РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2024 м. Турка

Турківський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кшик О.І.

секретар судового засідання Сисан С.І.

Справа № 458/706/22

Провадження №2/458/9/2024

Сторони в справі:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

представник позивача ОСОБА_3

представник відповідача ОСОБА_4

треті особи Боринська селищна рада Самбірського району Львівської області

Самбірська районна військова

адміністрація Львівської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Турка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Боринська селищна рада Самбірського району Львівської області, Самбірська районна військова адміністрація Львівської області про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно та визнання права власності на 1/4 частини спадкового майна в порядку спадкування за законом,

встановив:

17.10.2022 позивач ОСОБА_1 подав до Турківського районного суду Львівської області позовну заяву до ОСОБА_5 , третя особа Боринська селищна рада Самбірського району Львівської області про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно та визнання права власності на 1/4 частини спадкового майна в порядку спадкування за законом.

Після встановлення в судовому засіданні особи відповідача, яка вказала, що змінила паспорт, згідно з паспортом громадянина України ID картка № НОМЕР_1 від 23.10.2023 (РНОКПП НОМЕР_2 ) вірними її паспортні дані щодо імені та по батькові є Костів « ОСОБА_6 ».

Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_7 . Після його смерті залишилося спадкове майно - житловий будинок з надвірними господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Разом із померлим ОСОБА_7 проживали та були зареєстровані його дружина ОСОБА_2 та його син - позивач у справі ОСОБА_1 , які фактично прийняли спадщину, оскільки не заявили про відмову від неї. Брати та сестри позивача після смерті батька не звертались у шестимісячний строк до Турківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, не були зареєстровані зі спадкодавцем на день його смерті. Отже, позивач та відповідач є єдиними спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_7 . Однак, відповідач ОСОБА_2 , минаючи оформлення спадкових прав у нотаріуса після смерті чоловіка ОСОБА_7 , отримала довідку Верхньояблунської сільської ради від 13.08.2018 за №190 про передачу їй в користування земельної ділянки, виготовила технічний паспорт на вказаний житловий будинок і надала ці документи державному реєстратору Турківської РДА Львівської області ОСОБА_8 , яка 18.09.2018 здійснила державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - спірний житловий будинок з надвірними господарськими спорудами, в цілому за відповідачем. Позивач вважає, що оскільки його батьки ОСОБА_7 та ОСОБА_5 будували житловий будинок, перебуваючи в шлюбі, тому його матері ОСОБА_2 належить 3/4 будинковолодіння, а йому, позивачу, належить 1/4 частини житлового будинку в частці, яка належала його батькові. Оскільки він позбавлений можливості оформити свої спадкові права, просить скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 з припиненням права власності за відповідачем на це нерухоме майно та визнати за ним право власності на 1/4 частини спадкового майна в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_7 .

Суд своєю ухвалою від 17.10.2022 залишив позовну заяву без руху.

26.10.2022 позивач ОСОБА_1 усунув недоліки позовної заяви.

Суд своєю ухвалою від 11.11.2022 відкрив провадження у справі, визначив розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання.

06.12.2022 представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Мотрук М.Ю. подав відзив на позовну заяву.

26.12.2022 позивач ОСОБА_1 подав відповідь на відзив.

Суд своєю ухвалою від 13.03.2023 закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

03.08.2023 представник позивача адвокат Бущак Р.Є. подав письмове клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження для вирішення питання про залучення до участі у справі Самбірської районної військової адміністрації Львівської області як третьої особи.

Суд своєю ухвалою від 03.08.2023 повернувся до стадії підготовчого провадження для вчинення процесуальної дії - вирішення питання про залучення третьої особи.

Суд свою ухвалою суду від 03.08.2023 залучив до участі в справі третю особу Самбірську районну військову адміністрацію Львівської області.

23.08.2023 голова Самбірської районної військової адміністрації Львівської області І. Ільчишин надіслав до суду засобами поштового зв`язку письмове пояснення в справі.

Суд своєю ухвалою від 29.08.2023 закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав. Пояснив, що спірний житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 , будували його батьки ОСОБА_7 та відповідач ОСОБА_2 . Після смерті батька в спірному будинку залишилися проживати він та його мати - відповідач у справі. Він, як спадкоємець майна свого померлого батька, мав намір оформити частку в спадковому майні спірному будинку. Однак, у 2019 році дізнався, що будинок в цілому зареєструвала за собою відповідач у справі, без оформлення спадщини. Оскільки, відповідач порушила його право на отримання спадщини, незаконно зареєструвала будинок в цілому на своє ім`я, тому змушений звернутись до суду. Просив позов задоволити.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Бущак Р.Є. позов підтримав з підстав та доводів, викладених у позовній заяві. Пояснив, що в 1976 році батькові позивача ОСОБА_7 була виділена земельна ділянка. Батьки позивача, перебуваючи в шлюбі, збудували спірний житловий будинок, який був введений в експлуатацію в 1983 році, згідно з по господарської книги головою домогосподарства був ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивача, а чоловік відповідача, ОСОБА_7 помер. На час його смерті разом з ним проживали та були зареєстровані в АДРЕСА_1 сторони в справі, а тому вони вважають такими, що прийняли спадщину, оскільки не заявили про відмову від неї, інших спадкоємців немає. Відповідач, оминувши нотаріальний порядок оформлення спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_7 , 21.08.2018 виготовила технічний паспорт, отримала довідку Верхньояблунської сільської ради Турківського району Львівської області від 13.08.2018 за №1909 про передачу в її користування земельної ділянки і, пред`явила ці документи державному реєстратору ОСОБА_8 18.09.2018 державний реєстратор Турківської РДА Львівської області Кубан О.І. здійснила державну реєстрацію права власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , в цілому за ОСОБА_2 . У зв`язку з цим, позивачу було відмовлено в нотаріальному порядку в оформленні його спадкових прав на частку в майні померлого батька, а саме, частки спірного будинку. Вважає, що державним реєстратором при ухваленні рішення про державну реєстрацію права власності на спірний житловий будинок за відповідачем порушені вимоги ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», пункти 42,43 постанови КМУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» від 25.12.2015, які були чинні на момент прийняття рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно. Внаслідок цього, були порушені спадкові права відповідача, а саме, право на оформлення частки в спадковому майні його батька ОСОБА_7 , а тому такі підлягають захисту в судовому порядку. Просив позов задоволити повністю.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 вказала, що згідно з новим паспортом, який отримала після втрати старого, вона є ОСОБА_2 . Позов не визнала. Пояснила, що з померлим ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі, від якого мають 8 дітей. В шлюбі з чоловіком вони збудували будинок. Власником будинку був її чоловік, але документів він не оформляв. Коли чоловік помер, то переписав будинок на неї, склав заповіт, але, де знаходиться цей заповіт не знає. Чи зверталась вона до нотаріуса за оформленням спадщини не пам`ятає, ходила лише в сільську раду. На день смерті ОСОБА_7 в будинку разом з ним проживали і були зареєстровані лише вона та її син ОСОБА_1 . У 2018 році вона виготовила технічний паспорт на будинок, отримала довідку в сільській раді, що їй передали земельну ділянку під будинком і віддала ці документи, щоб зареєструвати будинок за собою. Відносини з сином ОСОБА_1 в неї погані через його дружину, вони хочуть забрати в неї будинок. Вважає, що оскільки її син ОСОБА_1 не доглядав за батьком, тому будинок належить тільки їй.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Ракущинець А.А. заперечив проти позовних вимог. Пояснив, що головним мотивом заявлених позовних вимог є незаконність дій саме реєстратора, який на підставі поданих відповідачем документів здійснив державну реєстрацію прав на нерухоме майно, а не мав права цього робити. Оскільки державний реєстратор не залучений як відповідач у цій справі, то в частині незаконних дій державного реєстратора позовні вимоги не можуть бути задоволені. При цьому, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права скасування рішення державного реєстратора є неналежним. Щодо іншої позовної вимоги, то вважає, що якщо будинок не був зареєстрований за спадкодавцем, то позовна вимога про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування є неефективною, а має бути визнання прав забудовника. Визнання права власності на частку спірного будинку за позивачем створить правову невизначеність. Окрім цього, в сукупності всі документи, які містяться в матеріалах справи, не дають підстав для твердження, про те, що право позивача порушене відповідачем, так як не встановлено тотожність земельної ділянки, якою користувався померлий ОСОБА_1 та земельної ділянки, що зареєстрована за відповідачем; відсутні докази, що будинок, який належить відповідачу і будинок, який будувався батьком позивача, є один і тим самим будинком. Щодо невідповідності довідки, яка надана відповідачем державному реєстратору, то вважає, що за даних обставин справи необхідно врахувати принцип належного урядування при втручанні держави у право відповідача на володіння своїм майно, адже відповідач не повинна відповідати за помилки держави. У разі, якщо суд дійде переконання про підставність вимог позивача, просив застосувати позовну давність, оскільки позивач протягом встановленого законом шестимісячного строку не звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась ще 2006 року. Окрім цього, позивач вже звертався до суду, його позов було залишено без розгляду, після чого він пропустив трьох річний строк загальної позовної давності. Просив в позові відмовити.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що в 1994 року вона працювала в Верхньояблунській сільській раді, а в даний час є старостою Верхньояблунського старостинського округу Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області. 13.08.2018 відповідач ОСОБА_2 звернулась до Верхньояблунської сільської ради з метою отримання довідки про право власності на спірний будинок. Їй відомо, що спірний житловий будинок відповідач будувала разом із своїм чоловіком у 1980 році. Чи були дозвільні документи на будівництво будинку їй невідомо, оскільки вона в той час не працювала в сільській раді. Відповідач ОСОБА_2 , її син позивач ОСОБА_1 , невістка та їх діти були записані в погосподарській книзі. Вважає, що відповідач є власником спірного будинку, оскільки вона вказана в погосподарській книзі першою, тому особисто і підписала та видала ОСОБА_2 довідку від 13.08.2018. Голова Верхньояблунської сільської ради в цей час був у відрядженні, і згідно її посадової інструкції, вона як секретар сільської ради мала право підпису. 18.12.1995 рішенням сесії було надано право власності на земельні ділянки ОСОБА_2 та її чоловіку ОСОБА_7 , але чи було рішення про передачу земельної ділянки в розмірі 0,13 га в постійне користування відповідачу вона не пам`ятає. Зазначає, що довідку щодо земельної ділянки на 0,13 га видавала відповідно до погосподарської книги за 2016-2020. Однак, вона помилково зазначила 0,13 га у виданій нею довідці від 13.08.2018, оскільки, в погосподарській книзі є вказано 0,23 га. Вважає, що після смерті ОСОБА_7 все майно перейшло ОСОБА_2 як спадкоємиці. Спірний будинок є один і той самий, а номер погосподарського обліку змінювався на підставі інвентаризації. Погосподарські номери можуть змінюватися у випадку, коли помирають сусіди. Оскільки, площа спірного будинку 60 кв.м. була вказана в попередній погосподарській книзі, тому така площа була перенесена в погосподарську книгу нового зразка. Зазначила, що між сторонами в справі були добрі відносини, доки не втрутилися рідні сестри позивача.

Представник третьої особи Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник третьої особи Самбірської районної військової адміністрації Львівської області Ільчишин І. в судове засідання не з`явився, у письмових поясненнях, які подав до суду просив відмовити в задоволенні позову, виключити Самбірську РВА з числа третіх осіб, розгляд справи проводити без його участі.

Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин.

01.03.1956 у виконавчому комітеті Верхньояблунської сільської ради Турківського району Львівської області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , про що складено відповідний актовий запис за №10 та що підтверджено витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя №0 від 05.10.2022.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_5 народився син ОСОБА_1 (позивач у справі), що підтверджено копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 05.01.1974.

З копії свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР плану земельної ділянки в АДРЕСА_1 , який видано 03.06.1976 за № 800 видно, що на підставі рішення виконкому Турківської районної Ради депутатів трудящих від 03.06.1976 та наказу директора радгоспу імені 50-річчя Компартії України від 20.04.1976 за № 9 батькові позивача ОСОБА_7 було виділено земельну ділянку площею 0,080 га. для будівництва індивідуального житлового будинку у селі Верхня Яблунька Турківського району Львівської області. Житловий будинок було збудовано та введено в експлуатацію у 1983 році.

З копії ухвали Верхньояблунської сільської ради народних депутатів IV-сесії ІІ-го демократичного скликання від 18.12.1995 за №17, видно, що ОСОБА_7 виділено у приватну власність для ведення підсобного господарства 0,60 га землі та для обслуговування господарських дворів 0,231 га землі, згідно додатку №1 до цієї ухвали.

28.09.2000 здійснено виправлення в плані земельної ділянки у зв`язку з необхідністю добудови господарських будівель та споруд, про що засвідчив районний ОСОБА_11 Лофій.

Згідно з випискою з погосподарської книги №6 Верхньояблунської сільської ради за 2001-2005 роки, виданої 04.10.2022, головою домогосподарства - номер об`єкта погосподарського обліку 570, тип об`єкта - домогосподарство з реєстрацією місця проживання населеного пункту в АДРЕСА_1 є ОСОБА_7 . Загальна площа житлового будинку становить 60 м.кв., 1983 року побудови. Земля в особистому користуванні - площа земельних ділянок усього - 1,62 га, в тому числі: для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд - 0,23 га; для сінокосіння та випасання худоби - 0,09 га; для ведення особистого селянського господарства - 1,30 га.

Відповідно до виписки з погосподарської книги №6 Верхньояблунської сільської ради за 2006 рік, виданої 04.10.2022 головою домогосподарства - номер об`єкта погосподарського обліку 558, тип об`єкта - домогосподарство з реєстрацією місця проживання населеного пункту в АДРЕСА_1 , був ОСОБА_7 . Загальна площа житлового будинку становить 60 м.кв., 1983 року побудови. Земля в особистому користуванні - площа земельних ділянок усього - 1,62 га, в тому числі: для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд - 0,23 га; для сінокосіння та випасання худоби - 0,09 га; для ведення особистого селянського господарства - 1,30 га.

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , яке видане 30.08.2019 Виконавчим комітетом Верхньояблунської сільської ради Турківського району Львівської області.

Згідно з довідками №635 та №935, виданих 03.10.2022 старостою села Верхня Яблунька Самбірського району Львівської області Є. Семків, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до дня смерті проживав в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 з сім`єю: дружина - ОСОБА_5 , 1935 р.н., син - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , невістка - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , онука - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , онука - ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , онук- ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Згідно з довідкою виконавчого комітету Верхньояблунської сільської ради Турківського району Львівської області від 13.08.2018 за №1909, ОСОБА_5 , 1935 р.н., жительці села Верхня Яблунька Турківського району Львівської області, передана у постійне користування земельна ділянка під обслуговування житлового будинку площею - 0,13 га в селі Верхня Яблунька.

З відповіді Верхньояблунської сільської ради Турківського району Львівської області на адвокатський запит №139/02-25 від 16.09.2019 видно, що виконавчим комітетом Верхньояблунської сільської ради не приймалося рішення щодо оформлення права власності на житловий будинок та земельну ділянку для обслуговування цього житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 .

Згідно з виписками з погосподарської книги №03 Верхньояблунської сільської ради за 2018 рік, виданої 16.09.2019, за 2016-2020 роки, виданої 04.10.2022, ОСОБА_5 є головою домогосподарства - номер об`єкта погосподарського обліку 000474-1, тип об`єкта - домогосподарство з реєстрацією місця проживання населеного пункту в АДРЕСА_1 . Загальна площа житлового будинку становить 60 м.кв., 1983 року побудови. Земля в особистому користуванні - площа земельних ділянок усього - 1,62 га, в тому числі: для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд - 0,23 га; для ведення особистого селянського господарства - 1,39 га.

З довідок про склад сім`ї за №№934, 636, 936 виданих 03.10.2022 старостою села Верхня Яблунька Самбірського району Львівської області ОСОБА_16 , видно, що до складу сім`ї позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою АДРЕСА_1 , зокрема, станом на 18.09.2018 входять: дружина - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дочка - ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , син - ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , син - ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , дочка - ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , дочка - ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , син - ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , син - ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , мати - ОСОБА_5 , 1935 р.н.

З технічного паспорту, виготовленого 21.08.2018 ФОП ОСОБА_22 на замовлення ОСОБА_5 видно, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 збудований в 1983 році.

З матеріалів архівної копії реєстраційної справи №255, видно, що 18.09.2018 ОСОБА_5 , через представника за дорученням ОСОБА_23 , звернулася до Центру надання адміністративних послуг Турківської РДА із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

За результатами розгляду заяви, 24.09.2018 державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_8 винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №43151227 щодо державної реєстрації права власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 за гр. Костів ОСОБА_24 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №255.

Підставою для державної реєстрації вказано довідку №1909, яка видана 13.08.2018 Верхньояблунською сільською радою Турківського району Львівської області, технічний паспорт, який виданий 21.08.2018 ФОП ОСОБА_22 .

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (№311582457 від 04.10.2022), ОСОБА_5 на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Підстава внесення запису про державну реєстрацію рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 43151227 від 24.09.2018, Турківська РДА Кубан О.І.

З відповіді КП ЛОР "Самбірське міжміське бюро технічної інвентаризації" від 05.05.2021 №01/5-90 на адвокатський запит від 26.04.2021, видно, що станом на 01.01.2013 нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 , не зареєстровано.

З відповіді Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області №508/02-25 від 11.05.2021 на адвокатський запит від 26.04.2021, видно, що Верхньояблунською сільською радою не надавалися довідки, витяги із погосподарських книг ОСОБА_7 для реєстрації права власності на житловий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 , так як він не звертався до сільської ради. ОСОБА_5 звернулася до сільської ради за довідкою для приватизації житлового будинку, та заявила, що будівельного паспорта на житловий будинок взагалі немає. 13.08.2018 виконавчим комітетом Верхьояблунської сільської ради їй була видана довідка за №1909 про місцезнаходження житлового будинку, відповідно до Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах, оскільки після смерті чоловіка ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 вона стала головою домогосподарства. Домогосподарство, що зараз знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , не входило до колгоспного двору с. Верхня Яблунька, так як його не було, а було державне підприємство радгосп "Ім. 50-ти річчя КП України".

Згідно зі звітом №1618 про незалежну оцінку від 23.10.2022, ринкова вартість житлового будинку з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , і на праві власності належить гр. ОСОБА_5 , станом на 23.10.2022 становить 98 000,00 грн.

З довідки №939 від 04.10.2022, виданої старостою села Верхня Яблунька Самбірського району Львівської області Є. Семків, видно, що від імені ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , виконавчим комітетом Верхньояблунської сільської ради Турківського району Львівської області заповіт не вчинявся.

Як видно з Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі (№ витягу 70325210 від 14.10.2022) після смерті ОСОБА_7 . Старосамбірською державною нотаріальною конторою Львівської області заведено спадкову справу №291/2022 номер у спадковому реєстрі 69800579.

З матеріалів спадкової справи № 291/2022, яка заведена 14.10.2022 після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 видно, що ОСОБА_1 , 14.10.2022 звернувся із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом в Старосамбірську державну нотаріальну контору Львівської області.

Згідно з постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.05.2023 за вих. № 474/02-31 встановлено, що при перевірці державної реєстрації права власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було виявлено, що власником будинковолодіння є ОСОБА_5 .

Нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії - видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 після смерті батька ОСОБА_7 , оскільки спадкоємець не надав нотаріусу документ, що посвідчує право власності на нерухоме майно, повідомивши що такий документ відсутній.

Позивач, звернувшись до суду з позовом у цій справі вважає, що відповідач ОСОБА_2 , оминувши оформлення спадкових прав після смерті чоловіка ОСОБА_7 у нотаріальному порядку незаконно оформила право власності в цілому за собою на нерухоме майно - спірний житловий будинок з надвірними господарськими спорудами, чим порушила його право на отримання частки в спірному майні в порядку спадкування після смерті його батька ОСОБА_7 .

Відповідач ОСОБА_2 заперечила проти вимог позивача, оскільки вважає, що державна реєстрація спірного житлового будинку здійснена у встановленому законом порядку і такий належить їй на праві приватної власності в цілому.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У ході судового розгляду справи суд встановив, що батьки позивача ОСОБА_7 та ОСОБА_5 ( ОСОБА_2 ) з 01.03.1956 перебували в зареєстрованому шлюбі.

03.06.1976 ОСОБА_7 на підставі рішення виконкому Турківської районної Ради депутатів трудящих №176 отримав дозвіл на забудову земельної ділянки в с. Верхня Яблунька площею 0,080 га, яка була виділена з вільного присадибного фонду на підставі наказу директора р-пу ім. 50-річчя Компартії України від 20.04.1976 № 9.

На отриманій земельній ділянці ОСОБА_7 розпочав будівництво житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який був збудований в 1983 році.

Згідно з погосподарськими книгами за 2001-2005, 2006 роки головою домогосподарства за адресою АДРЕСА_1 був ОСОБА_7 .

Враховуючи те, що будівництво спірного житлового будинку було проведено подружжям ОСОБА_7 та ОСОБА_2 за період їх шлюбу, що, в свою чергу, не заперечила і сама відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні, тому спірний житловий будинок належав ОСОБА_7 та ОСОБА_2 як подружжю на праві спільної сумісної власності в рівних частках по кожному.

Право власності на вказаний житловий будинок ОСОБА_7 за життя не оформив.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер.

Як зазначено у п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року (далі - Інструкція).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

У період чинності зазначеної Інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної ради.

У п. 3.3. згаданого вище Листа вказано, що перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку.

Отже, за наявності перешкод для отримання свідоцтва про право на спадщину, наявності спору про право на нерухоме майно, спадкоємець може звернутись до суду з вимогами про визнання права власності на нерухоме майно.

При цьому, суд зазначає, що сам факт відсутності правовстановлюючого документу на ім`я спадкодавця не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог про оформлення права власності, за умов доведення таких обставин як належність спадкодавцю цього майна.

Належність будинку спадкодавцю ОСОБА_7 у відповідній частці доводиться свідоцтвом на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР, планом земельної ділянки в АДРЕСА_1 , який виданий 03.06.1976 за № 800, виписками з погосподарської книги Верхньояблунської сільської ради за 2001-2005, 2006 роки, де головою домогосподарства за адресою АДРЕСА_1 вказано ОСОБА_7 .

Отже, частка спірного житлового будинку з надвірними господарськими будівлями і спорудами, ввійшла до складу спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_7 .

Оскільки, заповіту ОСОБА_7 не складав, тому спадкування здійснюється за законом.

В силу вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 , як спадкоємці першої черги за законом, як син та дружина спадкодавця відповідно, вважаються такими, що прийняли кожен по 1/4 частці спадкового спірного будинку, який за життя в частці належав ОСОБА_7 , оскільки на час відкриття спадщини постійно проживали та були зареєстровані зі спадкодавцем ОСОБА_7 .

Цих обставин сторони не заперечили, вони підтверджені також дослідженими судом виписками з погосподарських книг, довідками про склад сім`ї.

14.10.2022 позивач ОСОБА_1 звернувся із заявою в Старосамбірську державну нотаріальну контору Львівської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Спадкове майно - житловий будинок в АДРЕСА_1 .

14.10.2022 була заведена спадкова справа № 291/2022 після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою від 08.05.2023 за вих. № 474/02-31 ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки спадкоємець не надав нотаріусу документ, що посвідчує право власності на нерухоме майно, повідомивши що такий документ відсутній.

При цьому, нотаріус встановив, що при перевірці державної реєстрації права власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, власником будинковолодіння є ОСОБА_5 .

У ході судового розгляду справи суд встановив, і що не заперечили сторони в справі, що поза нотаріальною процедурою оформлення спадкових прав відповідач ОСОБА_2 через свого представника дочку ОСОБА_23 , якій згідно з дорученням від 30.08.2018 вона надала повноваження щодо оформлення спадкових прав на спадкове майно після смерті чоловіка ОСОБА_7 , 18.09.2018 подала державному реєстратору Турківської РДА ОСОБА_8 заяву про державну реєстрацію за нею прав та їх обтяжень на нерухоме майно житловий будинок по АДРЕСА_1 .

За результатами розгляду такої заяви, державний реєстратор Турківської РДА Кубан О.І. 24.09.2018 прийняла рішення про державну реєстрацію прав власності на спірний житловий будинок за ОСОБА_5 (відповідач ОСОБА_2 )

Реєстрація (оформлення) права власності на нерухоме майно будівництво якого закінчено до 05 серпня 1992 року регулюється Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127.

Так, згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом ч. 3 ст. 10 Закону № 1952-IV в редакції, чинній на час прийняття державним реєстратором оспорюваного рішення, державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Відповідно до ст. 31 Закону № 1952-IV для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим.

Пунктом 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 в редакції, чинній на час прийняття державним реєстратором оспорюваного рішення (далі - Порядок № 1127), передбачено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки.

Згідно з пунктом 43 Порядку № 1127, для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані: 1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги; 2) виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою.

Суд встановив, що рішення про державну реєстрацію права власності на спірний житловий будинок за відповідачем ОСОБА_25 було прийнято державним реєстратором Турківської РДА Кубан О.І. 18.09.2018 на підставі довідки №1909, виданої 13.08.2018 Верхньояблунською сільською радою Турківського району Львівської області, технічного паспорту від 21.08.2018, тобто документів, які передбачені п. 43 Порядку № 1127.

З технічного паспорту, виготовленого 21.08.2018 ФОП ОСОБА_22 на замовлення ОСОБА_5 видно, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 збудований в 1983 році.

Згідно з довідкою Верхньояблунської сільської ради Турківського району Львівської області від 13.08.2018 за вих. № 1909, земельна ділянка під обслуговування житлового будинку площею 0,13 га, в селі Верхня Яблунька передана у постійне користування ОСОБА_5 .

Водночас, суду не подано доказів того на підставі якого рішення сесії Верхньояблунської сільської ради колишнього Турківського району Львівської області було передано земельну ділянку для обслуговування житлового будинку у постійне користування відповідачу.

Натомість, з наявної в матеріалах справи відповіді Верхньояблунської сільської ради Турківського району Львівської області на адвокатський запит №139/02-25 від 16.09.2019 видно, що виконавчим комітетом Верхньояблунської сільської ради не приймалося рішення щодо оформлення права власності на житловий будинок та земельну ділянку для обслуговування цього житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 ; на балансі Верхньояблунської сільської ради відсутні земельно - шнурові книги.

Також, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що рішення сесії сільської ради про передачу земельної ділянки у постійне користування для обслуговування житлового будинку відповідачу ОСОБА_2 не приймалось. Довідку від 13.08. 2018 за № 1909 вона видала та підписала, виходячи згідно з даних погосподарської книги, в якій ОСОБА_2 була записана першою. Щодо площі земельної ділянки - 0,13 га вказаної у виданій 13.09.2018 нею довідці, то зазначає що помилилась, оскільки в погосподарській книзі розмір земельної ділянки становить 0,23 га, але це одна і та сама земельна ділянка для обслуговування житлового будинку та надвірних господарських будівель в АДРЕСА_1 .

Отже, під час прийняття оскаржуваного рішення державним реєстратором Кубан О.І. не дотримано вимог щодо отримання документів, визначених п. 42 Порядку № 1127, на підставі яких здійснено державну реєстрацію права власності на спірний будинок за ОСОБА_5 .

Водночас, суд встановив, і що підтверджено письмовими доказами, що на території Верхньояблунської сільської ради колишнього Турківського району Львівської області здійснювалося ведення погосподарського обліку, а отже, для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. необхідно було подати документи, передбачені п. 43 Порядку № 1127.

Доводи представника відповідача ОСОБА_4 про те, що державний реєстратор діяв правомірно та підставно, оскільки реєстратору були надані передбачені пунктом 42 Порядку №1127 документи, не заслуговують на увагу суду, оскільки пункт 43 вказаного Порядку передбачає порядок реєстрації права власності на житлові будинки на території населених пунктів, в яких відповідно до законодавства здійснюється ведення погосподарського обліку.

Вказана норма є спеціальною по відношенню до пункту 42 і передбачає надання виписки з погосподарської книги, що вплинуло на реєстрацію права власності та права позивача ОСОБА_1 , як спадкоємця, який прийняв спадщину.

Відтак, державний реєстратор Турківської районної державної адміністрації Львівської області Кубан О.І. приймаючи рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме на спірний житловий будинок з надвірними господарськими спорудами за ОСОБА_5 , порушила вимоги статті 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», пункти 42, 43 постанови Кабінету Міністрів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» від 25 грудня 2015 року № 1127, які були чинні на момент прийняття рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно.

При проведенні державної реєстрації права власності на нерухоме майно спірний житловий будинок, не було враховано, що 1/4 частка в житловому будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 має належати позивачу ОСОБА_1 , а тому порушене право власності позивача на частку в спадковому майні підлягає захисту в судовому порядку.

Враховуючи те, що державна реєстрація права власності на спірне домоволодіння в цілому за відповідачем ОСОБА_2 порушує право позивача ОСОБА_1 як спадкоємця його батька ОСОБА_7 на спадкування своєї частки у спадковому майні, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування оспорюваного рішення суб`єкта державної реєстрації з припиненням права власності ОСОБА_2 ( ОСОБА_5 ) на спірне майно.

Доводи представника відповідача ОСОБА_4 , з покликанням на ст. 331 ЦК України, про те, що оскільки до 01.01.2004 будинок за адресою: АДРЕСА_1 не став чиєюсь власністю, з 01.01.2004 оформити право власності на нього можна було лише шляхом державної реєстрації такого права, що і зробила ОСОБА_2 , як особа, яка цей будинок будувала, суд вважає неспроможними, оскільки доказів того, що такий є новоствореним нерухомим майном суду не надані.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 вказала, і що підтверджено встановленими судом обставинами справи, письмовими доказами, що спірний будинок вона будувала разом з чоловіком, такий завершений будівництвом був у 1983 році.

Позивач ОСОБА_1 , як спадкоємець за законом до майна покійного батька ОСОБА_7 підставно просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування на частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , так як інший правовий механізм оформлення таких прав у нього відсутній.

Згідно зі Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16.01. 2020, ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції.

Зокрема, у відповідності до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, звертаючись до суду з позовними вимоги про скасування рішення державного реєстратора щодо спірного майна, позивач ОСОБА_26 обрав належний спосіб захисту своїх порушених прав, а тому заперечення представника відповідача ОСОБА_4 в цій частині суд відхиляє як безпідставні.

Щодо заперечень представника відповідача ОСОБА_4 в частині позовної вимоги про скасування рішення державного реєстратора, зокрема, тверджень позивача, що довідки, надані відповідачем державному реєстратору не відповідають чинному законодавству, з покликанням представника відповідача на принцип "належного урядування", то суд їх відхиляє з огляду на те, що застосування вказаного принципу стосується сфери втручання у право на мирне володіння майном з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу саме держави і таке втручання у право на мирне володіння майном може мати місце за наявності суспільного, публічного, загального інтересу.

Тобто принцип «належного врядування» включає інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності, тоді як в цій справі, спір виник між фізичними особами щодо права власності, інтерес держави чи втручання держави у мирне володіння майном, зокрема, відповідача, відсутній і не є предметом судового розгляду.

Відтак, враховуючи те, що суд дійшов висновку про визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування на частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , позов підлягає до повного задоволення зі скасуванням рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно та припинення права власності відповідача на спірне майно, визнанням права власності на спірний житловий будинок за позивачем ОСОБА_1 у відповідній частці.

Позовна давність.

Відповідно до положень ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Для обчислення позовної давності застосовують загальні положення про обчислення строків, що містяться в ст. 252-255 ЦК України.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

У відповідності до ч. 1 ст. 261 ЦК України, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права.

Згідно з ч. 1 ст. 265 ЦК України, залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц (провадження № 14-252цс18) зроблено висновок, що виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням в якості додаткової підстави для відмови в задоволенні позову спливу позовної давності, не відповідає вимогам закону.

У ході судового розгляду справи, суд дійшов висновку про порушення відповідачем ОСОБА_2 права позивача ОСОБА_1 як спадкоємця на отримання належної йому частки спірного житлового будинку.

Відповідач просить суд застосувати позовну давність.

Так, в судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 зазначив, що після смерті батька позивач не реалізував своїх спадкових прав щодо оформлення спадщини, оскільки у встановлений законом шестимісячний строк з дня відкриття спадщини не звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, чим ухилився від реалізації своїх прав. Вважає, що така поведінка позивача ОСОБА_1 , як спадкоємця після смерті батька, який помер ще в 2006 році, вказує, що він тривалий період не цікавився своїм майном, не вживав заходів, для оформлення спадщини, будучи обізнаним про наявність таких прав.

Окрім цього, як зазначив представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні, 23.10.2019 позивач ОСОБА_1 вже звертався до суду з позовною заявою до ОСОБА_5 про визнання права власності на спірний будинок в порядку спадкування за законом. До позовної заяви позивач долучив інформаційну довідку від 27.08.2019 № 178712421, з якої видно, що 18.09.2018 за ОСОБА_5 зареєстровано спірний будинок. Таким чином, відповідач вважає, що саме 27.08.2019 позивач дізнався про реєстрацію в цілому за ОСОБА_2 спірного будинку, тобто дізнався про те, що його право потребує судового захисту. Однак, після залишення 28.09.2022 позову без розгляду, повторно позивач звернувся до суду 17.10.2022, а отже пропустив трирічний строк позовної давності.

Представник позивача ОСОБА_3 вважає, що строк позовної давності не пропущений, оскільки позивачу ОСОБА_1 стало відомо про порушення його права 17.10.2019 від його представника адвоката Миньо М.М. під час подачі до Турківського районного суду Львівської області позовної заяви. Така позовна заява була залишена без розгляду ухвалою суду від 28.09.2022 у справі № 458/847/19. Повторно, особисто позивач ОСОБА_1 звернувся до Турківського районного суду Львівської області 17.10.2022 з позовною заявою, яка є предметом розгляду в цій справі № 458/706/22, яка датована та підписана позивачем 14.10.2022, а отже позивач не пропустив загальний строк позовної давності звернення в судовому порядку за захистом порушеного права.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснив, що влітку 2019 зі слів родичів почув, що його мати ОСОБА_2 зареєструвала батьківський будинок в цілому на своє ім`я, тоді як він, як спадкоємець померлого батька, має право на частку в спадковому майні. Він вирішив отримати консультацію з цього приводу в адвоката, який, зібравши відповідні документи, 17.10.2019 повідомив його, що дійсно спірний будинок зареєстрований на ім`я його матері і цього ж дня подав позов до суду. У подальшому, справу за його позовом було передано на розгляд Старосамбірського районного суду Львівської області, та 28.09.2022 йому порадили залишити позов без розгляду та подати такий до Турківського районного суду Львівської області. Вважає, що ним не пропущений строк позовної давності.

Оцінюючи доводи та заперечення учасників справи щодо застосування строків позовної давності, суд дійшов такого висновку.

З оглянутої в судовому засіданні цивільної справи № 458/847/19, суд встановив, що позивач ОСОБА_1 21.10.2019 засобами поштового зв`язку направив до Турківського районного суду Львівської області позовну заяву до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Служба державних реєстраторів Турківської РДА Львівської області, Виконавчий комітет Верхньояблунівської сільської ради Самбірського району Львівської області, третя сторона на стороні позивача Державна нотаріальна контора Турківського районного нотаріального округу Львівської області, третя особа на стороні відповідача Державний реєстратор Кубан О.І., про визнання довідки недійсною, скасування державної реєстрації прав власності на житловий будинок та господарські будівлі і споруди та визнання права власності в порядку спадкування за законом. Справа зареєстрована в суді 23.10.2019.

Згідно з розпорядженням в.о.голови Турківського районного суду Львівської області Кріль Л.М. вказану справу № 458/847/19 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 31 ЦПК України передано на розгляд Старосамбірського районного суду Львівської області.

Ухвалою Старосамбірського районного суду Львівської області від 28.09.2022 у справі №458/847/19, позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду на підставі п.5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

17.10.2022 позивач ОСОБА_1 звернувся з цим позов до Турківського районного суду Львівської області.

Згідно з усталеною практикою Верховного Суду для правильного застосування ч. 1 ст. 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність позивача про порушення його прав (суб`єктивний аспект), а й об`єктивна можливість знати про обставини порушення прав (об`єктивний аспект).

У ході розгляду справи суд встановив, що між сторонами склались тривалі неприязні стосунки, що ствердила, зокрема, відповідач ОСОБА_2 у своїх поясненнях, вказуючи на те, що її син та невістка хочуть відібрати в неї будинок. Відповідач не повідомляла позивача про свої наміри оформити спірний житловий будинок в цілому за собою, тоді як позивач, правомірно вважав, що йому належить частка будинку як спадщина після смерті батька.

За таких обставин, суд надає віри показанням ОСОБА_1 про те, що йому до 17.10.2019 не було відомо про те, що відповідач зареєструвала право власності на спірний будинок на своє ім`я.

Доводи представника відповідача ОСОБА_4 про те, що позивач у шестимісячний строк після відкриття спадщини не звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини або ж відповідним з позовом до суду, а отже з 2006 року не реалізував свої права на спадкове майно, а тому не вправі вимагати від відповідача усунення порушеного права, пропустив строк позовної давності, суд відхиляє як безпідставні.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У ході розгляду справи суд встановив, що позивач ОСОБА_1 в силу положень ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину після смерті батька, письмової відмови від спадщини нотаріусу не подав.

Звернувшись до нотаріуса, отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що право власності на спадкове майно зареєстроване за відповідачем ОСОБА_2 .

Суд не встановив недобросовісної поведінки позивача як спадкоємця.

Натомість, відповідач ОСОБА_2 будучи обізнаною про те, що спірний житловий будинок будувався нею спільно з померлим чоловіком, вказуючи в судовому засіданні, на те, що цей будинок їй заповів чоловік, отже, розуміла, що такий будинок входить до спадкового майна, усвідомлено оминула нотаріальний порядок оформлення спадкових прав, і отримавши довідку сільської ради, виготовивши технічний паспорт, зареєструвала в державного реєстратора право власності в цілому на спірний будинок за собою, що пояснила неприязними стосунками з сином позивачем у справі ОСОБА_1 , який як вважає, хотів забрати в неї будинок.

Відповідач ОСОБА_2 не отримувала свідоцтва про право на спадщину, а тому суд не бере до уваги покликання представника відповідача ОСОБА_4 у виступі в судових дебатах на практику Верховного Суду щодо обчислення строків позовної давності у справах, в яких суди вирішували спори між спадкоємцями, які вже отримали такі Свідоцтва, оскільки такі не є релевантними до спірних правовідносин у цій справі.

Отже, при визначенні початку перебігу позовної давності у цій справі суд враховує як безпосередню обізнаність позивача від його родичів про порушення його спадкових прав, що зумовило його звернення за правовою допомогою до адвоката (суб`єктивний аспект), так і повідомлення його адвокатом саме 17.10.2019 про достовірні відомості того, що спірний будинок зареєстрований в цілому за відповідачем, що надало позивачу можливість дізнатись про обставини порушення його прав (об`єктивний аспект) та в цей же день звернутись до суду з позовом.

Відтак, суд дійшов висновку, що початок перебігу трирічного строку позовної давності необхідно обчислювати з 17.10.2019 до 17.10.2022.

Враховуючи те, що згідно з ч. 1 ст. 265 ЦК України, залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності, а з позовом, який суд вирішує в цій справі позивач ОСОБА_1 звернувся 17.10.2022, тому ним не пропущено трирічного строку позовної давності, який за конкретних обставин у цій справі необхідно обчислювати з 17.10.2019, коли позивач дізнався про порушення його права внаслідок реєстрації права власності на спірний житловий будинок за відповідачем.

Разом з тим, суд зазначає, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого продовжено, а Законом України«Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX від 15.03.2022, який набрав чинності 17.03.2022, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259 (позовна давність) цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судові витрати в цій справі складаються зі судового збору, який сплачено позивачем за подання позову в розмірі 1984,80 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Беручи до уваги те, що позов задоволено повністю, тому на користь позивача необхідно стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 1984,80 грн.

Керуючись ст. 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

вирішив:

Задоволити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Боринська селищна рада Самбірського району Львівської області, Самбірська районна військова адміністрація Львівської області про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно та визнання права власності на 1/4 частини спадкового майна в порядку спадкування за законом.

Скасувати рішення державного реєстратора Турківської районної державної адміністрації Львівської області Кубан Олександри Іванівни про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер 43151227 від 24.09.2018 щодо державної реєстрації права власності на житловий будинок загальною площею 78,8 кв.м, житловою площею 43,3 кв.м, згідно технічного паспорта А-1 Житловий будинок, Б Літня кухня, В Будівля для худоби, Г підвал окремо збудований, Д Колодязь/колонка розташованого за адресою АДРЕСА_1 зареєстрованого в цілому за гр. Костів ОСОБА_24 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №255 та припинити право власності ОСОБА_5 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) судовий збір у розмірі 1984,80 грн (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири гривні вісімдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_13 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ).

Треті особи: Боринська селищна рада Самбірського району Львівської області (місцезнаходження: 82547, Львівська область, Самбірський район, смт. Бориня, вул. І.Франка, 4, );

Самбірська районна військова адміністрація Львівської області (місцезнаходження: 81400, Львівська область, Самбірський район, м. Самбір, вул. Мазепи, 8, ).

Повне рішення суду складено та підписано 03.06.2024.

Суддя О.І. Кшик