Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді Деметрадзе Т.Р.,

секретаря судового засідання Корень В.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за заявою адвоката Михалків Богдана Степановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Михалків Б.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року.

Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що ОСОБА_1 народилася у місті Тернопіль, 17.08.1975 року, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , що видане 11.11.1975 року міським РАЦСОМ міста Тернопіль. На момент народження дівоче прізвище заявниці було ОСОБА_2 .

Зазначає, що 01.09.1991 року заявниця вступила на навчання до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в процесі навчання була переведена на навчання до Тернопільського ПТУ №2, де закінчила навчання 27.12.1996 року, що підтверджується дипломом серії НОМЕР_2 від 28.12.1996 року.

Стверджує, що 02 жовтня 1999 року ОСОБА_1 вийшла заміж за громадянина України ОСОБА_3 та змінила прізвище на ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , що видане Анадирським міськвідділом РАЦС Чукотського автономного округу, російська федерація. Після одруження заявник отримала громадянство російської федерації та вийшла з громадянства України.

Крім того, зазначає, що 17 серпня 2010 року вона розірвала шлюб з чоловіком, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 від 17.03.2010 року, виданого відділом РАЦС Управління по організаційним та адміністративним питанням адміністрації міського округу Анадирь Чукотського автономного округу, російська федерація.

Після розірвання шлюбу заявник повернулася на постійне місце проживання в Україну, у місто Ужгород, де проживає і на даний час, що підтверджується відповідною довідкою про реєстрацію місця проживання, а 23.07.2020 року ОСОБА_1 отримала посвідку на постійне місце проживання в Україні №, орган, що видав 2101.

Зауважує, що їй необхідне рішення суду про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 для отримання паспорту громадянина України, адже встановлення даного факту є підставою для оформлення належності до громадянства України, оскільки іншого порядку чинним законодавством України не передбачено.

Заявник не скористалася своїм правом на участь у судовому засіданні та її представник подав заяву, у якій просить розглянути справу без їх участі та задовольнити таку.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заперечень не подавав, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, заявник ОСОБА_1 народилася у місті Тернопіль, 17.08.1975 року, що підтверджується доданою до заяви копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , що видане 11.11.1975 року міським РАЦСОМ міста Тернопіль.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , що видане 11.11.1975 року міським РАЦСОМ міста Тернопіль, дівоче прізвище заявника « ОСОБА_2 ».

Судом встановлено, що заявниця навчалася у Косівському училищі прикладного та декоративного мистецтва імені ОСОБА_5 , в процесі навчання була переведена на навчання до Тернопільського ПТУ №2, де закінчила навчання 27.12.1996 року, що підтверджується доданою заявником копією диплому серії ДМ НОМЕР_5 від 28.12.1996 року.

Судом встановлено, що 02 жовтня 1999 року заявниця зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 та змінила прізвище на ОСОБА_4 , що підтверджується доданою копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , що видане Анадирським міськвідділом РАЦС Чукотського автономного округу, російська федерація, та після одруження набула громадянство російської федерації.

Далі, 17 березня 2010 року ОСОБА_1 розірвала шлюб з чоловіком, що підтверджується доданою копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 від 17.03.2010 року, яке видане відділом РАЦС Управління по організаційним та адміністративним питанням адміністрації міського округу Анадирь Чукотського автономного округу, російська федерація.

Після розірвання шлюбу заявник повернулася на постійне місце проживання в Україну, у місто Ужгород, де проживає і на даний час, про що свідчить додана до заяви копія довідки про реєстрацію місця проживання у АДРЕСА_1 , з 27.02.2015 року і по дату видачі довідки

23.07.2020 року заявник отримала посвідку на постійне місце проживання в Україні № , орган, що видав 2101, копія якої знаходиться у матеріалах справи.

Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31 березня 1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Відповідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.п. 1, 7 постанови від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що у порядку ч. 2 ст. 315 ЦПК України суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 315 ЦПК України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення юридичних фактів, у тому числі, й постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991, або станом на 13.11.1991, який має юридичне значення.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»).

Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року №1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Стаття 1 Закону України «Про громадянство України» дає визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах», а саме: проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або мають військовий квиток, виданий іноземцю чи особі без громадянства, які в установленому порядку уклали контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту або Національній гвардії України, або мають посвідчення біженця чи документ, що підтверджує надання притулку в Україні; безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Не є порушенням вимоги про безперервне проживання виїзд особи за кордон у службове відрядження, на навчання, у відпустку, на лікування за рекомендацією відповідного медичного закладу або зміна особою місця проживання на території України.

Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо.

Отже, на підставі статті 8 Закону України «Про громадянство України» встановлюється набуття громадянства України.

Відповідно до підпункту «а» пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215/2001, (далі - Порядок №215), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону «Про громадянство України», що подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року, або на 13 листопада 1991 року, постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року, або на 13 листопада 1991 року (підпункт «в» пункту 8 та підпункт «в» пункту 9 Порядку №215.

Тобто, у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року, або на 13 листопада 1991 року.

Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Враховуючи вищезазначене, суд доходить до висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення.

Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі №522/20494/18 (провадження № 61-6498св20), від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116св20).

Враховуючи вищевикладене, надані заявником докази є достатніми для висновку про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження якої місто Тернопіль на території України, станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року проживала на території України. Встановлення даного факту має для заявника юридичне значення та необхідна заявнику для отримання громадянства України.

Керуючись ст.ст. 76-81, 258, 263-265, 273, 293, 315-316, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву адвоката Михалків Богдана Степановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя Т.Р. Деметрадзе