ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 593/437/23Головуючий у 1-й інстанції Німко Н.М.
Провадження № 22-ц/817/851/24 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючої - Храпак Н.М.

Суддів - Гірський Б. О., Костів О. З.,

за участі секретаря - Дідух М.Є.

та представника відповідача -

адвоката Братівника І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 593/437/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Братівник Ігор Васильович, на рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 26 червня 2024 року, ухваленого суддею Німко Н.П., повний текст якого виготовлено 05 липня 2024 року, у цивільній справі за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

у березні 2023 року Державна іпотечна установа звернулася в суд із позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 07 червня 2006 року між відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» (далі за текстом - ВАТ КБ «Надра») та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №217/2006-Ф, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит у сумі 12 000, 00 доларів США строком на 360 місяців під 10,0% річних (далі договір, кредитний договір). В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, інших платежів передбачених договором, а також можливих штрафних санкцій, сторонами укладено договір іпотеки - квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 67,4 метрів квадратних. В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат банк уклав договір поруки з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (далі до тексту поручитель, поручителі). Згідно з договорами поруки (п.1.1), поручителі поручаються перед кредитором за належне виконання відповідачем ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань, що витікають з кредитного договору № 217/2006-Ф від 07.06.2006 в тому числі: - повернути до 07 червня 2036 року кредит у сумі 12 000,00 (дванадцять тисяч) доларів США; - сплатити відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 10 (десять відсотків) річних із розрахунку фактичної кількості днів у періоді (28-29-30-31/360); - сплатити інші платежі, передбачені кредитним договором; - сплатити можливі штрафні санкції (штраф, пеня).

14 травня 2009 року між ПАТ «Комерційний Банк «Надра» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду №1 про внесення змін та доповнень до Кредитного договору №217/2006-Ф від 07.06.2006 (надалі - додаткова угода №1).

У подальшому, 03.12.2009 між ПАТ «Комерційний Банк «Надра» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №2 про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 217/2006-Ф від 07.06.2006 (надалі - додаткова угода № 2). Відповідно до умов додаткового договору № 2, сторони домовились викласти п.1.1 у наступній редакції:

«1.1.Кредитор надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 12000,00 (Дванадцять тисяч доларів США 00 центів) зі сплатою 9,75 % (дев`ять цілих сімдесят п`ять сотих) процентів річних, надалі за текстом - «кредит» на умовах, визначених цим договором».

1.1.1 Позичальник повертає кредит, сплачує кредитору проценти передбаченим цим договором і комісії у вигляді плати за управління кредитом шляхом здійснення перерахунку на відповідний рахунок мінімально необхідного платежу у валюті кредиту.

Щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 140,25 (сто сорок доларів США 25 центів) доларів США. Позичальник вносить черговий мінімальний платіж щомісячно до 20 числа поточного місяця. Кінцевий термін повернення кредиту - 07.06.2036.

При умові виконання Позичальником умов Договору, Кредитор кожні 6 календарних місяців зменшує розмір відсоткової ставки на 0,25 % річних. Загальне зменшення відсоткової ставки не може складати більше ніж 0.50 % річних. Зміна (зменшення) відсоткової ставки відбувається шляхом підписання додаткової угоди до цього договору.

У випадку порушення позичальником свої зобов`язань, йому встановлюється відсоткова ставка на рівні 10% річних. Збільшення відсоткової ставки за користування кредитом відбувається автоматично. Починаючи з наступного місяця після виникнення факту невиконання чи неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань і не потребує підписання відповідної додаткової угоди.»

Також, 26 травня 2010 між ПАТ «Комерційний Банк «НАДРА» (далі - «Банк») та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 3 про внесення змін та доповнень до кредитного договору 217/2006-Ф від 07.06.2006 (надалі - додаткова угода № 3).

Відповідно до умов додаткового договору № 3, Сторони домовились викласти п.1.1 у наступній редакції:

«1.1.Кредитор надає Позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 12000,00 (Дванадцять тисяч доларів США 00 центів) зі сплатою 9,50 % (дев`ять цілих п`ятдесят сотих) процентів річних, надалі за текстом - «Кредит» на умовах, визначених цим Договором.»

Позичальник повертає кредит, сплачує кредитору проценти передбаченим цим договором і комісії у вигляді плати за управління кредитом шляхом здійснення перерахунку на відповідний рахунок мінімально необхідного платежу у валюті кредиту.

Щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 137,90 (сто тридцять сім доларів 90 центів) доларів США. Позичальник вносить черговий мінімальний платіж щомісячно до 20 числа поточного місяця. Кінцевий термін повернення Кредиту - 07.06.2036.

Інші умови п. 1.1.1 аналогічні умовам викладені у Додатковій угоді № 2.

21 травня 2020 р. між Державною іпотечною установою (надалі за текстом - новий кредитор/іпотекодержатель/заставодержатель) та ПАТ «Комерційний Банк «НАДРА» (далі - банк) укладено договір відступлення права вимоги, за яким банк відступає новому кредитору/іпотекодержателю/ заставодержателю належні банку, а новий кредитор/іпотекодержатель заставодержатель набуває права вимоги банку до заставодавців/іпотекодавців та/або поручителів та/або майнових поручителів, зазначених у додатку № 1 до цього договору, надалі за текстом - боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку № 1 до цього договору ( п.1 договору).

Пунктом 14.1. договору відступлення передбачено, що «відкладальною умовою, за якою сторони пов`язують набрання чинності цим договором та перехід прав вимоги за основними договорами від банку до нового кредитора/іпотекодержателя/заставодержателя, є - набрання законної сили ухвалою Господарського суду м.Києва в справі № 910/19158/16 про затвердження мирової угоди. Моментом настання відкладальної умови вважається - день набрання законної сили ухвалою Господарського суду м.Києва в справі № 910/19158/16 про затвердження мирової угоди. Мирова угода підписана - 02.06.2020.

Отже, починаючи з 02 червня 2020 року Державна іпотечна установа згідно договору відступлення права вимоги набула право вимоги за кредитним договором укладеним між банком та ОСОБА_1 , в тому числі і за усіма договорами, укладеними в забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором.

Через неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, утворилась заборгованість, яка станом на 10.11.2022 складає 372801,24 грн.

Заборгованість набута Державною іпотечною установою за Кредитним договором № 217/2006-Ф від 07.06.2006 ОСОБА_1 складає: 11 613,21 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 02.06.2020 становить 311 444,23 грн., в тому числі: по сумі основного боргу - 10 509,38 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 02.06.2020. Складають - 281 841,61 грн; прострочені відсотки за користування кредитом станом на 02.06.2020 (набуті станом на 02.06.2020) - 1 103,83 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ складають - 29 602,62 грн.

Крім того: прострочені відсотки (за період з 02.06.2020 по 10.11.2022 ) нараховані за користування кредитом складають - 61 357,01 грн.

Таким чином, станом на 10.11.2022 загальна заборгованість за кредитним договором № 217/2006-Ф від 07.06.2006 складає - 372 801,24 грн.

Відтак, заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню солідарно з відповідачів у судовому порядку.

Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 26 червня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в користь позивача Державної іпотечної установи виниклу станом на 10 листопада 2022 року заборгованість за кредитним договором №217/2006-Ф у розмірі 372 801 (триста сімдесят дві тисячі вісімсот одна) гривня 24 копійки, з яких: 281 841 (двісті вісімдесят одна тисяча вісімсот сорок одна) гривня 61 коп. основна суму боргу; 29 602 (двадцять дев`ять тисяч шістсот дві) гривні 62 коп. прострочені відсотки за користування кредитом; 61 357 (шістдесят одна тисяча триста п`ятдесят сім) гривень 01 коп. прострочені відсотки, нараховані за користування кредитом.

Стягнуто солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в користь позивача Державної іпотечної установи судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору у розмірі 5 592 (п`ять тисяч п`ятсот дев`яносто дві) гривні 03 коп.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Братівник Ігор Васильович, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 26 червня 2024 року у справі №593/473/24 та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Братівник І.В. зазначає, що згідно з п.4.3 додаткової угоди №1, укладеної 14 травня 2009 року до кредитного договору № 217/2006-Ф від 07 червня 2006 року сторонами визначено, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п.п.3.3.7, 3.3.8 цього договору, протягом більше, ніж 90 (дев`яносто) календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Як вбачається із наданого стороною позивача розрахунку заборгованості, останній платіж на погашення основної заборгованості, відсотків та комісії відповідачкою ОСОБА_1 здійснено 16 травня 2019 року. Проведення платежів до 20 числа наступного місяця не вбачається. Отже, прострочення чергового платежу було допущено більше як на 90 днів, зі спливом яких у відповідності до п.п. 4.3 додаткової угоди № 1, а саме 19 вересня 2019 року, що є наступним днем після спливу 90 - денного строку прострочення, строк користування кредитними коштами вважається таким, що настав і цього дня у позичальника виникло зобов`язання провести погашення всієї суми кредиту, що залишилась не сплаченою, нарахованих відсотків та комісії, зобов`язання щодо сплати яких виникло станом на 19.09.2019.

Таким чином, оскільки строк виконання зобов`язання за кредитним договором для відповідачки ОСОБА_1 настав 19 вересня 2019 року, останній платіж на погашення основної заборгованості, відсотків за кредитом та комісії проведено 16 травня 2019 року, за таких обставин трирічний строк позовної давності заявлених вимог сплив 20 вересня 2022 року. Проте в оскаржуваному рішенні судом зазначено, що строк позовної давності не пропущено через введення в Україні карантину та воєнного стану.

Однак, судом першої інстанції не взято до уваги висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2022 по справі № 990/115/22 відповідно до якої, введення на території України карантину воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням карантину чи воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження карантину чи воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Позивачем, жодним чином не обґрунтовано, яким саме чином запровадження на території України карантину та воєнного стану стало перешкодою для звернення з позовом до суду у строки встановлені Законом.

Також, судом першої інстанції безпідставно стягнуто заборгованість по нарахованих відсотках за межами строку кредитування, оскільки згідно п.4.3 додаткової угоди №1 від 14.05.2009 визначено умову за якої строк користування кредитом може бути змінено в бік скорочення, без підписання додаткових угод та за відсутності окремої вимоги кредитора.

У зв`язку з простроченням внесення чергового платежу більше ніж на 90 днів строк виконання зобов`язання за кредитним договором настав 19.09.2019, що і є датою настання у кредитора права вимоги сплати всього розміру позики та відсотків, а також інших платежів, що нараховано згідно умов договору. При цьому, умови договору щодо часткової щомісячної сплати суми позики, відсотків та комісії припинили свою чинність.

Також за умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом, а також передбачили обставини, з настанням яких щомісячне зобов`язання сплати платежів припинилось, а у позичальника виникло зобов`язання дострокового проведення розрахунку з кредитором, включно з несплаченою сумою кредитних коштів, що залишились, відсотків, комісій та інших платежів. Отже, строк кредитування закінчився, а строк виконання зобов`язання в цілому вважається таким, що настав 19.09.2019.

Відтак, у межах строку кредитування відповідач повинен був, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 20 числа кожного місяця. Починаючи з 19.09.2019, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Вказує, що Велика Палата Верховного Суду, надаючи правові висновки застосування п. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України у правовідносинах, що виникають з укладанням кредитного договору зазначила, що припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Підсумовуючи наведені обставини справи, з врахуванням законодавчих приписів вбачається, що зі спливом строку кредитування, в результаті допущення прострочення сплати чергового платежу більше як на 90 днів право кредитодавця нараховувати проценти припинились. Отже, вимога про сплату нарахованих відсотків після 19.09.2019 є безпідставною та не відповідає вимогам чинного законодавства.

Представник позивача подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 26.06.2024 у справі №593/437/23 залишити без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу зазначено, що згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

При цьому суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє в позові через необґрунтованість. Якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє в позові через сплив позовної давності в разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач.

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Законом № 540-ІХ розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону № 540-ІХ перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності, і всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

У постанові від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22) Верховний Суд зазначив про те, що у пункті 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України в редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540 - IX перелічені всі статті Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року№ 64/2022. затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року№ 2102-DC, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану (п. 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України).

З 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК Українидоповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, у т.ч. статтями 257, 258 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину, та зупиненням такого строку на час діє воєнного стану в Україні, який введений з 24.02.2022 та діє на момент розгляду справи у суді.

20.03.2023 - Державна іпотечна установа звернулась до суду.

З 15.03.2020 по 01.07.2023 діяв карантин на території України.

24.02.2023 та по теперішній час на території України діє воєнний стан.

На підставі наведеного, представник державної іпотечної установи вважає, що суд прийшов до правильного висновку, що строк позовної давності позивачем не пропущений, а тому клопотання сторони відповідача не підлягає до задоволення.

Беручи до уваги, що у відповідачів утворилась заборгованість за кредитним договором у зв`язку із його неналежним виконанням, зібрані у справі докази та їх належна оцінка, вказують на наявність підстав для задоволення позову про солідарне стягнення заборгованості з відповідачів на користь Державної іпотечної установи.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Братівник І.В. у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи викладеній в ній.

Представник Державної іпотечної установи в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, що підтверджується довідкою про доставку судової повістки до електронного кабінету

Відповічі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 у судове засідання також не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення № 932, № 858, які повернулися у зв`язку з відсутністю адресатів за вказаною ними адресою.

Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно з п.п.2, 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи та день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржене судове рішення не відповідає з огляду на таке.

Судом встановлено такі обставини.

07 червня 2006 року між відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір №217/2006-Ф, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит у сумі 12 000, 00 доларів США строком на 360 місяців під 10,0% річних.

У якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат, 07 червня 2006 року між Банком та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 укладено договори поруки. Згідно з договорами поруки (п.1.1), поручителі поручилися перед кредитором за належне виконання відповідачем ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань, що витікають з кредитного договору № 217/2006-Ф від 07.06.2006 в тому числі: - повернути до 07 червня 2036 кредит у сумі 12 000,00 (дванадцять тисяч) доларів США; - сплатити відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 10 (десять відсотків) річних із розрахунку фактичної кількості днів у періоді (28-29-30-31/360); - сплатити інші платежі, передбачені кредитним договором; - сплатити можливі штрафні санкції (штраф, пеня).

14 травня 2009 року між ПАТ «Комерційний Банк «НАДРА» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №1 про внесення змін та доповнень до кредитного договору №217/2006-Ф від 07.06.2006.

Відповідно до умов додаткового договору, сторони зокрема домовились викласти ряд положень договору у такій редакції, а саме:

Пунктом 1.3. додаткової угоди передбачає, що в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, комісій у вигляді плати за управління кредитом, можливої неустойки (пені, штрафу), а також інших витрат щодо задоволення вимог кредитора за договором, кредитор укладає:

Пунктом 1.3.1. в день укладення цього договору - з позичальником ОСОБА_1 іпотечний договір, за умовами якого позичальник передає кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 67,4 метрів квадратних, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , для придбання якого, згідно з п.1.2 цього договору надається кредит, та яке належить позичальнику на праві власності, заставною вартістю 143020 (сто сорок три тисячі двадцять гривень 00 копійок) гривень.

Пунктом 1.3.2 в день укладення цього договору - з поручителями- ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , договори поруки за умовами яких поручителі поручаються перед кредитром за виконання позичальником своїх обов`язків за цим договором у повному обсязі і відповідають перед кредитором разом з позичальником як солідарні боржники.

Пунктом 4.3 у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п.п.3.3.7, 3.3.8 цього договору, протягом більше, ніж 90 (дев`яносто) календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Також, 03.12.2009 між ПАТ «Комерційний Банк «НАДРА» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду №2 про внесення змін та доповнень до Кредитного договору № 217/2006-Ф від 07.06.2006 (надалі - додаткова угода № 2). Відповідно до умов додаткового договору № 2, сторони домовились викласти п.1.1 у наступній редакції:

«1.1. Кредитор надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 12000,00 (Дванадцять тисяч доларів США 00 центів) зі сплатою 9,75 % (дев`ять цілих сімдесят п`ять сотих) процентів річних, надалі за текстом - «кредит» на умовах, визначених цим договором».

1.1.1 Позичальник повертає кредит, сплачує кредитору проценти передбаченим цим договором і комісії у вигляді плати за управління кредитом шляхом здійснення перерахунку на відповідний рахунок мінімально необхідного платежу у валюті кредиту.

Щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 140,25 (сто сорок доларів США 25 центів) доларів США. Позичальник вносить черговий мінімальний платіж щомісячно до 20 числа поточного місяця. Кінцевий термін повернення Кредиту - 07.06.2036.

При умові виконання позичальником умов договору, кредитор кожні 6 календарних місяців зменшує розмір відсоткової ставки на 0,25 % річних. Загальне зменшення відсоткової ставки не може складати більше ніж 0,50 % річних. Зміна (зменшення) відсоткової ставки відбувається щляхом підписання додаткової угоди до цього договору.

У випадку порушення позичальником свої зобов`язань, йому встановлюється відсоткова ставка на рівні 10% річних. Збільшення відсоткової ставки за користування кредитом відбувається автоматично. Починаючи з наступного місяця після виникнення факту невиконання чи неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань і не потребує підписання відповідної додаткової угоди.»

Окрім того, 26 травня 2010 Між ПАТ «Комерційний Банк «НАДРА» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 3 про внесення змін та доповнень до кредитного договору 217/2006-Ф від 07.06.2006 (надалі-Додаткова угода № 3).

Відповідно до умов додаткового договору № 3, сторони домовились викласти п.1.1 у наступній редакції:

«1.1.Кредитор надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 12000,00 (Дванадцять ззеяч доларів США 00 центів) зі сплатою 9,50 % (дев`ять цілих п`ятдесят сотих) процентів річних, надалі за текстом - «кредит» на умовах, визначених цим договором.»

Позичальник повертає кредит, сплачує кредитору проценти передбаченим цим договором і комісії у вигляді плати за управління кредитом шляхом здійснення перерахунку на відповідний рахунок мінімально необхідного платежу у валюті кредиту.

Щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 137,90 (сто тридцять сім доларів 90 центів) доларів США. Позичальник вносить черговий мінімальний платіж щомісячно до 20 числа поточного місяця. Кінцевий термін повернення кредиту - 07.06.2036.

Інші умови п. 1.1.1 аналогічні умовам викладені у Додатковій угоді № 2.

21 травня 2020 р. між Державною іпотечною установою та ПАТ «Комерційний Банк «НАДРА» укладено Договір відступлення права вимоги.

Пунктом 1 Договору відступлення зазначено, що «в порядку та на умовах, визначених цим договором, банк відступає новому кредитору/ іпотекодержателю/заставодержателю належні банку, а новий кредитор/іпотекодержатель/заставодержатель набуває права вимоги банку до заставодавців/іпотекодавців та/або поручителів та/або майнових поручителів, зазначених у додатку № 1 до цього договору, надалі за текстом - боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку № 1 до цього договору, надалі - Основні договори.

Пунктом 2 Договору відступлення вказано, що «за цим договором новий кредитор/іпотекодержатель/заставодержатель в день настання відкладальної умови, визначеної в п. 14.1. цього договору, набуває усі права кредитора за основними договорами.

Права кредитора/ іпотекодержателя/заставодержателя за основними договорами переходять до нового кредитора кредитора/іпотекодержателя/ заставодержателя у повному обсязі та на умовах, які існують на момент набуття права вимоги.

В свою чергу, п. 14.1. договору відступлення передбачає, що відкладальною умовою, за якою сторони пов`язують набрання чинності цим договором та перехід прав вимоги за основними договорами від банку до нового кредитора/іпотекодержателя/заставодержателя, є набрання законної сили ухвалою Господарського суду м.Києва в справі № 910/19158/16 про затвердження Мирової угоди. Моментом настання відкладальної умови вважається - день набрання законної сили ухвалою Господарського суду м.Києва в справі № 910/19158/16 про затвердження Мирової угоди. Мирової угода підписана - 02.06.2020.

Отже, починаючи з 02 червня 2020 року позивач набув усі права вимоги за кредитним договором укладеним між банком та ОСОБА_1 . Також, згідно договору відступлення права вимоги установа набула право вимоги й за усіма договорами, укладеними в забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором № 217/2006-Ф від 07.06.2006, утворилась заборгованість, яка станом на 10.11.2022 складає 372 801,24 грн, з якої 11 613,21 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 02.06.2020 становить 311 444,23 грн., в тому числі: по сумі основного боргу - 10 509,38 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 02.06.2020 складають -281 841,61 грн; прострочені відсотки за користування кредитом станом на 02.06.2020 (набуті станом на 02.06.2020 ) - 1 103,83 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ складають -29 602,62 грн. Крім того: прострочені відсотки (за період з 02.06.2020 по 10.11.2022 ) нараховані за користування кредитом складають - 61 357,01 грн.

Також, суд виснував, що у період дії воєнного стану в Україні, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану (п.19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України) та на підставі пункту 12 «Прикінцевих положеннь» ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, у т.ч. статтями 257, 258 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину та зупиненням такого строку на час діє воєнного стану в Україні, який введений з 24.02.2022 та діє на момент розгляду справи у суді.

Беручи до уваги, що у відповідачів утворилась заборгованість за кредитним договором у зв`язку із його неналежним виконанням, суд прийшов до висновку на наявність підстав для задоволення позову про солідарне стягнення заборгованості з відповідачів на користь позивача.

Проте, колегія суддів в повному обсязі з такими висновками суду погодитися не може, з огляду на таке.

Згідно з пунктом 1 частини другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Визначення поняття "зобов`язання" міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як "строк договору", так і "строк (термін) виконання зобов`язання" (статті 530, 631 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 07.06.2006 ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 уклали договір кредиту № 217/2006-Ф, відповідно до якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 12 000, 00 доларів США зі сплатою 10 процентів річних та порядком погашення суми основної заборгованості до 20 числа кожного місяця.

Також факт укладення вказаного договору, так і додаткових до нього угод, їх умов та отримання кредитних коштів представник відповідача у судовому засіданні не заперечив.

Крім цього, у зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за спірним кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на 10.11.2022 складає тіло кредиту 10509,38 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 02.06.2020 становить 281841,61 грн

Проте представник відповідача як у відзиві, так і в апеляційній скарзі посилається на безпідставне стягнення відсотків, нарахованих за межами строку кредитування.

Так, згідно з договором кредиту № 217/2006-Ф сторони погодили строк кредитування на 360 місяців (п.п 1.4 кредитного договору), термін закінчення кредитування до 07.06.2036 (п.п 3.3.4 кредитного договору), а також термін щомісячного виконання зобов`язання (до 20 числа поточного місяця п.п 3.3.3 кредитного договору).

14 травня 2009 року між ПАТ «Комерційний Банк «Надра» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору № 217/2006-Ф від 07.06.2006.

При цьому, у п. 4.3 додаткової угоди № 1 сторонами визначено, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків визначених п.п. 3.37, 3.38 цього договору, протягом більше ніж 90 (дев`яносто) календарних днів, строк користування кредитором вважається таким, що сплив та відповідно позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором № 217/2006-Ф від 07.06.2006 станом на 02.06.2020 відсотки нараховувались у період з 02.06.2006 по 10.11.2022 та останній платіж на погашення основної заборгованості, відсотків та комісії відповідачкою здійснено 16.05.2019.

Отже, беручи до уваги п.4.3 додаткової угоди, зокрема, що строк кредитування закінчився, а строк виконання основного зобов`язання настав на 91-й день - 15.08.2019, тобто платіж по кредиту з 15.08.2019 прострочений більше трьох місяців. Саме з цього моменту відбулась зміна строку виконання кредитного зобов`язання позичальником у повному обсязі. Отже, такими діями позивач на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо порядку сплати процентів за користування кредитом.

Відтак, у межах строку кредитування відповідач мала, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 20 числа кожного місяця. Починаючи з 15 серпня 2019 року, відповідач мала обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, тому після 15.08.2019 є безпідставним нарахування відсотків за користування кредитом, в зв`язку з чим розмір заборгованості становить по тілу кредиту в сумі 10509,38 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 02.06.2020 складає 281841,61 грн. та відсотки за період з 16.05.2019 по 15.08.2019 в сумі 341,11 долар США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 02.06.2020 становить 9140,21 грн.

Таким чином, колегія суддів вважає, що порушене право Державної іпотечної установи щодо стягнення заборгованості в сумі 10850,49 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 02.06.2020 становить 290981,82 грн, за кредитним договором № 217/2006-Ф від 07 червня 2006 року.

Разом з тим у справі, що переглядається представником відповідачки - адвокатом Братівником І.В. подано суду заяву про застосування до спірних відносин строку позовної давності, в якій останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог в зв`язку з пропуском Державною іпотечною установою строку позовної давності, тобто строку звернення до суду за захистом порушеного права (т.1 а.с.107).

Щодо заявленого представником відповідачів клопотання про застосування строків позовної давності, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У частині першій статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом норм ст.261 ЦК України початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

Згідно з ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦПК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Тлумачення ч. 5 ст. 267 ЦК України свідчить що під поважними причинами пропуску позовної давності слід розуміти такі обставини, що з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову.

При цьому, виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Подібний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 у справі № 367/6105/16-ц.

Позовна давність у національній правовій системі не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладений обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду був пропущений ним з поважних причин (постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17, від 19 листопада 2019 року у справі№ 911/3680/17 та у справі № 911/3677/17).

З наданого позивачем розрахунку заборгованості кредитним договором ОСОБА_1 вбачається, що останній раз відповідачкою було здійснено погашення основної заборгованості, відсотків та комісії 16.05.2019 та беручи до уваги, що строк виконання грошового зобов`язання для відповідачки в силу п.4.3 Додаткової угоди № 1 настав 15 серпня 2019 року, то відповідно, і з цього часу у позивача виникло право на звернення у суд із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що позивач із позовом до суду звернувся тільки 24 березня 2023 року, тобто після спливу трирічного строку звернення до суду і стороною відповідача заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у позові відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України.

Колегія суддів зауважує, що позивачем не надано доказів, які би вказали на переривання строку позовної давності, заяв про поновлення строку позовної давності суду і доказів наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду.

При постановленні рішення, суд першої інстанції встановивши правовідносини сторін, які виникли між сторонами, обґрунтовано вважав, що має місце заборгованість за кредитним договором відповідача перед позивачем, проте колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні клопотання про застосування строку позовної давності, про застосування якого заявлено представником відповідача у суді першої інстанції, посилаючись на те, що у період дії воєнного стану в Україні, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану (п.19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України) та на підставі пункту 12 «Прикінцевих положеннь» ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, у т.ч. статтями 257, 258 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину, та зупиненням такого строку на час діє воєнного стану в Україні, який введений з 24.02.2022 та діє на момент розгляду справи у суді.

Так, пунктом 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Таким чином, поновлення пропущеного процесуального строку здійснюється судом, якщо такий пропуск чи неможливість вчинення відповідної процесуальної дії зумовлена саме обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Для поновлення строку недостатньо лише посилання на наявність таких обмежень. Необхідним є наведення конкретних обставин та надання позивачем відповідних доказів на підтвердження їх існування, а також доведення їх впливу на своєчасність реалізації ним своїх прав.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджений Указ Президента України від 07 листопада 2022 року № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

За приписами Рекомендацій, прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, судам рекомендовано по можливості відкладати розгляд справ (за винятком невідкладних судових розглядів), зважати на те, що велика кількість учасників судових процесів не завжди мають змогу подати заяву про відкладення розгляду справи через задіяння до функціонування критичної інфраструктури, вступ до лав Збройних сил України, територіальної оборони, добровольчих воєнних формувань, та інших форм протидії збройної агресії проти України, або не можуть прибути в суд у зв`язку з небезпекою для життя. Виважено підходити до питань, пов`язаних з поверненням різного роду процесуальних документів, залишення їх без руху, встановлення різного роду строків, по можливості продовжувати їх щонайменше до закінчення воєнного стану.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 листопада 2022 року у справі № 990/115/22 зазначила, що: «запровадження на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам собою факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку».

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Поважними причинами пропуску процесуального строку вважаються такі обставини, за яких своєчасне пред`явлення заяви стає неможливим або утрудненим, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання касаційної скарги.

Суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Питання про поновлення чи продовження пропущеного строку вирішує суд, у якому належало вчинити процесуальну дію або до якого потрібно було подати документ чи доказ.

Зазначені висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 204/2113/14-ц та від 25 листопада 2020 року у справі № 2-9436/2007.

Вирішуючи питання про поновлення строку звернення до суду з позовами, суд повинен у сукупності оцінити всі обставини справи, навести мотиви щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку звернення до суду з позовом та зазначити, з яких підстав подане заявником клопотання може бути задоволене.

Лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо звернення до суду з позовом у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку звернення до суду з позовом, з поважних причин.

Отже, відповідно до вказаного, сам лише факт встановлення в Україні карантину та запровадження воєнного стану в Україні не може бути безумовною підставою для поновлення строку звернення до суду із даним позовом.

Звернення Державної іпотечної установи до суду з позовом 24 березня 2023 року, тобто після спливу строку, передбаченого частиною першою статті 257 ЦПК України, не відповідає критеріям розумного строку, адже з моменту виникнення права вимоги до відповідача з приводу виконання грошового зобов`язання за кредитним договором, тобто 15.08.2019 і звернення позивача в суд із позовом, а саме 24.03.2023, пройшло більше ніж 4 роки, в той час, як строк позовної давності становить три роки. Позивачем жодних доказів існування з 2019 року об`єктивних, непереборних труднощів для звернення ним із позовом за захистом своїх прав щодо стягнення заборгованості за кредитним договором не надано та матеріали справи не містять.

Отже, що позивач не тільки міг дізнатись про порушення його права, але і повинен був дізнатись про таке порушення і своєчасно, у межах трирічного строку позовної давності, звернутись до суду за захистом порушеного права, однак такий строк пропустив без поважних причин.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції за відсутності обґрунтувань конкретних обставин й причин, пов`язаних із встановлення в Україні карантину та запровадження воєнного стану в Україні, які б перешкоджали позивачу звернутись до суду у встановлені процесуальним законодавством строки, безпідставно відмовив у задоволенні клопотанні щодо пропуску строку позовної давності, оскільки позивачем порушено строк позовної давності для звернення до суду, що є самостійною підставою для відмови у позові відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Беручи до уваги встановлені апеляційним судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги. Тому рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 26 червня 2024 року слід скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

Крім цього, у зв`язку із скасуванням судового рішення, у відповідності до ч. 2 ст. 141 ЦПК України сплачений у суді апеляційної інстанції судовий збір у розмірі 8 388,02 грн, слід стягнути з Державної іпотечної установи в користь ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Братівник Ігор Васильович, задовольнити.

Рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 26 червня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити.

Стягнути з Державної іпотечної установи ( вул.Л.Українки, 34, м.Київ, ) в користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений у суді апеляційної інстанції судовий збір у розмірі 8 388 (вісім тисяч триста вісімдесят вісім) гривень 02 копійки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 01 листопада 2024 року.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: Б.О. Гірський

О.З. Костів