Справа № 497/1781/24
Провадження № 2/497/683/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2024 року Болградський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Раца В.А.,

секретаря Божевої І.Д.,

без участі сторін,

розглянувши у порядку загального позовного провадження, у відкритому підготовчому засіданні в місті Болграді, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Болградської міської ради Одеської області про визнання договору купівлі-продажу нерухомості дійсним та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

29.07.2024 року представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , яка підтвердила свої повноваження електронним ордером серії ВН №1392408 від 25.07.2024 року (а.с.16), звернулася до суду з цим позовом до Болградської міської ради Одеської області, та просить постановити судове рішення, яким: визнати дійсним договір купівлі-продажу № 20-01, укладений 28 листопада 2001 року між ОСОБА_3 продавцем і покупцем ОСОБА_1 , зареєстрований Товарною біржою «Бессарабська» в м.Болграді на купівлю квартири, яка знаходилася в АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру, яка розташована по АДРЕСА_2 , мотивуючи тим, що 28.11.2001 року на Товарній біржі «Бессарабська» був укладений договір купівлі-продажу квартири, зазначеної вище, між ОСОБА_3 як продавцем і ОСОБА_1 як покупцем (реєстраційний №20-01 від 28.11.2001 року), не посвідчений нотаріально, але зареєстрований у Болградському МБТІ. Договір покупець та продавець вирішили оформити на Бессарабській товарній біржі, працівники якої запевнили, що договори зареєстровані на біржі, згідно із ЗУ «Про товарну біржу», мають повну юридичну силу без послідуючого нотаріального посвідчення. Всі істотні умови договору купівлі-продажу нерухомого майна сторони виконали. З того часу позивач, як власник будинку володіє та користується ним. Втім, як з`ясувалося, формально право власності позивач не набув, оскільки договір купівлі-продажу не має нотаріального посвідчення. Після продажу квартири ОСОБА_3 поїхала з м.Болград Одеської області до Росії, позивач не має з нею зв`язку. На даний час позивач має намір розпорядитися належною їй квартирою, але вона не може реалізувати своє право власності, так як не може надати нотаріусу документ, який підтверджує її право власності на будинок, тому вона вимушена звернутися до суду з цім позовом.

15.10.2024 року представник позивача - ОСОБА_2 , через підсистему «Електронний суд» надала заяву про уточнення позовних вимог в який вказала номер будинку по АДРЕСА_3 , де розташована квартира "№29", а ні як зазначала раніше "№28" та саме за цією адресою просила визнати дійсним договір купівлі-продажу (а.с.25-27).

Позивач ОСОБА_1 до суду не з`явилася, надала 17.10.2024 року заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, погодилася на ухвалення рішення в підготовчому засіданні (а.с.29).

Представник відповідача Болградської міської ради Одеської області Симончук А.С., який діє на підставі довіреності, надав шляхом формування документу в системі «Електронний суд» заяву про розгляд справи у відсутності представника міської ради, позовні вимоги визнав (а.с.30).

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши усі матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Судом встановлено, що 28 листопада 2001 року на Бесарабській товарній біржі між позивачем ОСОБА_4 з одного боку та ОСОБА_3 і ОСОБА_5 з іншого боку, був укладений договір купівлі продажу нерухомості, відповідно до якого позивач ОСОБА_1 є покупцем квартири, загальною площею 70,6 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер 20-01 (а.с.7).

При укладанні вищезазначеного договору були дотримані всі вимоги, пред`явлені до договору купівлі - продажу квартири і сторони не оспорювали будь-які пункти цього договору, сторонами також була обумовлена продажна вартість квартири. По всім пунктам договору сторонами була досягнута згода.

На виконання умов договору позивачем була сплачена власникам ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 від 16 березня 2000 року, яке посвідчено Болградською міською радою та зареєстровано Болградським МБТІ під №280) обумовлена вартість квартири. Таким чином, при укладанні вищезазначеного договору купівлі - продажу нерухомості були дотримані всі вимоги пред`явлені до цього договору.

Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 був зареєстрований в КП «Болградське бюро технічної інвентаризації» 05.12.2001 року за №280, реєстрова книга №24 (а.с.8).

Втім, мешкаючи у вищезазначеній квартирі позивач весь цей час, з дати придбання, не має можливості у повній мірі здійснювати свої повноваження по володінню, користуванню і розпорядженню квартирою, оскільки договір купівлі - продажу нерухомості, укладений на Бесарабській товарній біржі, не є правовстановлюючим документом, який має юридичне значення, з приводу чого вона змушена звернутись до суду про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним.

Позивачем було надано суду два технічних паспорти на вище вказану квартиру станом на 26.11.2001 року та 02.04.2024 року, в яких в експлікації квартири АДРЕСА_6 вказана однакова житлова площа 44,7 кв.м., в той час як у 2001 році допоміжна площа становила 25,9 кв.м., а станом на 02 квітня 2024 року вона збільшилася до 32,4 кв.м. Відповідач позовні вимоги визнав, щодо самочинних будівель в матеріалах справи доказів не має (а.с.9-10,11-13), в обох випадках технічну документацію виготовляло Болградське БТІ.

Також рішенням Болградської міської ради Одеської області за №1452-VІІІ від 23.02.2023 року було вирішено перейменувати вулицю АДРЕСА_3 та присвоїти їй ім`я ОСОБА_6 (а.с.14).

У відповідності до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

У відповідності до п. 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16 січня 2003 року N 435-IV, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, даний Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки договір купівлі-продажу сторонами було укладено у 2001 році, суд застосовує відповідні положення Цивільного кодексу УРСР, що діяли на момент укладення договору.

Положеннями ст. 47 ЦК УРСР передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.

Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконувала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Статтею 48 ЦК УРСР передбачено, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

По недійсній угоді кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах. Якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

У відповідності до вимог ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 227 ЦК УРСР передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 27 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

На дату укладання договору купівлі-продажу, товарні біржі в Україні реєстрували подібні договори, посилаючись на ст. ст. 3, 15, 17 Закону України «Про товарні біржі».

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Також відповідно до ч.4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Як зазначено в п.1.5 Розділу 1 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.98 року № 121, яка була чинною на час укладення сторонами відповідного договору купівлі-продажу та яка визначала порядок здійснення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна в Україні, - державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюють комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації.

Відповідно до п.9 Додатку 1 до вказаної Інструкції, - договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржою, віднесено до переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна.

Оскільки на момент укладення договору сторони керувались положеннями спеціального законодавства щодо укладення договорів на товарній біржі, під час оформлення договору купівлі-продажу сторони були ознайомлені з його умовами, ніяких претензій з питання оформлення договору не виникало; договір було укладено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства, за спільною згодою сторін та на прийнятних для сторін умовах, умови договору сторонами повністю виконано, право власності позивача на придбане нерухоме майно зареєстроване відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, зокрема з дотриманням вимог Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлового політики України від 09.06.98 № 121, суд приходить до висновку, що позивач на законних підставах набула право власності на придбане майно і не в змозі розпоряджатися ним на власний розсуд з причин, що не залежать від неї, в зв`язку з чим вважає, що право власності позивача підлягає захисту відповідно до ст. 16 ЦК України, а тому задовольняє позов.

Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись 12, 81, 200, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 47, 227 ЦК УРСР, Законом України «Про товарну біржу», ст. ст. 16, 328 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Болградської міської ради Одеської області про визнання договору купівлі-продажу нерухомості дійсним та визнання права власності - задовольнити.

Визнати договір купівлі - продажу нерухомості від 28 листопада 2001 року, укладений на Бесарабській товарній біржі між ОСОБА_3 і ОСОБА_5 з одного боку та ОСОБА_1 з іншого боку, реєстраційний номер № НОМЕР_2 , на купівлю квартири АДРЕСА_5 - дійсним.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на квартиру АДРЕСА_8 .

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.А. Раца