Провадження № 2/161/3650/24
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2024 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Коржик Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

В С Т А Н О В И В:

02.07.2024 року позивач ТзОВ «ФК «ЄАПБ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свій позов мотивує тим, що 07.06.2023 року між ТзОВ «ФК «1БАНК» та відповідачкою було укладено договір позики № 78355143, за умовами якого остання отримала кредитні кошти, які зобов`язався повернути та сплатити відсотки за користування ними. 14.06.2021 року між ТзОВ «ФК «1БАНК» та ТзОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого, з урахуванням Реєстру Боржників № 20 від 20.03.2024 року, до останнього перейшло право майнової вимоги за договором позики № 78355143 від 07.06.2023 року, розмір заборгованості позичальника за яким становив 33981,03 грн.

Також, 29.07.2023 року між ТзОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 5434016, за умовами якого відповідач отримала кредитні кошти, які зобов`язався повернути та сплатити відсотки за користування ними. 26.12.2023 року між ТзОВ «Мілоан» та ТзОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 26122023, у відповідності до умов якого, з урахуванням Реєстру Боржників № 1 від 26.12.2023 року, до позивача перейшло право майнової вимоги за кредитним договором № 5434016 від 29.07.2023 року, розмір заборгованості позичальника за яким становить 20170 грн.

Крім того, 31.07.2023 року між ТзОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 100546382, за умовами якого відповідач отримала кредитні кошти, які зобов`язався повернути та сплатити відсотки за користування ними. 26.12.2023 року між ТзОВ «Мілоан» та ТзОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 26122023, у відповідності до умов якого, з урахуванням Реєстру Боржників № 2 від 26.12.2023 року, до позивача перейшло право майнової вимоги за кредитним договором № 100546382 від 31.07.2023 року, розмір заборгованості позичальника за яким становить 20170 грн.

Поряд з тим, 02.08.2024 року між ТзОВ «ФК «1БАНК» та відповідачкою було укладено договір позики № 4213334, за умовами якого остання отримала кредитні кошти, які зобов`язався повернути та сплатити відсотки за користування ними. 14.06.2021 року між ТзОВ «ФК «1БАНК» та ТзОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого, з урахуванням Реєстру Боржників № 19 від 27.02.2024 року, до останнього перейшло право майнової вимоги за договором позики № 4213334 від 02.08.2023 року, розмір заборгованості позичальника за яким становив 14200 грн.

Вказує, що внаслідок отримання права вимоги за зазначеними вище правочинами, ТзОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснювалося нарахування будь-яких штрафних санкцій. У свою чергу, ОСОБА_1 не здійснювала погашення спірних заборгованостей, у тому числі й на рахунок попередніх стягувачів. Просить суд стягнути з відповідачки на користь ТзОВ «ФК «ЄАПБ» суму заборгованості:

1) за договором позики № 78355143 від 07.06.2023 року в загальному розмірі 33981,03 грн., з яких: 7835,48 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 26145,55 грн. сума заборгованості за відсотками;

2) за кредитним договором № 5434016 від 29.07.2023 року в загальному розмірі 20170 грн., з яких: 5000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 14820 грн. сума заборгованості за відсотками; 350 грн. заборгованість за комісією;

3) за кредитним договором № 100546382 від 31.07.2023 року в загальному розмірі 11007,80 грн., з яких: 20170 грн., з яких: 5000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 14820 грн. сума заборгованості за відсотками; 350 грн. заборгованість за комісією;

4) за договором позики № 4213334 від 02.08.2023 року в загальному розмірі 14200 грн., з яких: 4000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 10200 грн. сума заборгованості за відсотками;

а всього стягнути заборгованість за Кредитними договорами у розмірі 88521,03 грн., а також понесені судові витрати по справі.

08.08.2024 року представником відповідачки було подано до суду відзив на позовну заяву. В обгрунтування своїх доводів остання зазначає, що її довірителька ОСОБА_1 є дружиною військовослужбовця, а тому на неї поширюються пільги, встановлені п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», щодо звільнення від сплати процентів за невиконання кредитних зобов`язань. З огляду на наведене, відповідачка визнає заявлені позовні вимоги виключно в частині стягнення з неї заборгованості за основною сумою боргу по кожному зі спірних правочинів, що становить суму 21835,48 грн. Також при розподілі судових витрат за наслідками розгляду справи просить врахувати, що витрати ОСОБА_1 на правничу допомогу становлять 9000 грн. (а.с. 92-101).

В судове засідання представник позивача не з`явився, у своєму позові просив розгляд справи проводити за його відсутності (а.с. 8).

Від представника відповідачки до початку судового засідання надійшла заява, в якій остання просить судовий розгляд здійснювати без її участі, а при вирішенні спору взяти до уваги відзив на позовну заяву (а.с. 122-123).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 07.06.2023 року між ТзОВ «ФК «1БАНК» та відповідачкою було укладено договір позики № 78355143, за умовами якого остання отримала кредитні кошти, які зобов`язався повернути та сплатити відсотки за користування ними (а.с. 39-41).

02.08.2024 року між ТзОВ «ФК «1БАНК» та відповідачкою було укладено договір позики № 4213334, за умовами якого остання отримала кредитні кошти, які зобов`язався повернути та сплатити відсотки за користування ними.

14.06.2021 року між ТзОВ «ФК «1БАНК» та ТзОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого, з урахуванням Реєстру Боржників № 20 від 20.03.2024 року, до останнього перейшло право майнової вимоги за договором позики № 78355143 від 07.06.2023 року (а.с. 42-46).

Відповідно до Реєстру Боржників № 20 від 20.03.2024 року до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року та розрахунку заборгованості, ТзОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 33981,03 грн., з яких: 7835,48 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 26145,55 грн. сума заборгованості за відсотками (а.с. 47-48).

29.07.2023 року між ТзОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 5434016, за умовами якого відповідач отримала кредитні кошти, які зобов`язався повернути та сплатити відсотки за користування ними (а.с. 22-29).

31.07.2023 року між ТзОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 100546382, за умовами якого відповідач отримала кредитні кошти, які зобов`язався повернути та сплатити відсотки за користування ними (а.с. 9-16).

26.12.2023 року між ТзОВ «Мілоан» та ТзОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 26122023, у відповідності до умов якого, з урахуванням Реєстру Боржників № 1 та № 2 від 26.12.2023 року, до позивача перейшло право майнової вимоги за кредитними договорами № 5434016 від 29.07.2023 року та 100546382 від 31.07.2023 року (а.с. 17-19, 30).

Відповідно до Реєстру Боржників № 1 та № 2 від 26.12.2023 року до Договору факторингу № 26122023 від 26.12.2023 року та розрахунку заборгованості, ТзОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в наступних розмірах:

за кредитним договором № 5434016 від 29.07.2023 року в загальному розмірі 20170 грн., з яких: 5000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 14820 грн. сума заборгованості за відсотками; 350 грн. заборгованість за комісією (а.с. 31-32);

за кредитним договором № 100546382 від 31.07.2023 року в загальному розмірі 11007,80 грн., з яких: 20170 грн., з яких: 5000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 14820 грн. сума заборгованості за відсотками; 350 грн. заборгованість за комісією (а.с. 20-21).

02.08.2024 року між ТзОВ «ФК «1БАНК» та відповідачкою було укладено договір позики № 4213334, за умовами якого остання отримала кредитні кошти, які зобов`язався повернути та сплатити відсотки за користування ними (а.с. 49-52).

Як уже зазначалося, 14.06.2021 року між ТзОВ «ФК «1БАНК» та ТзОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого, з урахуванням Реєстру Боржників № 19 від 27.02.2024 року, до останнього перейшло право майнової вимоги за договором позики № 4213334 від 02.08.2024 року (а.с. 42-46, 53-54).

Відповідно до Реєстру Боржників № 19 від 27.02.2024 року до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року та розрахунку заборгованості, ТзОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 14200 грн., з яких: 4000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 10200 грн. сума заборгованості за відсотками (а.с. 55-56).

Насамперед варто зауважити, що усіх вищевказані правочини були укладені із зазначенням дошлюбного прізвища відповідачки « ОСОБА_2 ». Однак, остання 08.09.2023 року у зв`язку із одруженням з ОСОБА_3 змінила своє прізвище на « ОСОБА_4 » (а.с. 112).

У своєму позові ТзОВ «ФК «ЄАПБ» просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за усіма спірними правочинами у розмірі, який визначений у Реєстрах Боржників до відповідних Договорів факторингу та розрахунках заборгованостей.

Натомість, стороною відповідача заперечуються підстави для стягнення усіх інших складових кредитних заборгованості за вищевказаними правочинами, окрім тіла кредиту, у зв`язку з тим, що чоловік ОСОБА_1 ОСОБА_3 є військовослужбовцем, а тому остання має право на пільги, встановлені п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей».

Суд вважає вищевказане твердження сторони відповідача частково обгрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

Аналіз вищевказаного положення законодавства свідчить про те, що дружинам військовослужбовців, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, не нараховуються, зокрема, проценти за користування кредитом.

Той факт, що чоловік відповідачки ОСОБА_3 є військовослужбовцем, який був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, підтверджується наказом командира в/ч НОМЕР_1 № 52 від 15.04.2022 року та військовим квитком серії НОМЕР_2 від 13.03.2015 року.

Тобто, нарахування процентів за прострочення взятих на себе зобов`язань за спірними кредитними договорами для ОСОБА_1 припинилося із 08.09.2023 року із дати, коли остання в розумінні норм СК України, набула статусу «дружина» військовослужбовця.

Суд наголошує, що стороною відповідача не оспорюється факт підписання спірних кредитних договір, які долучені до матеріалів справи, на умовах, що у них визначені, а також не заперечують фактів отримання у кожному з випадків кредитних коштів.

Відтак, суд вважає доведеним, що сторони узгодили розмір кредиту (позики), грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі ОСОБА_1 для укладення договору позики № 78355143 від 07.06.2023 року, кредитного договору № 5434016 від 29.07.2023 року, кредитного договору № 100546382 від 31.07.2023 року та договору позики № 4213334 від 02.08.2023 року на відповідних умовах шляхом їх підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

У свою чергу, кожним зі спірних правочинів передбачено розмір та порядок сплати відсотків за користування кредитом, жоден з них відповідачем не оспорювався та в судовому порядку не скасовувався повністю чи окремі його положення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до умов кожного зі спірних кредитних договорів (договорів позики), їх підписання здійснювалось електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надісланий на номер мобільного телефону вказаний Позичальником при укладанні договорів.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є /мови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст. 640 ПК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Згідно ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Частинами 1, 3 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов 'язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав.

Перша судова палата Касаційного цивільного суду у своїй правовій позиції у Постанові ВС № 61-20799св19 по справі № 561/77/19 від 16.12.2020 року щодо належності та законності підписання кредитних договорів за допомогою одноразового ідентифікатора зазначає наступне: «Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені ЗУ «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

Щодо позовних вимог за договором позики № 78355143 від 07.06.2023 року.

За умовами вищевказаного договору відповідачці надано кредит у розмірі 10500 грн. на строк 30 днів, зі сплатою відсотків за зниженою процентною ставкою 0,875 % на день та базовою ставкою 2,5 % на день (п. 2.1 2.3 Договору).

Пунктом 6 Договору передбачено можливість його пролонгації виключно за ініціативою ОСОБА_1 , шляхом надіслання позикодавцю відповідного електронного звернення.

У такому правочині не передбачено пролонгації строку кредитування в будь-який інший спосіб, аніж визначений п. 6 Договору.

Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що відповідачкою було ініційовано пролонгацію строку кредитування за договором позики № 78355143 від 07.06.2023 року.

З огляду на наведене, позичальник міг нараховувати проценти за користування кредитом виключно в період з 07.06.2023 року по 07.07.2023 року.

Пунктом 15 Договору передбачено, що У разі якщо Позичальник не дотримується умов Офіційних правил програми лояльності для споживачів фінансових послуг та/або правил постійно діючої акції, знижена процентна ставка, визначена п. 2 Договору, припиняє свою дію та застосовується базова процентна ставка, визначена п. 2.3. Договору. В такому разі Проценти, нараховані за зниженою процентною ставкою, підлягають перерахуванню за базовою процентною ставкою та сплачується Позичальником в повному обсязі за весь період Строку Позики.

Суд вважає доведеним, що у розглядуваному випадку щодо відповідачки підлягає застосуванню саме базова процентна ставка, оскільки остання порушила умови кредитування.

При здійсненні відповідного розрахунку суд приймає до уваги ту обставину, що ОСОБА_1 визнає факт отримання від ТзОВ «ФК «1БАНК» 7835,48 грн., а тому вказану суму суд бере за основу при здійсненні розрахунку процентів, які нараховані за прострочення сплати заборгованості за договором позики № 78355143 від 07.06.2023 року.

При цьому, суд наголошує, що у матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачкою позики в сумі 10500 грн.

На переконання суду, розмір процентів, які підлягають стягненню з відповідачки становлять 5876,61 грн. з розрахунку: 7835,48 грн. тіло кредиту; 2,5 % (195,887 грн. в день) базова процентна ставка; 30 днів строк кредитування; 30 х 195,887 = 5876,61 грн.

Відтак, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача суму заборгованості за договором позики № 78355143 від 07.06.2023 року в загальному розмірі 13712,09 грн., з яких: 7835,48 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 5876,61 грн. сума заборгованості за відсотками.

Щодо позовних вимог за кредитним договором № 5434016 від 29.07.2023 року.

За умовами вищевказаного договору відповідачці надано кредит у розмірі 5000 грн. на строк 120 днів, зі сплатою відсотків у пільговий період (який становить 30 днів) 0,88 % в день та у поточний період (який становить 90 днів) 3,00 % в день. В момент видачі кредиту нараховується комісія в розмірі 7% від суми кредиту, яка становить 350 грн. (І Розділ Договору).

Із наведеного слідує, що в період з 29.07.2023 року по 27.08.2023 року (пільговий період) ОСОБА_1 за кредитним договором № 5434016 від 29.07.2023 року нараховуються проценти за користування кредитом за ставкою 0,88 % в день та такі у даний період становлять 1320 грн. з розрахунку: 5000 грн. тіло кредиту; 0,88 % (44 грн. в день) базова процентна ставка; 30 днів у періоді; 30 х 44 = 1320 грн.

Нарахування відсотків у поточний період обмежується фактом одруження відповідачки із військовослужбовцем, який був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, а відтак й отримання пільг, встановлених п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей».

Із наведеного слідує, що в період з 28.08.2023 року по 07.09.2023 року (пільговий період) ОСОБА_1 за кредитним договором № 5434016 від 29.07.2023 року нараховуються проценти за користування кредитом за ставкою 3,00 % в день та такі у даний період становлять 1650 грн. з розрахунку: 5000 грн. тіло кредиту; 3,00 % (150 грн. в день) базова процентна ставка; 11 днів у періоді; 11 х 150 = 1650 грн.

Відтак, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором № 5434016 від 29.07.2023 року в загальному розмірі 8320 грн., з яких: 5000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 2970 грн. (1320 грн. + 1650 грн.) сума заборгованості за відсотками, 350 грн. сума заборгованості за комісією.

Щодо позовних вимог за кредитним договором № 100546382 від 31.07.2023 року.

За умовами вищевказаного договору відповідачці надано кредит у розмірі 5000 грн. на строк 120 днів, зі сплатою відсотків у пільговий період (який становить 30 днів) 0,88 % в день та у поточний період (який становить 90 днів) 3,00 % в день. В момент видачі кредиту нараховується комісія в розмірі 7% від суми кредиту, яка становить 350 грн. (І Розділ Договору).

Із наведеного слідує, що в період з 31.07.2023 року по 29.08.2023 року (пільговий період) ОСОБА_1 за кредитним договором № 100546382 від 31.07.2023 року нараховуються проценти за користування кредитом за ставкою 0,88 % в день та такі у даний період становлять 1320 грн. з розрахунку: 5000 грн. тіло кредиту; 0,88 % (44 грн. в день) базова процентна ставка; 30 днів у періоді; 30 х 44 = 1320 грн.

Нарахування відсотків у поточний період обмежується фактом одруження відповідачки із військовослужбовцем, який був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, а відтак й отримання пільг, встановлених п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей».

Із наведеного слідує, що в період з 30.08.2023 року по 07.09.2023 року (пільговий період) ОСОБА_1 за кредитним договором № 100546382 від 31.07.2023 року нараховуються проценти за користування кредитом за ставкою 3,00 % в день та такі у даний період становлять 1350 грн. з розрахунку: 5000 грн. тіло кредиту; 3,00 % (150 грн. в день) базова процентна ставка; 9 днів у періоді; 9 х 150 = 1350 грн.

Відтак, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором № 100546382 від 31.07.2023 року в загальному розмірі 8020 грн., з яких: 5000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 2670 грн. (1320 грн. + 1350 грн.) сума заборгованості за відсотками, 350 грн. сума заборгованості за комісією.

Щодо позовних вимог за договором позики № 4213334 від 02.08.2023 року.

За умовами вищевказаного договору відповідачці надано кредит у розмірі 4000 грн. на строк 30 днів, зі сплатою базової відсоткової ставки за перший день користування позикою в розмірі 29,71 %, відсотків за зниженою процентною ставкою 0,01 % на день та базовою ставкою 2,5 % на день (п. 2.1 2.3 Договору).

Пунктом 6 Договору передбачено можливість його пролонгації виключно за ініціативою ОСОБА_1 , шляхом надіслання позикодавцю відповідного електронного звернення.

У такому правочині не передбачено пролонгації строку кредитування в будь-який інший спосіб, аніж визначений п. 6 Договору.

Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що відповідачкою було ініційовано пролонгацію строку кредитування за договором позики № 4213334 від 02.08.2023 року.

З огляду на наведене, позичальник міг нараховувати проценти за користування кредитом виключно в період з 02.08.2023 року по 01.09.2023 року.

Пунктом 15 Договору передбачено, що У разі якщо Позичальник не дотримується умов Офіційних правил програми лояльності для споживачів фінансових послуг та/або правил постійно діючої акції, знижена процентна ставка, визначена п. 2 Договору, припиняє свою дію та застосовується базова процентна ставка, визначена п. 2.3. Договору. В такому разі Проценти, нараховані за зниженою процентною ставкою, підлягають перерахуванню за базовою процентною ставкою та сплачується Позичальником в повному обсязі за весь період Строку Позики.

Суд вважає доведеним, що у розглядуваному випадку щодо відповідачки підлягає застосуванню саме базова процентна ставка, оскільки остання порушила умови кредитування.

На переконання суду, розмір процентів, які підлягають стягненню з відповідачки становлять 4088,40 грн. з розрахунку: 4000 грн. тіло кредиту; 29,71% (1188,44 грн.) відсоткова ставка за перший день користування позикою; 2,5 % (100 грн. в день) базова процентна ставка решти 29 днів строку кредитування; 1188,40 + 29 х 100 = 4088,40 грн.

Відтак, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача суму заборгованості за договором позики № 4213334 від 02.08.2023 року в загальному розмірі 8088,40 грн., з яких: 4000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 4088,40 грн. сума заборгованості за відсотками.

В ході розгляду справи сторонами не надані будь-які інші докази, які б впливали на правильність проведених судом розрахунків.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що заявлені ТзОВ «ФК «ЄАПБ» позовні вимоги до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами підлягають частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч. 1 п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як встановлено судом, ТзОВ «ФК «ЄАПБ» у своєму позові просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в загальному розмірі 88521,03 грн.

Вищевказані позовні вимоги були задоволені частково на загальну суму 38140,49 грн., що становить 43,09 % від ціни позову. Тобто, у задоволенні 56,91 % позовних вимог було відмовлено.

Згідно ст. 141 ЦПК України понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, становлять 1304,77 грн. (43,09 % від 3028 грн.).

У своєму відзиві на позовну заяву сторона відповідача зазначила, що понесені ОСОБА_1 судові витрати у зв`язку з розглядом даної справи становлять 9000 грн. та складаються із витрат на правничу допомогу.

Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Як слідує з правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 01.10.2018 року в справі № 569/17904/17, - на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати, у тому числі, розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.?

Крім того, у своїй постанові від 13.12.2018 року у справі № 816/2096/17 Верховний Суд прийшов до висновку, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів.

У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Судом встановлено, що між 29.07.2024 року між адвокатом Цокало Т.М. та позивачкою ОСОБА_1 було укладено Договір про надання правової допомоги № 1022, за умовами якого адвокат взяла на себе зобов`язання з приводу надання правничої допомоги у спорі, який є предметом здійснення даного судового провадження (а.с. 103-105).

Як вбачається із акту приймання-передачі наданої правничої допомоги № 1 від 28.08.2024 року адвокат Цокало Т.М. надала ОСОБА_1 наступні правничі послуги на загальну суму 9000 грн. з яких: 1500 грн. усна консультація; 1000 грн. ознайомлення з матеріалами справи; 6500 грн. підготовка відзиву на позовну заяву (а.с. 119).

Факт оплати відповідачкою витрат на правничу допомогу підтверджується відповідною квитанцією № 1022 від 29.07.2024 року (а.с. 120).

З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій при розгляді справи, суд вважає, що зазначені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу є обґрунтованими.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд виходить з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції.

Зокрема, у рішеннях у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006 року (пункт 80), у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року (пункти 34-36), у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року, у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Також, суд наголошує на такому.

Так, внаслідок запровадження з 15.12.2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду при вирішенні питання розподілу судових витрат, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, які наводяться сторонами, та не може діяти на користь будь-якої із сторін.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року в справі № 755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої сторони.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу застосувала відповідний підхід, надавши оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення.

Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог ч. 5 ст. 137 ЦПК України за наявності клопотання іншої сторони.

До такого висновку прийшов Верховний Суд у своїй постанові від 28.09.2021 року при розгляді справи № 160/12268/19.

Як встановлено судом, відзив на позовну заяву із долученням до нього вищевказаних доказів ТзОВ «ФК «ЄАПБ» отримано 08.08.2024 року, однак, попри забезпечення позивачу достатнього часу для реалізації своїх процесуальних прав, останнім клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами до суду не подано.

З огляду на наведене, а також те, що у задоволенні 56,91 % позовних вимог ТзОВ «ФК «ЄАПБ» було відмовлено, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача 5121,90 грн. судових витрат на правничу допомогу пропорційно розміру відмовленим позовним вимогам (56,91 % від 9000 грн.).

На підставі ст.ст. 509, 526, 527, 530, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ЗУ «Про електронну комерцію», керуючись ст.ст. 12, 77, 81, 133, 137, 141, 247, 259, 263-268, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» () суму заборгованості в загальному розмірі 38140 (тридцять вісім тисяч сто сорок) грн. 49 коп., складовими частинами якої є:

1) заборгованість за договором позики № 78355143 від 07.06.2023 року в загальному розмірі 13712,09 грн., з яких: 7835,48 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 5876,61 грн. сума заборгованості за відсотками;

2) заборгованість за кредитним договором № 5434016 від 29.07.2023 року в загальному розмірі 8320 грн., з яких: 5000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 2970 грн. сума заборгованості за відсотками; 350 грн. заборгованість за комісією;

3) заборгованість за кредитним договором № 100546382 від 31.07.2023 року в загальному розмірі 8020 грн., з яких: 5000 грн., сума заборгованості за основною сумою боргу; 2670 грн. сума заборгованості за відсотками; 350 грн. заборгованість за комісією;

4) заборгованість за договором позики № 4213334 від 02.08.2023 року в загальному розмірі 8088,40 грн., з яких: 4000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 4088,40 грн. сума заборгованості за відсотками.

Стягнути із ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» () судові витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1304 (одна тисяча триста чотири) грн. 77 коп. судового збору.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» () на користь ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_3 ) на користь витрати на правничу допомогу пропорційно розміру відмовленим позовним вимогам у розмірі 5121 (п`ять тисяч сто двадцять одну) грн. 90 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», адреса місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, .

Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_3 .

Повний текст рішення складений 30 вересня 2024 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська