Справа № 203/1295/24
Провадження №2/0203/873/2024
УХВАЛА

18 липня 2024 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в залі суду в м. Дніпрі у складі:

головуючого судді Ханієвої Ф.М.,

за участю секретаря судового засідання Сядро Г.Г.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції),

представника відповідача Калініна С.К. (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи заяву представника позивача про зменшення позовних вимог в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

14.03.2024 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп» (далі ТОВ «АІА Фінанс Груп», товариство, позивач; представник позивача адвокат Литвинець С.А.) з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач; представник відповідача адвокат Калінін С.К.) про стягнення заборгованості, в якому позивач, просить суд:

- стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 85668,40 грн;

- стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 3028,00 грн;

- стягнути з відповідача на користь позивача суму в рахунок відшкодування за правничу допомогу у розмірі 11283,42 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.03.2024, цивільну справу №203/1295/24, провадження №2/0203/873/2024, було розподілено головуючому судді Ханієвій Ф.М. та передано канцелярією суду 15.03.2024 року.

Відповідно до відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру від 20.03.2024, отриманої на запит суду, відповідно до ч. 8 ст. 187 ЦПК України, відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 21.03.2024 року було відкрито провадження в цивільній справі, відмовлено у задоволенні клопотання позивача про призначення справи до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи на 12:30 годину 23.04.2024 року.

09.04.2024 року представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву із запереченнями проти задоволення позовних вимог.

15.04.2024 року представник позивача подав до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій просить суд: стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп» заборгованість у розмірі 7459,59 грн.

18.07.2024 року представник відповідача подав до суду заяву, в якій зазначив, що відповідач правомірно розраховує на отримання частини витрат на оплату професійної правничої допомоги, які поніс у зв`язку з необґрунтованістю дій позивача.

Так, на думку сторони відповідача, зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення процентів в період прострочення з 77580,00 грн, які були незаконно розраховані на підставі п.2.11 кредитного договору, до 559,64 грн 3% річних від простроченої суми (розраховані правильно на підставі ст. 625 ЦК України), пов`язано з тим, що позивач намагається ухилитися від стягнення з нього компенсації понесених відповідачем витрат на правничу допомогу.

За твердженнями представника відповідача, існує причинно-наслідковий зв`язок між необґрунтованістю дій позивача, що виражаються у зверненні до суду з необґрунтованими вимогами про стягнення заборгованості у розмірі 77580,00 грн (проценти в період прострочення) та витратами, які поніс відповідач по оплаті послуг за правову допомогу Адвокатського бюро «Калінін і Партнери» за надання професійної правничої допомоги у розмірі 10000,00 грн. Очевидно, що якби позивач не заявив неправомірні вимоги у розмірі 77580,00 грн (процентів в період прострочення), то ОСОБА_2 не звертався би за правовою допомогою, адже відповідач визнав розмір тіла кредиту та відсотки, нараховані в межах строку користування кредитом.

Під час судового засідання представник відповідача підтримав свою заяву та просив суд її задовольнити, підстави звернення до суду із заявою пояснив суду таким чином, як про це вказано вище, наголосивши, що позивач, подавши заяву про зменшення позовних вимог після отримання відзиву на позов, зловживає процесуальними правами. При цьому представник відповідача просив суд визнати зловживанням процесуальними правами позивачем подання до суду заяви про зменшення позовних вимог та відмовити у прийнятті цієї заяви або залишити її без розгляду.

Представник позивача заперечував проти задоволення заяви відповідача, зазначивши, що позивач скористався процесуальним правом подати заяву про зменшення позовних вимог у встановленому ЦПК України порядку. Тому представник позивача просив суд прийняти до розгляду заяву про зменшення позовних вимог.

Суд, заслухавши думки учасників справи, вивчивши матеріали справи, проаналізувавши норми ЦПК України, дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України, основними засадами (принципами) цивільного судочинства є , зокрема, верховенство права , повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін , диспозитивність , пропорційність.

Відповідно до положень ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до п. 2 ч. 2, ч. 5 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

У разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої та частинами третьою і четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду.

Відповідно до частин 5, 6, 7 ст. 43 ЦПК України, документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

У разі подання до суду документів в електронній формі учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

Відповідно до ч. 9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Відповідно до положення ст. 175 ЦПК України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Позовна заява повинна містити:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;

3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;

4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору.

У разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення.

У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Відповідно до частин 1-3 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Аналіз викладеного вище вказує, що нормами ЦПК України визначено право позивача на збільшення або зменшення розміру позовних вимог. При цьому у разі подання до суду заяви про збільшення або зменшення розміру позовних вимог така заява повинна відповідати вимогам як ст. 175 ЦПК України, так і ст. ст. 43, 49 ЦПК України. До такої заяви, зокрема, додаються докази її надіслання іншим учасникам справи, а останні, у свою чергу, на підставі ст. 174 ЦПК України мають право подати до суду заяви по суті спору, відповідно.

Вказана правова позиція відображена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 листопада 2021 року, справа № 405/3360/17 (провадження № 61-9545сво21) та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 3 квітня 2019 року у справі №369/11526/16-ц (провадження № 61-44511св18), за якими процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи - об`єднання позовних вимог, чи - зміну предмета або підстав позову.

При цьому при поданні вказаних заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України. При застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Також суд зазначає, що згідно з правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду у справі №922/404/19 від 09.07.2020 року, позовом є зверненням до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. При цьому під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Під збільшенням розміру позовних вимог не може розумітися заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені у тексті позовної заяви.

З системного аналізу вищевикладених правових норм виходить, що у разі подання позивачем клопотання (заяви), направленого на одночасну зміну предмета і підстави позову, суд з урахуванням конкретних обставин справи повинен відмовити в задоволенні такого клопотання (заяви).

Відповідно до п. 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, основними засадами (принципами) цивільного судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Згідно із положеннями ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

Частини 3 та 4 ст. 44 ЦПК України визначають, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Реалізація принципу змагальності в цивільному судочинстві спонукає учасників справи та їх представників до використання всіх можливих механізмів захисту права, у зв`язку з чим ними можуть допускатися і певні зловживання. Водночас слід наголосити, що зловживання правом має розглядатися як процесуальне правопорушення виключно за умови встановлення причинно-наслідкового зв`язку між зловживанням та завданою шкодою (встановленням певних ризиків) іншому учаснику справи. Тобто зловживання процесуальним правом як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає в порушенні умов належної реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав іншими учасниками справи.

Верховний Суд трактує зловживання як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення, що полягає у зловживанні процесуальними правами, за якого відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав, і визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав (ухвала ВС від 06.09.2018 року, справа №552/2378/17).

Процесуальні права та обов`язки учасників справи визначені ст. 43 Цивільного процесуального кодексу України. Зокрема, учасники справи мають право: подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом, брати участь у дослідженні доказів, ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам, подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Водночас учасник справи зобов`язаний: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, подавати усі наявні у нього докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази, надавати суду повні й достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду, розглядаючи справу №552/2378/17, визначив зловживання, як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення, що полягає у тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав.

Ознаками зловживання процесуальними правами є: недобросовісність; нечесність; відсутність відкритості поведінки; відсутність поваги до інтересів іншої сторони договору або відповідних правовідносин. Це підтверджується постановою Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11 листопада 2019 року у справі №337/474/14.

Таким чином, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається. Неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією з основних засад цивільного судочинства.

Суд, проаналізувавши викладене вище, надану позивачем змінену редакцію позовної заяви, якою зменшений розмір позовних вимог від 15.04.2024, дійшов висновку, що заява про зменшення позовних вимог відповідає положенням ст. ст. 49, 174, 175 ЦПК України, та у суду наявні правові підстави для прийняття її до розгляду. При цьому представник позивача подав до суду таку заяву у встановлений ЦПК України строк після вивчення відзиву на позовну заяву сторони відповідача, будь-яких зловживань своїми процесуальними правами з боку сторони позивача судом не встановлено.

Тому суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача про визнання зловживанням процесуальними правами дій представника позивача щодо подання до суду заяви про зменшення позовних вимог в цивільній справі та прийняти до розгляду змінену редакцію позовної заяви, якою зменшені позовні вимоги, від 15.04.2024 в цивільній справі.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 178-180, 260, 261, 274-279, 353 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника відповідача про визнання зловживанням процесуальними правами дій представника позивача щодо подання до суду заяви про зменшення позовних вимог в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Прийняти до розгляду змінену редакцію позовної заяви, якою зменшені позовні вимоги, в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Встановити відповідачу строк для подання відзиву на позов (у разі заперечення проти позову) протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали разом з доказами, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, а також документами, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів позивачу.

У разі ненадання відповідачем відзиву на позов у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішить справу за наявними у справі матеріалами, відповідно до частини 8 статті 178 Цивільного процесуального кодексу України.

Встановити позивачу строк для подання відповіді на відзив протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання відзиву на позов разом з доказами, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення позивача, а також разом з документами, що підтверджують надіслання (надання) відповіді на відзиви і доданих до неї доказів відповідачу.

Встановити відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив протягом п`яти днів з дня їх отримання з викладом своїх пояснень, міркувань і аргументів щодо наведених позивачем у відповіді на відзиви пояснень, міркувань і аргументів і мотиви їх визнання або відхилення разом з відповідними доказами та доказами направлення позивачу.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали суду складений 19.07.2024 року.

Суддя Ф.М. Ханієва