у судове засідання всіх учасників справи, на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що відповідно до наказу Приватного підприємства «Мінераліз» №29-к від 16 липня 2014 року ОСОБА_1 було прийнято до відділу бухгалтерського обліку на посаду бухгалтера у порядку переведення з ТОВ «УкрТехноФос-Плюс», а пізніше згідно наказу ПП «Мінераліз» №106-к від 15 вересня 2014 року переведено на посаду заступника головного бухгалтера з 16 вересня 2014 року, про що було внесено записи № 18 та №19 до її трудової книжки серії НОМЕР_1 .
Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходження юридичної особи ПП «Мінераліз» зареєстровано за адресою: АДРЕСА_4 , підприємство не перебуває в стадії припинення.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 народила дочку ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 20 липня 2018 року.
Як вказує позивач після народження дочки ОСОБА_2 нею було оформлено відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.
В подальшому, будучи вагітною, позивач 14 грудня 2020 року направила рекомендованим листом заяву керівнику ПП «Мінераліз» Помазкіну Д.Є. про отримання довідки з місця роботи для оформлення листка тимчасової непрацездатності по вагітності і пологах.
Проте вказана заява повернулася їй не врученою з довідкою поштового відділення про причини повернення/досилання, де вказана причина повернення за закінченням терміну зберігання.
06 січня 2021 року ОСОБА_1 видано довідку № 12 для призначення і виплати державної допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами жінкам, які не застраховані в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 народила сина ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим Рівненським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 06 березня 2021 року .
14 лютого 2024 року ОСОБА_1 було направлено рекомендований лист на адресу ПП «Мінераліз» із заявою, адресованою керівнику ПП «Мінераліз» Помазкіну Д., про звільнення її за угодою сторін 25 лютого 2024 року, проте лист повернувся не врученим.
Як слідує з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України форма ОК-5 та Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України форма ОК-7 ПП «Мінераліз» здійснювало нарахування ОСОБА_1 заробітної плати з липня 2014 року по вересень 2018 року.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України однією з підстав припинення трудового договору є угода сторін.
У випадку коли працівник вимагає достроково розірвати укладений з ним трудовий договір, а роботодавець не заперечує щодо припинення з цим працівником трудових відносин, такий договір може бути припинено за угодою сторін згідно з пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП. Необхідно зазначити, що законодавством не встановлено відповідного порядку чи строків припинення трудового договору за угодою сторін, у зв`язку з чим вони визначаються працівником і власником або уповноваженим ним органом у кожному конкретному випадку.
Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП застосовується у разі взаємної згоди сторін трудового договору, пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. За угодою сторін може бути припинено як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України не передбачає попередження про звільнення ні від працівника, ні від власника або уповноваженого ним органу. День закінчення роботи визначається сторонами за взаємною згодою.
Пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП можуть бути викладені як в письмовій, так і в усній формі. Якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення. Саме ж оформлення припинення трудового договору за угодою сторін має здійснюватися лише в письмовій формі. У наказі (розпорядженні) і трудовій книжці зазначаються підстава звільнення за угодою сторін з посиланням на пункт 1 частини першої статті 36 КЗпП і раніше домовлена дата звільнення.
Таким чином, передбачена пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП угода сторін є самостійною підставою припинення трудового договору, яка відрізняється від розірвання трудового договору з ініціативи працівника та з ініціативи власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу тим, що в цьому разі потрібне спільне волевиявлення сторін, спрямоване на припинення трудових відносин в обумовлений строк і саме з цих підстав.
Відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.
Верховний суд у постанові від 22 квітня 2020 року по справі № 199/8766/18 зазначив, що за змістом статті 38 КЗпП розірвання трудового договору з ініціативи працівника і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до розірвання цього договору і, які працівник визначає самостійно.
У разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення роботодавцем трудового законодавства (ч. 3 ст. 38 КЗпП) - не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору.
При незгоді роботодавця звільнити працівника із підстав, передбачених ч. 3 ст. 38 КЗпП України, він може відмовити у розірванні трудового договору, але не вправі розірвати цей договір з інших підстав, які працівником не зазначалися.
Обов`язковою умовою для звільнення за власним бажанням згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України є порушення роботодавцем трудового законодавства або умов трудового договору. Водночас для визначення правової підстави розірвання трудового договору значення має сам факт порушення законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причин такого порушення та істотність порушення трудових прав працівника.
Судом встановлено, що 14 лютого 2024 року позивач подала заяву про звільнення за угодою сторін з 25 лютого 2024 року, направивши її на юридичну адресу ПП «Мінераліз», однак відповідач вказану заяву не розглянув і відповідно письмової відповіді щодо задоволення даної заяви чи відмови у її задоволенні з обґрунтуванням того, чому він не може звільнити позивача за угодою сторін, не надав.
Відтак, оскільки процедура розірвання трудового договору не виконана саме відповідачем, заява про звільнення позивача з займаної посади протягом тривалого часу не розглянута відповідачем, позивач позбавлена реалізувати своє право на звільнення, а тому права позивача підлягають захисту в судовому порядку шляхом визнання припиненими трудових відносин ОСОБА_1 із ПП «Мінераліз» з 25 лютого 2024 року у зв`язку з її звільненням із займаної посади головного бухгалтера на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, у зв`язку з порушенням роботодавцем трудового законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 211 грн. 20 коп.
Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 280-282, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Мінераліз» про звільнення з роботи - задовольнити.
Визнати припиненими трудові відносини ОСОБА_1 із Приватним підприємством «Мінераліз» з 25 лютого 2024 року у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 із займаної посади заступника головного бухгалтера на підставі частини 3 статті 38 КЗпП України, у зв`язку з порушенням роботодавцем трудового законодавства.
Стягнути з Приватного підприємства «Мінераліз» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто Рівненським міським судом Рівненської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 .
Повне судове рішення складено 03 червня 2024 року.
Суддя О.О. Першко