Справа №478/144/24 пров. №2/478/112/2024
У х в а л а

про залишення позовної заяви без руху

14 лютого 2024 року Суддя Казанківського районного суду Миколаївської області Сябренко І.П. ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису),

В с т а н о в и в:

09 лютого 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису).

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:0071 площею 15,39 га, яка розташована на території Новолазарівської сільської ради Баштанського (Казанківського) району Миколаївської області. 16 січня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), відповідно до якого позивач, як власник земельної ділянки площею 15,39 га з кадастровим номером :04:000:0071, розташованої на території Новолазарівської сільської ради Баштанського (Казанківського) району Миколаївської області, передала відповідачу право володіння та право цільового використання (емфітевтичне право). Користування емфітевтичним правом встановлюється за плату в розмірі 7000 грн в рік, які Землекористувач сплачує Власнику не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним роком. Однак, в порушення умов договору відповідач ОСОБА_3 , в період з 2017 по 2024 роки включно, не сплачує позивачу плату за користування землею.

Посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_3 систематично порушує умови договору, а саме, з 2017 по 2024 роки плату за користування землею не проводив, представник позивача просив розірвати договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 16 січня 2017 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16 січня 2017 року, номер запису про інше речове право: 18583157, та припинити право відповідача ОСОБА_3 на користування земельною ділянкою.

Вивчивши матеріали позовної заяви, приходжу такого висновку.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати вимогам, встановлених у статях 175 і 177 ЦПК України.

Зазначену позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , подано без додержання вимог встановлених п.5 ч.3 ст.175, ч.4 ст.177 ЦПК України, виходячи з наступного.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинен містити в собі виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Обставинами, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, є конкретні юридичні факти з настанням яких сторони вступають між собою у спірні правовідносини. Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, складають підставу позову.

Тобто, в позовній заяві має міститись обставини, на яких ґрунтується вимога (матеріально-правова підстава позову); докази, що підтверджують ці обставини.

Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобов`язаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на пред`явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред`явлення.

Однак, за змістом позовної заяви вбачається, що представником позивача не додано жодних доказів, що підтверджують обставини викладені в позовній заяві, а саме до позовної заяви не додано договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 16 січня 2017 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Частиною 4 ст.177 ЦПК України визначено, що до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Представник позивача пред`являючи позов з вимогою немайнового характеру не додав до позовної заяви документів, які свідчать про сплату судового збору.

Крім того, в позовній заяві представником позивача заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору по даній справі.

Відповідно до ч.1 ст.136 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно ч.3 ст.136 ЦПК України, з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Статтею 8 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Підставою для вчинення судом дій, зазначених у ст.8 Закону України «Про судовий збір», є врахування ним майнового стану сторін. Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Вказаною нормою передбачено право суду, а не його обов`язок щодо відстрочення сплати судового збору, при цьому, статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Вичерпного і чіткого переліку документів про майновий стан особи, закон не містить, тому суд встановлює можливість сплатити судовий збір на підставі поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням.

Як вбачається з постанови Верховного Суду у справі №686/114/16-ц від 04.07.2018 року, оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища.

Представником позивача не наведено жодних передбачених законом правових підстав для відстрочення сплати судового збору. З наданих представником позивача доказів, суд не має можливості встановити реальний майновий стан позивача ОСОБА_1 через відсутність інформації щодо фактично всіх отриманих нею доходів, наявності рухомого чи нерухомого майна, виплати дивідендів, процентів та іншого прибутку тощо.

Тому з урахуванням наведених обставин, вважаю, що клопотання представника позивача про відстрочення сплати судового збору є необґрунтованим, у зв`язку з чим в його задоволенні слід відмовити.

Так, в силу приписів ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», зі змінами та доповненнями, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» №3460-IХ передбачено, що у 2024 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2024 року становить 3028 гривень.

Згідно п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» розмір ставки судового збору за подачу позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 1211 грн 20 коп.

Отже, позивачу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , необхідно сплатити судовий збір, у розмірі 1211 грн 20 коп., на р/р UA0014412, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, , Код класифікації доходів 22030101, Отримувач коштів: Миколаїв.ГУК/тг смт. Казанка/22030101, та надати суду підтверджуючі документи про сплату.

За таких обставин згідно до вимог ч.1 ст.185 ЦПК України позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , підлягає залишенню без руху з встановленням строку для усунення недоліків.

Керуючись ст.185 ЦПК України, суддя

П о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі, - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), - залишити без руху.

Надати позивачу строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, для усунення зазначених в цій ухвалі недоліків, а саме:

1.надати договір про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 16 січня 2017 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ;

2.сплатити судовий збір, в розмірі 1211 грн 20 коп. - р/р UA0014412, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, , Код класифікації доходів 22030101, Отримувач коштів: Миколаїв.ГУК/тг смт. Казанка/22030101.

Оригінал квитанції про сплату судового збору надати до Казанківського районного суду Миколаївської області.

У випадку невиконання вимог ухвали у зазначений строк заява вважатиметься неподаною і буде повернена позивачу.

На ухвалу в частині, що стосується зобов`язання зі сплати судового збору може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Дата складення ухвали 14.02.2024 року.

Суддя І.П. Сябренко