Справа № 226/2326/23
ЄУН 226/2326/23
Провадження № 2/226/648/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2024 року Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючої судді Клепка Л.І.,

за участю секретаря Філіпповської Т.Г.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м.Мирноград Донецької області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру. В обґрунтування вимог вказала, що 08.06.2000 року на підставі договору купівлі-продажу, укладеному на Регіональній товарній біржі «Юго-Восток» в м.Димитров Донецької області (в теперішній час м.Мирноград), реєстровий № 543, вона придбала у відповідачки ОСОБА_2 за 1000 грн. двохкімнатну житлову квартиру загальною площею 51,2 кв.м, в т.ч. жилою 30 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала відповідачці на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого Регіональною товарною біржею «Юго-Восток» м.Димитров Донецької області 17.03.2000, реєстровий №492, зареєстрованого 18.05.2000 року в БТІ м.Димитров у реєстровій книзі №24 за реєстровим номером №25. В листопаді 2023 року, маючи намір продати квартиру, вона звернулася до нотаріуса, де їй було роз`яснено, що договір купівлі-продажу квартири, оформлений на Регіональній торговій біржі, не є належним правовстановлюючим документом в розумінні закону, що не дозволяє їй розпорядитися своєю квартирою на власний розсуд. Вказуючи на це та на те, що до оформлення вказаного договору вони з продавцем квартири дійшли згоди з усіх суттєвих питань купівлі-продажу та вважали, що оформлений на товарній біржі договір є дійсним і подальшого нотаріального посвідчення не вимагає, позивачка просить суд визнати за нею право власності на вказану квартиру, що надасть їй право повноцінного розпорядження своїм майном.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Зважаючи на вказані обставини, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін на підставі наданих суду доказів.

Судом встановлено, що 08.06.2000 року на Регіональній товарній біржі Юго-Восток в м.Димитров (Мирноград) між сторонами було укладено договір купівлі-продажу, згідно якого відповідачка ОСОБА_2 продала, а позивачка ОСОБА_1 (до шлюбу ОСОБА_3 ) придбала двокімнатну жилу квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 52,9 кв.м, в тому числі жилою 30,0 кв.м, яка складає одну ідеальну частину багатоквартирного жилого будинку, що належала відповідачці на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого Регіональною товарною біржою «Юго-Восток» м.Димитров Донецької області 17.03.2000 року за реєстровим номером №492, зареєстрованим в БТІ м.Димитров у реєстровій книзі №24 за реєстровим номером №25, стор.124 від 18.05.2000 року. Продаж вчинено за 1000 грн, які згідно п.3 зазначеного Договору продавець отримав від покупця до моменту його підписання (а.с.8).

Право власності позивача на вказану квартиру, набуте на підставі укладеного на Регіональній товарній біржі «Юго-Восток» договору купівлі-продажу, зареєстровано в БТІ міста Димитров 20.09.2001 року, реєстрова книга №24, реєстровий №25 стор.125 (а.с.9).

Згідно довідки Виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 29.11.2023 №177 за реєстраційними даними БТІ квартира АДРЕСА_2 до 01.01.2013 року належала ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 08.06.2000 року, зареєстрованого на Регіональній товарній біржі Юго-Восток, реєстраційний номер №543. Договір купівлі-продажу зареєстрований в БТІ м.Димитров 20.09.2001 року за реєстровим номером №25 (а.с.15).

Інформація про право власності на квартиру до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не внесено (а.с.17).

У зв`язку з укладенням позивачкою 12.08.2000 року шлюбу, її дошлюбне прізвище « ОСОБА_3 » було змінено на « ОСОБА_5 », що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с.16).

Як слідує з встановлених судом обставин, договір купівлі-продажу нерухомого майна (квартири) від 08.06.2000 року було укладено сторонами в період дії ЦК Української РСР.

За змістом статей 128, 153 ЦК Української РСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 224 ЦК Української РСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу жилого будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі.

Аналіз зазначених норм ЦК УРСР і Закону України «Про товарну біржу» вказує на існування колізії в законодавстві, чинному на час укладення сторонами договору купівлі-продажу.

За загальним правилом, визначеним частиною першою ст.128 ЦК УРСР, право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором, а відповідно до статті 153 ЦК Української РСР договір вважається укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору.

Згідно Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженій наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.1998 року № 121, підставою для державної реєстрації договорів купівлі-продажу передбачалися, в тому числі, договори купівлі-продажу, зареєстровані біржами.

Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 року за № 1952-1, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Як слідує з договору купівлі-продажу, між продавцем ОСОБА_2 та покупцем ОСОБА_3 (після шлюбу ОСОБА_5 ) на момент його укладення було досягнуто згоди з усіх істотних умов, які обумовлюються змістом договору, про що свідчать їх підписи (а.с.8). Це дає суду підстави вважати, що волевиявлення учасників правочину відповідало їх внутрішній волі, а сам правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені.

Згідно ч.1, 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Підставою звернення позивача до суду в теперішній час стало невизнання особою публічного права нотаріусом договору купівлі-продажу, укладеного на товарній біржі, що не дозволяє позивачці реалізувати своє право на вільне розпорядження набутим майном.

Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що позовні вимоги позивачки про визнання за нею права власності на житлову квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , придбану за договором купівлі-продажу від 08.06.2000 року, укладеному на Регіональній товарній біржі «Юго-Восток» в м.Димитров Донецької області (в теперішній час м.Мирноград), є такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 76-80, 259, 263-265, 280-282, 284 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Л.І.Клепка