Провадження № 22-ц/812/1488/24
П О С Т А Н О В А

іменем України

30 жовтня 2024 року м. Миколаїв

справа № 490/4648/23

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Тищук Н.О.,

суддів: Царюк Л.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем Горенок Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, ухвалене 25 липня 2024 року суддею Гуденко О.А. у приміщенні цього ж суду, (повний текст рішення складено 02 серпня 2024 року), у цивільній справі за позовом

ОСОБА_1 до

приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Довгань Вікторії Володимирівни, ОСОБА_2 , Державного підприємства «СЕТАМ», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача приватний виконавець виконавчого округу Херсонської області Манікін Дмитро Сергійович про визнання недійсним правочину з примусової реалізації арештованого майна,

у с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

У травні 2023 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника - адвоката Іпатова В.В. звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з зазначеним вище позовом.

Позивач зазначав, що заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 13 лютого 2017 року у справі № 666/663/16-ц з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто 2 091 794,40 грн за договором позики від 23 липня 2013 року. На підставі вказаного рішення був виданий виконавчий лист, який був пред`явлений до примусового виконання приватному виконавцю виконавчого округу Херсонської області Манікіну Д.С., яким відкрито виконавче провадження № 61186699. В ході вчинення виконавчих дій було накладено арешт на транспортний засіб марки «TOYOTA HILUX», тип загальний вантажний, номер (кузова, рами) НОМЕР_1 , 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_3 . Відомості про арешт транспортного засобу внесені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна 11 лютого 2020 року. Інших обтяжень рухомого майна боржника станом на 11 лютого 2020 року не зареєстровано. 26 лютого 2020 року транспортний засіб оголошено у розшук.

Також, в межах іншого виконавчого провадження № 68629349, відкритого на підставі виконавчого листа № 487/7763/21, виданого 08 лютого 2022 року Заводським районним судом м. Миколаєва, приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Довгань В.В. у 2022 році спірний транспортний засіб також арештовано, вилучено у ОСОБА_3 та передано на реалізацію Державному підприємству «СЕТАМ», для подальшого задоволення вимог іншого кредитора (стягувача), а саме ОСОБА_4 , який доводиться сином ОСОБА_3

26 квітня 2023 року ДП «СЕТАМ» проведений електронний аукціон (торги), переможцем в якому визначено ОСОБА_2 , на підставі чого приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Довгань В.В. складено Акт про проведений електронний аукціон від 11 травня 2023 року у виконавчому провадженні № 68629349.

Позивач зазначав, що реалізацією транспортного засобу у межах здійснення виконавчих дій за виконавчим провадженням № 68629349, порушено його пріоритетне право задоволення вимог за рахунок саме цього майна боржника ОСОБА_3 , оскільки це майно було арештоване у межах виконавчого провадження про стягнення боргу за договором позики.

З цих підстав ОСОБА_1 просив визнати недійсним правочин з примусової реалізації транспортного засобу TOYOTA, модель HILUX, тип загальний вантажний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , 2016 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 17 грудня 2019 року, що був оформлений протоколом проведення електронного аукціону (торгів) № 586980, сформованим Державним підприємством «СЕТАМ» () 26 квітня 2023 року о 18:00:03 та Актом про проведений електронний аукціон, складеним приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Довгань Вікторією Вікторівною 11 травня 2023 року у виконавчому провадженні ВП 68629349.

Відповідач приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Довгань В.В. позов не визнала, у відзиві на позовну заяву зазначала, що 11 лютого 2022 року нею відкрито виконавче провадження № 68629349 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 08 лютого 2022 року Заводським районним судом м. Миколаєва у справі № 487/7763/21. Суть зазначеного судового рішення зводилась до вжиття конкретних дій в рамках здійснення відповідного виконавчого провадження, а саме - до звернення стягнення на предмет застави на транспортний засіб марки «TOYOTA HILUX», тип загальний вантажний, номер (кузова, рами) НОМЕР_1 , 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_5 від 17 грудня 2019 року, шляхом його продажу на прилюдних торгах тощо. Також в межах цього виконавчого провадження відповідачем здійсненні такі заходи з примусового виконання рішення суду, як арешт та опис конкретного майна боржника, передача майна на реалізацію та його реалізація. Такі дії відповідали положенням ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім цього посилалася на відсутність заборони на звернення стягнення на майно чи кошти боржника при наявності у іншого виконавця (відділу державної виконавчої служби) раніше відкритих виконавчих проваджень щодо цього боржника та наявності раніше накладених іншими виконавцями (відділом державної виконавчої служби) арештів.

Також зазначала, що позивач не був заставодержателем спірного майна тому не мав можливості звернути стягнення на заставлене майно боржника.

На підставі викладеного просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Інші учасники справи на підставі пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України вважаються належним чином повідомленими про слухання справи. Відзиву на позовну заяву від них не надходило.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 липня 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що за приписами пункту 3 частини першої статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо: 1) право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів; 2) вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю; 3) наявна письмова згода заставодержателя. У даній справі згода заставодержателя на звернення стягнення за іншим виконавчим провадженням на заставне майно відсутня.

Крім цього у даному випадку, примусове звернення стягнення на спірне рухоме майно здійснювалося на підставі рішення суду про звернення стягнення на таке майно, а не просто на підставі реєстрації обтяження цього майна за вимогами обтяжувача.

Сама по собі наявність заочного рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 13 лютого 2017 року у справі № 666/663/16-ц про стягнення з ОСОБА_3 грошових коштів не була перешкодою для передання 29 січня 2020 року у заставу майна, оскільки на той час будь-яких виконавчих проваджень, в яких стягувачем виступав би позивач ОСОБА_1 , а боржником ОСОБА_3 , не було, як не було і будь-яких обтяжень спірного рухомого майна.

Погодившись з доводами позивача про наявність порушень, допущених під час здійснення підготовчих дій з метою проведення електронних торгів в межах відкритого ВП № 68629349, суд дійшов висновку про те, що ці порушення не стосуються правил проведення електронного аукціону та мають самостійний порядок оскарження, при цьому вони не можуть бути безумовною підставою для визнання електронного аукціону недійсним.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Іпатова В.В., посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалите нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Апеляційна скарга мотивована тим, що при проведенні аукціону на офіційному сайті ДП «Сетам» була наявна інформація про арешт спірного рухомого майна - транспортного засобу марки «TOYOTA HILUX», тип загальний вантажний, номер (кузова, рами) НОМЕР_1 , 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_3 , на який накладено арешт постановою приватного виконавця Манікіна Д.С. від 11 лютого 2020 року в межах виконавчого провадження № 61186699. Вказана обставина унеможливлювала проведення торгів та відчуження транспортного засобу, щодо якого існує обмеження.

Також апелянт наполягав на своєму пріоритетному праві на звернення стягнення на транспортний засіб, на що, на його думку, вказує також рішення Миколаївського апеляційного суду від 30 червня 2022 року у справі за заявою ОСОБА_4 про зміну способу та порядку виконання рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 листопада 2021 року у справі № 487/7763/21 за його позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави.

Узагальнені доводи інших учасників

Інші учасники справи на підставі пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України вважаються належним чином повідомленими про час та місце слухання справи. Відзиву на позовну заяву до суду не надходило.

2.Мотивувальна частина

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи

Судом встановлено, що заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 13лютого 2017 року у справі № 666/663/16-ц з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуті грошові кошти у розмірі 2 091 794,40 грн, в якості заборгованості за договором позики, що оформлена розпискою від 23 липня 2013 року.

06 лютого 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Херсонської області Манікіним Д.С. відкрито виконавче провадження № 61186699 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 27 липня 2017 року Херсонським міським судом Херсонської області у справі № 666/663/16-ц.

11 лютого 2020 року, в межах здійснення ВП № 61186699 приватним виконавцем виконавчого округу Херсонської області Манікіним Д.С. винесено постанову про арешт майна боржника, зокрема на транспортний засіб марки «TOYOTA HILUX», білого кольору, 2016 року випуску, номер (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

26 лютого 2020 року, в межах здійснення ВП № 61186699 приватним виконавцем виконавчого округу Херсонської області Манікіним Д.С. винесено постанову про розшук майна боржника, зокрема транспортного засобу марки «TOYOTA HILUX», білого кольору, 2016 року випуску, номер (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

12 листопада 2021 року рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва у справі № 487/7763/21 задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 за договором позики від 29 січня 2020 року, що становить 920 000 грн, звернуто стягнення на предмет застави за договором застави транспортного засобу від 29 січня 2020 року, а саме - на транспортний засіб марки «TOYOTA HILUX», тип загальний вантажний, номер (кузова, рами) НОМЕР_1 , 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_5 від 17.12.2019, шляхом його продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, визначеною на дату проведення прилюдних торгів шляхом проведення незалежної оцінки.

ОСОБА_1 оскаржив вказане рішення в апеляційному порядку, оскільки наявність судового рішення про задоволення позову ОСОБА_4 може ускладнити виконання рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 13 лютого 2017 року про стягнення боргу на його користь, вважав свої права порушеними.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 30 червня 2022 року апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 листопада 2021 року закрито, оскільки судом апеляційної інстанції не встановлено порушень судовим рішенням прав,свобод,інтересів та обов`язків апелянта на цій стадії.

11 лютого 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Довгань В.В. відкрито виконавче провадження № 68629349 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 08 лютого 2022 року Заводським районним судом м. Миколаєва у справі № 487/7763/21.

03 лютого 2023 року в межах здійснення ВП № 68629349 приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Довгань В.В. винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, зокрема транспортного засобу марки «TOYOTA HILUX», білого кольору, 2016 року випуску, номер (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

21 березня 2023 року в межах здійснення ВП № 68629349 приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Довгань В.В. винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.

24 березня 2023 року в межах здійснення ВП № 68629349 приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Довгань В.В. була здійснена перевірка майна боржника на предмет його наявності, цілісності та відповідності стану на момент проведення опису та арешту. За результатами чого було складено відповідний акт.

11 травня 2023 року в межах здійснення ВП № 68629349 приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Довгань В.В. було складено акт про проведений електронний аукціон, відповідно до якого, через електронний аукціон (торги) примусово було реалізоване арештоване рухоме майно боржника ОСОБА_3 , а саме транспортний засіб марки «TOYOTA HILUX», тип загальний вантажний, номер (кузова, рами) НОМЕР_1 , 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_5 від 17.12.2019 ТСЦ 6541.

Позиція апеляційного суду

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Способом захисту цивільного права є припинення дії, яка порушує права відповідно до статті 16 ЦК України.

ЦПК України передбачає, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2).

У справі, яка переглядається, за обставинами справи встановлено, що забезпечувальне обмеження на транспортний засіб марки «TOYOTA HILUX», тип загальний вантажний, номер (кузова, рами) НОМЕР_1 , 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_3 зареєстровано 29 січня 2020 року, тобто раніше, ніж публічне обмеження, вжите приватним виконавцем виконавчого округу Херсонської області Манікіним Д.С на підставі постанови від 11 лютого 2020 року, в межах здійснення ВП № 61186699 щодо арешту майна боржника.

За таких обставин приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Довгань В.В. не мала обмежень у реалізації заставного майна.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 21 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" до забезпечувальних обтяжень, зокрема, належить застава рухомого майна згідно з параграфом 6 глави 49 ЦК України, що виникає на підставі договору.

За частиною другою статті 22 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" за рахунок предмета обтяження обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій договором. Розмір забезпеченої обтяженням вимоги визначається на момент її задоволення і включає: 1) відшкодування витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги і зверненням стягнення на предмет обтяження; 2) сплату процентів і неустойки; 3) сплату основної суми боргу; 4) відшкодування збитків, завданих порушенням боржником забезпеченого зобов`язання або умов обтяження; 5) відшкодування витрат на утримання і збереження предмета обтяження.

Аналіз статей 546, 572, 576, 577 ЦК України та статей 1, 4 Закону України "Про заставу" дає підстави для висновку, що суть застави полягає в тому, що кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника (постанова Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 921/5/18).

У постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/4772/17 Верховний Суд зазначив, що в разі коли належно зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, інших, ніж іпотекодержатель, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно. При цьому немає підстав для відмови у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв`язку з відсутністю реального порушення боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання на момент пред`явлення відповідної вимоги; факт порушення основного зобов`язання, яке забезпечене іпотекою, є лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя і не пов`язується з його існуванням, а отже, й порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки.

Верховний Суд врахував, що іпотека є видом застави, а тому загальні висновки щодо пріоритету забезпечувального обмеження, викладені у наведеній постанові Верховного Суду, підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Отже, враховуючи те, що у справі, яка переглядається, забезпечувальне обмеження договір застави від 29 січня 2020 року зареєстровано раніше ніж публічне обмеження, вжите державним виконавцем Херсонської області Манікіним Д.С на підставі постанови від 11 лютого 2020 року, в межах здійснення ВП № 61186699 щодо арешту майна боржника, відсутні підстави для визнання недійсним правочину з примусової реалізації транспортного засобу TOYOTA, модель HILUX, тип загальний вантажний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , 2016 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 17 грудня 2019 року, що був оформлений протоколом проведення електронного аукціону (торгів) № 586980, сформованим Державним підприємством «СЕТАМ» 26 квітня 2023 року о 18:00:03 та Актом про проведений електронний аукціон, складеним приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Довгань В.В. 11 травня 2023 року у виконавчому провадженні ВП 68629349.

Згідно з частиною першою статті 48 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Верховний Суд у своїй постанові від 07 листопада 2018 року у справі № 921/5/18 також наголосив, що оскільки накладення арешту на майно має наслідком заборону відчуження арештованого майна, то ним, у разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов`язання, порушується право саме заставодержателя на одержання задоволення своїх вимог за рахунок предмета застави. Саме заставодержатель, а не боржник, має право на звернення до суду із позовом про зняття арешту із заставленого майна у разі звернення стягнення на це майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, в порядку примусового виконання за виконавчими документами.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції правильно встановив, що спірний автомобіль, на який державний виконавець наклав арешт, в межах виконання заочного рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 13лютого 2017 року у справі № 666/663/16-ц, був переданий у заставу на підставі відповідного договору, право вимоги за яким перейшло до ОСОБА_4 як заставодержателя.

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_3 своїх боргових зобов`язань спірний автомобіль було реалізовано на публічних торгах.

Доказів, які б спростовували ці обставини матеріали справи не містять.

Оцінюючи підставність накладення арешту у виконавчому провадженні, в якому стягувачем є не заставодержатель, а інша особа, Верховний Суд також неодноразово посилався на необхідність врахування частини першої статті 51 Закону України "Про виконавче провадження", аналіз якої дає підстави для висновку, що виконавець може звернути стягнення на заставлене майно боржника для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями за сукупності умов, визначених у частині першій статті 51 цього Закону. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює звернення стягнення на заставлене майно боржника. Виконавець не може діяти на власний розсуд у такому випадку.

Зазначена позиція висловлена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 910/7221/17 та підтримана Верховним Судом у постанові від 06 лютого 2020 року у справі № 640/7964/19.

У таких висновках Верховний Суд керується тим, що відповідно до частини першої статті 585 ЦК України, частини першої статті 16 Закону України "Про заставу" право застави виникає з моменту укладення договору застави, а у випадках, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, - з моменту його нотаріального посвідчення, крім випадків, установлених законом.

Реєстрація застави не пов`язується з моментом виникнення права застави та не впливає на чинність договору застави (частина друга статті 16 Закону України "Про заставу").

Підсумовуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що за встановлених фактичних обставин справи, позивач не довів сукупності усіх трьох умов, необхідних для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, шляхом звернення стягнення на заставлене майно боржника. Брак усіх трьох вказаних умов унеможливлює звернення стягнення на заставлене майно боржника, а отже, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Посилання апелянта на те, що постанова Миколаївського апеляційного суду від 30 червня 2022 року вказує на наявність у нього пріоритетного права на звернення стягнення на транспортний засіб є помилковим.

Ця постанова прийнята у справі за заявою ОСОБА_4 про зміну способу та порядку виконання рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 листопада 2021 року у справі № 487/7763/21 за його позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави. У ній зазначено, що наявність судового рішення про звернення стягнення на предмет застави не перешкоджає виконанню судового рішення від 13 лютого 2017 року та не створює перешкоди апелянту у судовому захисті пріоритету публічного обтяження (арешту) у разі його порушення при примусовому виконанні.

Проте, таке твердження апеляційного суду констатує право ОСОБА_1 на захист своїх прав у разі порушення його пріоритетного права під час виконання судового рішення, але жодним чином не вказує на існування цього порушення, оскільки не досліджує цього питання.

Вказаною постановою лише закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 листопада 2021 року.

Отже, перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, що регулюють договірні відносини, а тому ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке на підставі статті 375 ЦПК України підлягає залишенню без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, витрати апелянта, понесені при поданні апеляційної скарги залишаються за його рахунок.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Іпатовим Віктором Володимировичем, залишити без задоволення.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва 25 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: Л.М.Царюк

Ж.М.Яворська

---------------------------------

Повну постанову складено 04 листопада 2024 року