Справа № 559/1691/24
Провадження № 2/559/579/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року місто Дубно

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області в складі головуючої судді Жуковської О.Ю., з участю секретаря судового засідання Остапчук О.В., розглянувши в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором -

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції сторін.

1.1 ТОВ «Споживчий центр» звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Вимоги мотивує тим, що 09.02.2023 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №09.02.2023-100002659, за умовами якого відповідачу було надано кредит у розмірі 5000 грн., строк кредитування 42 дні. Процентна ставка незмінна 2% в день, стандартна процентна ставка 3% в день. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а відповідач їх не виконує належним чином, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 10600 грн., що складається з простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 5000 грн. та заборгованості за відсотками в розмірі 5600 грн., яку просить стягнути з відповідачки, а також сплачений судовий збір.

1.2 Представник відповідача подала до суду заяву про закриття провадження у справі, в обґрунтування якої вказує, що ухвалою Господарського суду Рівненської області від 11.03.2024 про неплатоспроможність ОСОБА_1 суд постановив: 1) провадження у справі №918/1206/23 про неплатоспроможність боржника ОСОБА_1 закрити; 2) припинити дію мораторію на задоволення вимог кредиторів ОСОБА_1 ; 3) припинити процедуру реструктуризації боргів ОСОБА_1 ; 4) припинити повноваження керуючого реструктуризацією ОСОБА_1 арбітражного керуючого Волторніста С.І.; 5) вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений Кодексом України з процедур банкрутства строк або відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню. Також вказує, що 21.10.2019 набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства, згідно до ч. 2 ст. 7 якого господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник. Разом з тим, дана справа не підлягає розгляду і в межах справи про неплатоспроможність ОСОБА_1 , так як вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в межах процедури неплатоспроможності відповідача вважаються погашеними, про що зазначено в ухвалі Господарського суду рівненської області від 11.03.2024. Так, згідно ст. 45 КУзПБ конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Однак, ані ТОВ «Споживчий центр», ані будь - який інший кредитор не заявив свої грошові вимоги до ОСОБА_1 в межах строку, ані в будь-який інший строк у межах справи про банкрутство ОСОБА_1 . Отже, дана справа не підлягає розгляду в прядку цивільного судочинства і водночас не може розглядатися в межах справи про неплатоспроможність ОСОБА_1 у зв`язку із закриттям такої справи, а відтак підлягає закриттю.

ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі

Ухвалою судді Ралець Р.В. від 17.05.2024 відкрито провадження та призначено справу до розгляду. 01.10.2024 ухвалою суду справу прийнято в провадження судді Жуковської О.Ю та ухвалено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на попередньо визначену дату 02.10.2024.

За вказаних обставин, з підстав, визначених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що 09.02.2023 між ТОВ «Споживчий центр» ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №09.02.2023-100002659 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію». Договір складається з Пропозиції про укладення кредитного договору (оферта), заявки та Підтвердження позичальника про укладення кредитного договору. Відповідно до умов Договору відповідачу було надано кредит у розмірі 5000 грн., строком на 42 дні на умовах сплати процентів за користування кредитом: ставка «Економ» у розмірі 2% за 1 (один) день користування кредитом застосовується протягом первинного періоду та періоду «Економ», ставка «Стандарт» у розмірі 3% за 1 (один) день користування кредитом застосовується на увесь строк, окрім первинного періоду та періоду «Економ» (а.с.12-22).

ОСОБА_1 отримала грошові кошти в сумі 5000,00 грн., що підтверджується довідкою про перерахування суми кредиту від 09.02.2023. Видача коштів здійснювалося за допомогою системи LiqPay (а.с.26).

У порушення умов кредитного договору ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором від 09.02.2023 своєчасно не виконала і кошти не повернула, внаслідок чого утворилась заборгованість за тілом кредиту 5000 грн., а також позивачем станом на 22.03.2024 нараховано заборгованість за відсотками в розмірі 5600 грн. відповідно умов договору, що підтверджено наданими до суду розрахунками (а.с.(а.с.5).

Крім того, судом встановлено, що в листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду Рівненської області із заявою про відкриття провадження у справі про її неплатоспроможність. Згідно ухвали Господарського суду Рівненської області від 11.03.2024 вбачається, що ухвалою суду від 04.12.2023 постановлено прийняти заяву ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про її неплатоспроможність, ухвалою від 18.12.2023 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність боржника ОСОБА_1 , введено процедуру реструктуризації боргів боржника ОСОБА_1 , введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, призначено керуючим реструктуризацією арбітражного керуючого Волторніста С.І. Також 18.12.2023 оприлюднено на офіційному веб-порталі Судової влади України в мережі Інтернет повідомлення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 . Станом на день розгляду справи заяв з грошовими вимогами до боржника на адресу суду не надходило. За результатами розгляду справи 11.03.2024 Господарським судом Рівненської області винесено ухвалу про закриття провадження про неплатоспроможність ОСОБА_1 , в резолютивній частині якої, серед іншого, вказано, що вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений Кодексом України з процедур банкрутства строк або відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню (а.с.46-51).

Отже, ОСОБА_1 є неплатоспроможною і після 11.03.2024 вимоги кредиторів вважаються погашеними, а ця позовна заява надійшла до суду 15.05.2024, тобто пізніше.

IV. Норми права, які застосував суд.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини.

В частині 1 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно з ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»(в редакції чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Згідно з ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» ч.3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Як регламентовано в ч.6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина 5статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

У відповідності до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу.

Зобов`язання, згідно із ст.526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

21.10.2019 введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства (скорочено КУзПБ), який встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника-юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 7 КУзПБ, спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Відповідно до положень ст. 45 КУзПБ конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Згідно ч. 6 ст. 119 КУзПБ, з метою виявлення всіх кредиторів здійснюється офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 90 КУзПБ, господарський суд закриває провадження у справі про банкрутство, якщо до боржника після офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) за його заявою не висунуто вимог.

Згідно ч. 4 ст. 90 КУзПБ, у випадках, передбачених пунктами 5-8 частини першої цієї статті, господарський суд в ухвалі про закриття провадження у справі зазначає, що вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений цим Кодексом строк або були відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню.

Верховний Суд зауважує, що частиною першою статті 45 КУзПБ встановлено обов`язок конкурсних кредиторів подати до господарського суду відповідні письмові заяви з вимогами до боржника у визначений законом строк. Разом з тим, хоч аналіз положень частини четвертої цієї статті свідчить про право кредитора заявити відповідні вимоги і після закінчення строку, встановленого для їх подання (що не впливатиме на характер та черговість таких вимог та матиме значення лише щодо права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів), однак таке право не може звільнити кредитора від правових наслідків недотримання ним вказаного обов`язку щодо подання письмової заяви з вимогами до боржника у відповідні строки. Такими правовими наслідками є закриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи на підставі пункту 6 частини першої статті 90 КУзПБ та визначена частиною четвертою цієї статті можливість визнання погашеними вимог конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений цим Кодексом строк або були відхилені господарським судом, а виконавчих документи за відповідними вимогами такими, що не підлягають виконанню.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

V. Мотивована оцінка і висновки суду.

5.1 Суд робить висновок, що 09.02.2023 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 виникли договірні відносини у зв`язку з укладенням Кредитного договору №09.02.2023-100002659. ОСОБА_1 будучи вільною в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, будучи обізнаною з умовами кредитування, в тому числі з нарахуванням відсотків за користування кредитними коштами, підписала електронним одноразовим ідентифікатором кредитні документи, таким чином погодивши умови сплати процентів за користування кредитними коштами. Даний договір був укладений в електронній формі у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію», що повністю підтверджується матеріалами справи. Доказів повної або часткової сплати заборгованості за тілом кредиту суду не надано.

5.2 Разом з тим, судом встановлено, що в листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду Рівненської області із заявою про порушення відносно неї справи про неплатоспроможність, за наслідками розгляду якої, 11.03.2024 Господарським судом винесено ухвалу про закриття провадження, оскільки до боржника після офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) не висунуто вимог, в тому числі і кредитором, яким є позивач ТОВ «Споживчий центр». Таким чином, позивач у справі не був позбавлений можливості заявити свої кредиторські вимоги у межах справи про неплатоспроможність відповідача, однак таким правом не скористався. В резолютивній частині вказаної ухвали серед іншого, зазначено, що вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений Кодексом України з процедур банкрутства строк або відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню. Дана ухвала ніким не оскаржувалася та набрала законної сили 11.03.2024, а відповідно є обов`язковою до виконання.

5.3 Позивач отримав копію заяви із позицією відповідача по справі, однак суду будь-яких заперечень проти цього не подав. Враховуючи ту обставину, що відповідача звільнено від боргів на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, відсутні підстави для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором. У підсумку суд відмовляє у задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

5.4 Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню, тому підстав для розподілу судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи, немає.

5.5. Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України). Представник відповідача у своїй заяві про закриття провадження, крім іншого, просив суд стягнути з позивача на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 3000 грн. Судом встановлено, що понесені відповідачем витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000 грн., підтверджуються: Договором про надання правничої допомоги №24/206Ф від 21.05.2024; Ордером серії АА №1446663; Актом прийому - передачі наданих послуг від 21.05.2024 та Детальним описом виконаних адвокатом робіт від 21.05.2024 (а.с.41-45). Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Враховуючи наведене, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідача в даній справі є співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, а тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та відсутність будь-яких заперечень з боку позивача, суд приходить до висновку про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 133, 141, 158, 259, 263-265, 354 ЦПК України, 525, 526, 626,629, 63, 633, 1054 ЦК України, ЗУ "Про електронну комерцію", ст. 7, 45, 90 КУзПБ, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживий центр» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його підписання до Рівненського апеляційного суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», місцезнаходження вул. Саксаганського, 133-А, м. Київ, 01032, .

Представник позивача: Суржик Юрій Валерійович, РНОКПП НОМЕР_1 , електронна адреса ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована адреса проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Представник відповідача: адвокат Войтович Людмила Василівна, РНОКПП НОМЕР_3 , адреса АДРЕСА_2 , електронна адреса ІНФОРМАЦІЯ_3

Суддя О.Ю. Жуковська