Справа № 453/473/24 Головуючий у 1 інстанції: Ясінський Ю.Є.
Провадження № 22-ц/811/1075/24 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

секретаря: Псярук О.В.

за участю: ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Сколівського районного суду Львівської області від 21 березня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 21 березня 2024 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на земельну ділянку площею 0,0927 га, кадастровий номер :02:003:0008, та земельну ділянку площею 0,12 га, кадастровий номер :04:000:0296, які знаходиться за адресою: Львівська область Сколівський район Верхньосиньовидненська селищна рада, та зареєстровані за ОСОБА_3 .

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_3 .

Вважає ухвалу суду незаконною, необгрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права, а висновки суду такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Зазначає, що позивач належним чином не обґрунтував, у чому полягають об`єктивні ризики невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у цій справі. Натомість позивачем замовчуються ті обставини, що у його власності перебувають об`єкти нерухомого майна, які є спільною сумісною власністю подружжя: 1) будинок на АДРЕСА_1 , разом із земельною ділянкою, на якій він розташований; 2) Садовий будинок, загальною площею (кв.м): 67.8, опис: сарай Б, вбиральня Г. адреса: АДРЕСА_2 , разом із земельною ділянкою, на якій він розташований, кадастровий номер: :02:003:0024 Опис об`єкта: Площа (га):0.086. Вказані об`єкти набуті позивачем та відповідачем за час шлюбу.

Таким чином, наявність у власності позивача майна, вартістю значно більшою, ніж вартість двох земельних ділянок, належних відповідачу нівелює будь-які доводи позивача про "ускладення" виконання рішення. Відтак заява про забезпечення позову у цій справі не містить обґрунтовування підстав застосування заявлених позивачем заходів забезпечення позову, а також обставин, які свідчать про те, що неприйняття зазначених заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у майбутньому або позбавить позивача можливості ефективно захистити порушені чи оспорювані права та інтереси, за захистом яких позивач звернулася до суду. Також всупереч положень ч.6 ст.151 ЦПК України у заяві відсутня пропозиція щодо зустрічного забезпечення. З огляду на зазначене, на думку апелянта, заходи забезпечення позову, обрані позивачем, є неспівмірними з вимогами позовної заяви.

Просить ухвалу суду скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні його заяви про забезпечення позовну повністю.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

У судовому засідання апеляційної інстанції представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 просив апеляційну скаргу задовольнити. ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних (несумлінних) дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

При цьому, інститут забезпечення позову спрямований проти дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).

Заходи забезпечення позову повинні застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу (такі правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 543/730/14-ц (провадження № 14-149цс18) та від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19).

У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення (частини сьома та восьма статті 158 ЦПК України).

Отже, за змістом наведених вище приписів умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (пункт 35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20).

Види забезпечення позову наведено у статті 150 ЦПК України. Згідно із положеннями пунктів 1, 2 та 4 частини першої цієї статті Кодексу позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії (постанова Великої Палати від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19).

Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що "…повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу".

Також під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Однак, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам.

Забезпечення позову спрямоване проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, забезпечення ефективного судового захисту та можливості реального поновлення прав у разі прийняття судом рішення про задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.03.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, в якому просив у порядку поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя визнати за ОСОБА_1 , право власності на 1/2 частини земельної ділянки, кадастровий номер 462455500:02:003:0008, площею 0.0927 га, яка знаходиться за адресою: Львівська область, Сколівський район, Верхньосиньовидненська селищна рада; в порядку поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя визнати за ОСОБА_1 , право власності на 1/2 частини земельної ділянки, кадастровий номер 462455500:04:000:0296, площею 0.12 га, яка знаходиться за адресою: Львівська область, Сколівський район, Верхньосиньовидненська селищна рада.

21.03.2024 позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій просив суд накласти арешт на земельну ділянку площею 0,0927 га, кадастровий номер :02:003:0008, та земельну ділянку площею 0,12 га, кадастровий номер :04:000:0296, власником яких є ОСОБА_3 .

В обґрунтування заяви покликався на те, що ОСОБА_3 згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна є власницею земельних ділянок кадастровий номер :02:003:0008 та кадастровий номер :04:000:0296. Вказане майно вони придбали за час подружжя, відтак таке являється спільною сумісною власністю. 18 січня 2024 року постановою Львівського апеляційного суду шлюб між сторонами розірвано. Відтак, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та ефективний захист прав та інтересів позивача.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявлений позивачем вид заходів забезпечення позову передбачений нормами чинного законодавства та є доцільним заходом забезпечення позову в рамках даної справи. Таке забезпечення позову можна вважати співмірним із заявленими вимогами. Необхідність обрання даного виду забезпечення позову є обґрунтованим, так як невжиття арешту майна може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову.

З таким висновком суду колегія погоджується повністю.

По своїй суті позов в даному випадку слід вважати майновим та таким, що спрямований на захист права власності на земельні ділянки.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідачів на момент пред`явлення позову до них, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Із вказаного, також, убачається, що спірним об`єктом нерухомості є 1/2 частини земельної ділянки, кадастровий номер 462455500:04:000:0296, площею 0.12 га, яка знаходиться за адресою: Львівська область, Сколівський район, Верхньосиньовидненська селищна рада та 1/2 частини земельної ділянки, кадастровий номер 462455500:04:000:0296, площею 0.12 га, яка знаходиться за адресою: Львівська область, Сколівський район, Верхньосиньовидненська селищна рада, яким відповідач ОСОБА_3 ,. як власниця, на даний час, вправі вільно розпоряджатися, що може свідчити про потенційну можливість (зважаючи на наявність даного спору та в залежності від ходу його розгляду) вчинення і будь-яких інших дій щодо відчуження, зміни власника (володільця) вказаного майна, зміни статусу майна, тощо протягом продовження розгляду справи та відповідно може свідчити про потенційні загрози для виконання можливого рішення про задоволення позову.

Зважаючи на потенційні загрози змін, що стосуватимуться спірного майна та у випадку їх настання, задоволення вказаних позовних вимог не матиме жодного правового значення для заявника (позивача) та вказане призведе до необхідності повторного звернення до суду або й взагалі унеможливить відновлення прав та законних інтересів, за захистом яких заявник (позивач) звертається до суду.

Враховуючи характер спірних правовідносин, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно відповідача безпосередньо пов`язаний з предметом спору та спроможний забезпечити ефективний захист прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Щодо не зазначення позивачем пропозицій щодо зустрічного забезпечення та невжиття судом першої інстанції зустрічного забезпечення, то в силу ч. 1 ст. 154 ЦПК України застосування інституту зустрічного забезпечення є правом, а не обов`язком суду.

При цьому, обставини для обов`язкового зустрічного забезпечення, передбачені ч. 3 ст. 154 ЦПК України, в даному випадку відсутні.

Зважаючи на вказане доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними, а саму скаргу слід залишити без задоволення, ухвалу ж суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Сколівського районного суду Львівської області від 21 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено: 27.09.2024

Головуючий

Судді