КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

суддя-доповідач Слюсар Т.А.

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Гладкої І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Дудніка-Дубіняка Дмитра Ігоровича в інтересах приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2024 року та на додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2024 року та за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2024 року у складі судді Чирки С.С.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» про відшкодування додаткових витрат та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» про відшкодування додаткових витрат та стягнення моральної шкоди, у якому просив стягнути з ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі» понесені ним витрати на придбання санаторно-курортних путівок, витрати на додаткове лікування, медичні процедури, медичні дослідження та придбання ліків у загальному розмірі 125 032 грн 73 коп, а також заподіяну йому моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.

Позов обґрунтовано тим, що в 1968 році у віці 6 років йому були завдані тяжкі тілесні ушкодження в трансформаторному пункті №1298, що належить ПАТ «Київенерго», внаслідок чого позивач став непрацездатним інвалідом ІІ групи з дитинства (довічно).

Рішенням Залізничного районного народного суду м. Києва від 23 вересня 1969 року винним у заподіянні шкоди ОСОБА_1 було визнано відповідача, а за ОСОБА_1 було визнано право на відшкодування шкоди в зв`язку з втратою працездатності згідно правил ст.462 ЦК УРСР.

Крім цього, рішенням Залізничного районного суду м. Києва від 09 липня 2001 року за ОСОБА_1 було визнано право на санаторно-курортне лікування, а ПАТ «Київенерго» було зобов`язано сплачувати необхідні платежі на санаторно-курортне лікування не менше одного разу на рік у період з червня по вересень. Зважаючи на те, що ПАТ «Київенерго» ігнорує та несумлінно виконує покладені на нього рішенням Залізничного районного суду м. Києва від 09 липня 2001 року, обов`язки по відшкодуванню завданої шкоди. Тому ОСОБА_1 змушений самостійно вирішувати питання організації свого лікування у санаторно-курортних закладах в період у відповідності до рішення суду, шляхом придбання за власні кошти санаторно-курортних путівок у санаторії, для отримання та проходження відповідного санаторно-курортного лікування.

В період з 05 липня 2023 року по 25 липня 2023 року за санаторно-курортне лікування у державному санаторії Південної залізниці «Санаторій ім. Гоголя», курорт Миргород, ОСОБА_1 сплатив 73 920 гривні; в період з 26 серпня 2023 року по 04 вересня 2023 року у державному санаторії Південної залізниці «Санаторій ім. Гоголя» ОСОБА_1 сплатив 35 200 гривні. Позивачем були також здійснені додаткові витрати у розмірі 15 912 грн 73 коп на спеціальні медичні дослідження та придбання ліків на підставі рекомендацій, направлень та отриманих рецептів.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» на користь ОСОБА_1 витрати на придбання санаторно-курортних путівок, лікування, медичні дослідження, медичні процедури та придбання ліків у розмірі 125 032 грн 73 коп та моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. В задоволенні вимог, щодо стягнення моральної шкоди в більшому розмірі відмовлено. Стягнуто з ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», на користь держави судовий збір у розмірі 2 592 грн 32 коп.

Додатковим рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2024 року заяву позивача задоволено частково. Доповнено рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2024 року, таким змістом: стягнути з ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 7 778 грн. В задоволенні вимог заяви в іншій частині відмовлено.

Додатковим рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2024 року заяву представника відповідача задоволено частково. Доповнено рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2024 року, таким змістом: стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «ДТЕК Київські витрати на правову допомогу в розмірі 4 444 грн. В задоволенні вимог заяви в іншій частині відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Дуднік-Дубіняк Д.І. в інтересах ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2024 року та на додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2024 року, просить:

- скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2024 року в частині задоволення позову та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові, в іншій частині рішення залишити без змін;

- скасувати додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2024 року про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 7 778 грн та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні заяви позивача про стягнення витрат на правничу допомогу.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення в частині задоволення позову та додаткове рішення ухвалені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а також неповним з`ясуванням обставин справи, що мають значення для справи.

Вказано, що ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» листом від 10 травня 2023 року №1/04/Ф-13987 звернувся до позивача з проханням надати актуальні платіжні банківські реквізити для компенсації витрат на санаторно-курортне лікування у 2023 році. Проте, зазначена пропозиція була повністю проігнорована та залишена позивачем без відповіді.

Крім того, іншим листом від 25 травня 2023 року №1/04/Ф-15586 відповідач повторно запросив у позивача банківські реквізити для компенсації витрат на санаторно-курортне лікування у 2023 році, однак, цей лист теж був залишений ОСОБА_1 без відповіді. Втретє листом від 09 червня 2023 року №1/04/Ф-17370 відповідач знову звернувся до позивача, втім і на цей лист не було жодної реакції.

Посилається на те, що ОСОБА_1 систематично не отримує направленої йому ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» поштової кореспонденції, що підтверджується відповідними відмітками AT «Укрпошта» на супровідних документах про повернення кореспонденції (цінних листів з описом вкладення) - листи повертаються з відміткою причини невручення «за давністю зберігання».

Вважає, що позивач не бажає врегулювати спірні правовідносини в досудовому порядку. ОСОБА_1 умисно ігнорує спроби ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» налагодити добровільні систематичні (раз на рік) виплати на проходження санаторно-курортного лікування.

Окрім цього, розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів), предметів догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.

Звертає увагу суду на те, що матеріали справи містять лише два рецепти, а кількість придбаних ліків, медичних препаратів та досліджень, вартість яких позивач просить сул стягнути на свою користь, розміщена в копіях на кількох аркушах. Відтак, призначення позивачу ліків, медичних препаратів та досліджень, на які той посилається в позові, не доведено.

Вказує, що позивач обирає для себе не лише оздоровлення під час перебування в санаторно-курортних закладах, а й VІР-відпочинок та проживання в номерах сегменту «люкс», оскільки вартість путівки залежить від комфортабельності умов проживання та не впливає на процес та послуги з оздоровлення та лікування.

Крім того, з санаторно-курортних книжок, копії лише перших аркушів яких долучено до позову, не можливо встановити яке саме лікування проходив позивач в санаторно-курортних закладах, яким чином формувалась вартість кожної окремої путівки, які саме лікувальні процедури проходив позивач на лікуванні та чи кореспондують ці призначення з травмою, отриманою внаслідок ураження електричним струмом. При цьому, фіскальні чеки, копії яких долучено до позовної заяви, не містять ідентифікуючих даних платника та підтверджують лише здійснення оплати товарів та послуг, без жодної пов`язаності з особою ОСОБА_1 , відтак, такі докази є не належними і не можуть бути взяті до уваги судом.

Відповідач зазначає, що позивачем не доведено, в чому саме полягає завдана йому моральна шкода, якими доказами це підтверджується, не обґрунтовано її розмір та протиправність поведінки відповідача.

Вказано, що суд першої інстанції, не з`ясував чи підтверджуються обставини, зазначені у позовних вимогах позивача належними і допустимими доказами і зробив свої висновки щодо визначення розміру моральної шкоди лише на підставі факту наявності судового спору між сторонами.

Вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасних висновків, що відповідач не визнає за позивачем право на відшкодування фактично понесених витрат на санаторно-курортне лікування, а позивач вимушений вживати додаткових зусиль для організації свого життя, що в свою чергу завдає позивачу душевних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача, оскільки такі висновки не ґрунтуються на належних та достовірних доказах.

Щодо оскарження додаткового рішення, посилається на те, що заявлені позивачем витрати на оплату правничої допомоги при розгляді даної справи є необґрунтованими, частково надуманими та такими, що не підлягали задоволенню у заявленому розмірі.

Зазначено, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами понесення ним витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 на додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2024 року, просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення заяви відповідача про стягнення з позивача витрат на правову допомогу та ухвалити нове рішення, яким відмовити ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» у задоволенні заяви про стягнення з ОСОБА_1 витрат на правову допомогу. В іншій частині рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2024 року залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, таким що неправильно встановлює обставини, які мають значення для справи, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів, що суперечить вимогам матеріального та процесуального права.

Вказує, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують факт понесення фактичних витрат ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» на правову допомогу при розгляді справи.

Посилається на те, що судом не встановлено факту сплати 20 000 грн юридичній особі адвокатському об`єднанню «Перший радник».

У матеріалах справи відсутній рахунок-фактура адвокатського об`єднання «Перший радник», яким підтверджувалася вимога до відповідача про здійснення належних виплат за надану правову допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Дуднік-Дубіняк Д.І. в інтересах ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», просить відмовити позивачу в задоволенні його апеляційної скарги на додаткове рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 07 листопада 2023.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , просить ухвалити рішення, яким відмовити в задоволенні апеляційної скарги ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2024 року залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Дудніка-Дубіняка Д.І. в інтересах ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», який просив подану в інтересах товариства апеляційну скаргу задовольнити та залишити без задоволення апеляційну скаргу позивача, ОСОБА_1 та його представника адвоката Влащенка О.А., які просили апеляційну скаргу задовольнити та залишити без задоволення апеляційну скаргу відповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають частковому задоволенню, враховуючи таке.

Частиною 1 статті 367 ЦК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_2 є інвалідом II групи з дитинства довічно, що підтверджується копією посвідчення, серії НОМЕР_1 (а.с. 5 т.1).

Рішенням Залізничного районного суду м. Києва від 09 липня 2001 року за ОСОБА_2 визнано право на санаторно-курортно лікування не менше одного разу на рік у період з червня по вересень. Зобов`язано відповідача сплачувати необхідні платежі на санаторно-курортне лікування не менше одного разу на рік у період з червня по вересень (а.с. 6-7 т.1).

З копії санаторно-курортної путівки № 230521 від 05 липня 2023 року, копії санаторно-курортної книжки, довідкою головного бухгалтера санаторію ім. Гоголя, убачається, що позивач перебував на санаторно-курортному лікуванні в санаторно-курортних закладах, а саме: в період з 05 липня 2023 року по 25 липня 2023 року у державному санаторії Південної залізниці "Санаторій ім. Гоголя", курорт Миргород. Вартість санаторно-курортного лікування, яка оплачена позивачем становить 73 920 грн, згідно фіскального чека (а.с. 8-11 т.1).

Відповідно до справи, у період з 26 серпня 2023 року по 04 вересня 2023 року позивач проходив оздоровлення у державному санаторії Південної залізниці "Санаторій ім. Гоголя", курорт Миргород. Вказана обставина підтверджується копією санаторно-курортної путівки № 230983, копією санаторно-курортної книжки, довідкою головного бухгалтера санаторію ім. Гоголя. Вартість санаторно-курортного лікування, яка оплачена позивачем становить 35 200 грн, згідно фіскального чека (а.с. 12-15 т.1).

Також позивач під час санаторно-курортного лікування у державному санаторії Південної залізниці "Санаторій ім. Гоголя" за направленням лікаря позивачу додатково були проведені медичні дослідження та ним придбано ліки.

Окрім цього позивачем долучено квитанції за рецептами № 215, 168, 169 та інші платіжні документи про оплату досліджень та оплату ліків на загальну суму 15 912 грн 73 коп (а.с. 16-23 т.1).

27 вересня 2023 року ОСОБА_1 звертався із заявою до відповідача про відшкодування понесених додаткових витрат на санаторно-курортного лікування, медичні дослідження та придбання ліків, яку було отримано 02 жовтня 2023 року (а.с. 42, 87-88 т.1).

У відповідь на вказану заяву ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» вказало, що листами від 10 травня 2023 року № 1/04/Ф-13987, від 25 травня 2023 року № 1/04/Ф-15586 та від 09 червня 2023 року № 1/04/Ф-17370 зверталося до позивача з проханням надати платіжні банківські реквізити для оплати санаторно-курортного лікування, які залишилися відповіді. При цьому відповідач повідомив, що надані до заяви документи не підтверджують санаторно-курортного лікування у період з червня 2023 року по вересень 2023 року на суму 1 25 032 грн 73 коп, а тому залишив її без задоволення (а.с. 73-92 т.1)

Задовольняючи позов в частині стягнення витрат на придбання санаторно-курортних путівок, лікування, медичні дослідження, медичні процедури та придбання ліків у розмірі 125 032 грн 73 коп виходив з підстав доведеності позивачем понесення таких витрат.

Щодо вказаного висновку колегія суддів вважає зазначити наступне.

Убачається, що позивачем безспірно доведено понесення ним витрат за путівки на санаторно-курортне лікування в період з 05 липня 2023 року по 25 липня 2023 року у державному санаторії Південної залізниці "Санаторій ім. Гоголя", курорт Миргород, за що оплачена загальна сума - 73 920 грн (а.с. 11 т.1) та за путівку на оздоровлення у державному санаторії Південної залізниці "Санаторій ім. Гоголя", курорт Миргород у період з 26 серпня 2023 року по 04 вересня 2023 року позивач, що сплачено - 35 200 грн (а.с. 13 т.1).

Разом з тим рішення в частині понесених ОСОБА_1 додаткових витрат у розмірі 15 912 грн 73 коп на спеціальні медичні дослідження та придбання ліків на підставі рекомендацій, направлень та отриманих рецептів на загальну суму 15 912 грн 73 коп підлягає зменшенню, з наступних підстав.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка в силу вимог ст. 22 ЦК України вважається загальною або універсальною. Так, у ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені та упущену вигоду. При цьому, такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою (постанова Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 676/518/17).

За загальним правилом ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як роз`яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

При цьому, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Натомість відповідачу потрібно довести відсутність його вини у завданні збитків позивачу.

Як убачається з матеріалів справи, у 1968 році, у віці 6 років позивачу були завдані тяжкі тілесні ушкодження в трансформаторному пункті № 1298, що станом на 1968-1969 рік належав Київській міській електромережі "Київенерго", внаслідок чого йому встановлено 2 групу інвалідності з дитинства і довічно, та на підставі рішення Залізничного районного суду м. Києва від 09 липня 2001 року відповідача - Державну акціонерну енергопостачальну компанію "Київенерго" було зобов`язано сплачувати необхідні платежі на санаторно-курортне лікування не менше одного разу на рік у період з червня по вересень, зобов`язання сплачувати необхідні платежі на санаторно-курортне лікування встановлено рішенням суду довічно.

Установлено, що за період з 05 липня 2023 року по 25 липня 2023 року під час перебування у державному санаторії Південної залізниці "Санаторій ім. Гоголя", курорт Миргород позивачем було оплачено додаткові витрати на лікування.

Між тим, колегія суддів звертає увагу, що до врахування підлягають лише квитанції, які містять відомості про призначенні лікарем за направленням, рецептом препарати, процедури та інші необхідні для лікування засоби та дослідження саме у період перебування у санаторії та з урахуванням рекомендацій лікаря.

Так, 05 липня 2023 року позивачу було видано рецепт № 215 відповідно до якого йому було виписано препарат Глюкофаж 500 мл., № 30.

Відповідно до квитанції від 24 серпня 2023 року за вказаний у рецепті препарат було оплачена суму в розмірі 93 грн 60 коп (а.с. 16 т.1). Інші квитанції, які долучені позивачем містять препарати, які придбані поза періодом перебування в санаторії та понад №30, мають інше дозування та кількість, а також наявні препарати, які в рецепті не зазначені.

Також 05 травня 2023 року на ім`я позивача було виписано рецепт № 168 на препарат Гептрал, 500 мл, 5,0 № 20, №a Cl- 0,9% - 100,0 № 20 та система для крапельниці № 20, за які у відповідності до долучених квитанцій сплачено (4 059,59 + 726,90, +233,30) = 5 019 грн 79 коп (а.с. 17 т.1). Інші квитанції містять назву препарату, іншу аніж зазначені у рецепті, а тому не підлягають врахуванню.

Згідно з рецептом № 169 від 07 липня 2023 року позивачу було виписано препарат Тівортін, 4,2% - 100,0 № 5 за який було сплачено 987 грн 60 коп. Вартість інших медичних препаратів - таблеток Кон-Кор та очних капель, придбаних згідно квитанцій, не підлягають відшкодуванню відповідачем, остільки придбано їх без рекомендацій лікаря (а.с. 18 т.1).

05 липня 2023 року ОСОБА_1 було направлено на аналіз крові (Індекс НОМА) Пакет № 170, за який відповідно до квитанції від 13 липня 2023 року було сплачено 670 грн (а.с. 19 т.1).

Відповідно до направлення від 05 липня 2023 року позивачу було призначено процедуру: вуглекисла суха ванна, за яку сплачено 632 грн (а.с. 20 т.1), без врахування квитанцій, які містять іншу інформацію, а ніж в направленні.

Крім того за направленням лікаря від 05 липня 2023 року позивачу призначено пневмопресинг, за який сплачено 3 621 грн (а.с. 21-23 т.1), без врахування квитанції за послугу, яка придбана у інший період.

Отже, розмір додаткових витрат на лікування, які підлягають відшкодуванню відповідачем, становить 11 023 грн 99 коп, а не 15 912 грн 73 коп, як установив суд, а тому підлягає зменшенню на 4 889 грн 74 коп.

Таким чином, загальна сума понесених позивачем витрат на санаторно-курортне лікування з додатковими витратами становить 120 143 грн 99 коп (125 032 грн 73 коп - 4 889 грн 74 коп).

Щодо заявлених вимог позивача про стягнення моральної шкоди, варто зазначити наступне.

Частково задовольняючи вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди, в сумі 50 000 грн, районний суд виходив з того, що саме внаслідок неправомірних дій (бездіяльності) відповідача, пов`язаної з ухиленням від відшкодування витрат на санаторно-курортне лікування, позивачу було заподіяно моральні (немайнові) страждання у зазначеному розмірі.

Між тим з таким висновком районного суду погодитися неможливо.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обґрунтовуючи заподіяння моральної шкоди, ОСОБА_1 посилався на те, що відповідач постійно ігнорує та несумлінно виконує покладені на нього судовим рішенням обов`язки, й такі його протиправні дії змушують позивача звертатися до суду для захисту своїх інтересів.

Вказує, що відповідач знав про проходження позивачем санаторно-курортного лікування та понесені додаткові витрати, добровільно та у відповідні строки кошти не сплачує, що призводить до вживання додаткових зусиль та заходів організації власного життя, засобів пересування, нормального харчування, лікування, медичного догляду, що завдає тяжких моральних страждань.

Разом з тим, такі доводи належними доказами не підтверджено.

Відповідно до справи, на підтвердження вимог позивач долучив заяву від 25 вересня 2023 року, адресовану відповідачу про сплату заявленої в позові суми, яка адресована уже після закінчення терміну проходження санаторно-курортного лікування, в той час як відповідач звертався до позивача ще до початку визначеного рішенням Залізничного районного суду м. Києва від 09 липня 2001 року щорічно з червня по вересень.

Згідно долучених до справи матеріалів, до початку періоду проходження санаторно-курортного лікування відповідач неодноразово звертався до позивача з заявами від 10 травня 2023 року № 1/04/Ф-13987, від 25 травня 2023 року № 1/04/Ф-15586 та від 09 червня 2023 року № 1/04/Ф-17370 у яких просив надати платіжні банківські реквізити для оплати санаторно-курортного лікування, проте які залишилися без реагування зі сторони позивача.

Одночасно відповідач повідомив позивача про залишення без задоволення його заяви від 25 вересня 2023 року з посиланням на те, що до заяви не було долучено всі необхідні документи, які б підтверджували несення витрат на лікування та обстеження на заявлену суму.

В той час як у зверненні позивачем зазначено узагальнюючий висновок про долучення до заяви фіскальних чеків та документів, без їх конкретизації по кожному платежу.

Позивачем до матеріалів справи не долучено будь-яких доказів на підтвердження душевних хвилювань, моральних страждань, які давали б підстави до стягнення моральної шкоди.

Долучені до справи докази не свідчать про бездіяльність акціонерного товариства, пов`язане з невиконанням рішення суду щодо обов`язку сплачувати необхідні платежі на санаторно-курортне лікування позивача, оскільки ним вживалися заходи шляхом направлення ОСОБА_1 листів з проханням надати реквізити для оплати санаторно-курортного лікування, що останнім не спростовано.

Відповідно до пунктів 1 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином рішення суду в частині вимог про відшкодування моральної шкоди постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням по справі в цій частині нового судового рішення про відмову у позові.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі викладеного та з урахуванням зменшення загальної суми матеріальної шкоди та відмові в задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягає зміні рішення районного суду й в частині судового збору, який підлягав стягненню з відповідача на користь держави з 2 592 грн 32 коп до 1 031 грн 62 коп.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу понесених сторонами під час розгляду справи в суді першої інстанції, варто зазначити наступне.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).

Відповідно до п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК (в редакції Закону 2004 року) та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з правилами пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Так, відповідачем окрім рішення районного суду від 22 травня 2024 року також оскаржено й додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2024 року, яким стягнуто з ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 7 778 грн.

Убачається, що 28 травня 2024 року від позивача до суду надійшла заява про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу на загальну суму 40 000 грн.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу долучено договір від 19 жовтня 2023 року про надання правової допомоги; акт прийняття-передачі наданих послуг від 24 травня 2024 року; квитанція серії ААБ № 03037 від 19 жовтня 2023 року (а.с. 203-207, 209 т.1)

Згідно акту прийняття-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 24 травня 2024 року позивачу надано наступні послуги: надання консультації Замовнику та узгодження правової позиції; підготовлення та передача до Бориспільського міськрайонного районного суду Київської області позовної заяви; складання відповіді на відзив; складання заяви на відзив; складання заяв до суду (повідомлення про місце і час розгляду справи, а також долучення документів до матеріалів справи); витрати на ксерокопії документів/витрати на транспорт; участь в судових засіданнях та представництва гр. ОСОБА_1 становить 40 000 грн (а.с. 207 т.1).

Задовольняючи частково заяву відповідача, районний суд виходив з того, що стягненню підлягає 7 778 грн понесених витрат на правову допомогу, що пропорційно розміру задоволених вимог (позов задоволено на 77,78 %).

Убачається, що під час апеляційного перегляду рішення районного суду, суму майнової шкоди було зменшено до 120 143 грн 99 коп та відмовлено в задоволенні моральної шкоди.

Отже, з урахуванням вказаного, витрати на правничу допомогу, що підлягали стягненню з ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» на користь ОСОБА_1 підлягають збільшенню до 21 200 грн (53 % від задоволених вимог).

Подано також апеляційну скаргу й позивачем на додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2024 року, яким з нього на користь ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» стягнуто витрати на правову допомогу в розмірі 4 444 грн.

24 травня 2024 року від представника відповідача до суду надійшла заява про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 20 000 грн.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування позивачем надано копії документів: договір № 308-20 про надання правової допомоги від 15 квітня 2020 року; додаткова угода № 2 до договору про надання правової допомоги від 30 грудня 2020 року; додаткова угода № 3 до договору про надання правової допомоги від 28 квітня 20214 року; додаткова угода № 4 до договору про надання правової допомоги від 24 грудня 2021 року; додаткова угода № 6 до договору про надання правової допомоги від 19 грудня 2022 року; додаткова угода № 9 до договору про надання правової допомоги від 19 грудня 2023 року; наказ про прийняття на роботу від 04 червня 2019 року № 11-к; акт надання послуг за договором про надання правової допомоги від 23 травня 2024 року (а.с. 10-31 т.2).

Відповідно до надання послуг за договором про надання правової допомоги від 23 травня 2024 року відповідачу надано наступні послуги: збір доказів по справі, визначення засобів доказування, роз`яснення клієнту правової позиції по судовій справі та узгодження її з клієнтом; підготовка, формування відзиву на позовну заяву по справі; представництво інтересів Клієнта в судовому засіданні в режимі відеоконференції 09 лютого 2024 року; представництво інтересів Клієнта в судовому засіданні в режимі відеоконференції 08 травня 2024 року; представництво інтересів Клієнта в судовому засіданні в режимі відеоконференції 22 травня 2024 року; підготовка, формування заяви про відшкодування витрат Клієнта на професійну правничу. Фіксована вартість наданих адвокатом виконавця послуг (розмір гонорару) складає 20 000 грн (а.с. 10 т.2).

Районний суд задовольняючи частково заяву відповідача, виходив з того, що стягненню підлягає 4 444 грн понесених витрат на правову допомогу, що пропорційно розміру задоволених вимог (в задоволенні 22,2% позовних вимог відмовлено).

Разом з тим, з урахуванням зміни рішення та відмови у задоволенні моральної шкоди, витрати на правничу допомогу, що підлягали стягненню з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» підлягають збільшенню до 9 400 грн.

З огляду на викладене, апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, рішення районного суду підлягає зміні в частині майнової шкоди та судового збору шляхом їх зменшення, в частині моральної шкоди - скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в позові.

Додаткові рішення підлягають зміні шляхом збільшення розміру витрат понесених сторонами на професійну правничу допомогу з урахуванням принципу співмірності та пропорційного співвідношення до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Дудніка-Дубіняка Дмитра Ігоровича в інтересах приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2024 року та на додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2024 року задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2024 рокузмінити в частині витрат понесених ОСОБА_1 , які підлягають стягненню з приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі»на придбання санаторно-курортних путівок, лікування, медичні дослідження, медичні процедури та придбання ліків з 125 032 грн 73 коп до 120 143 грн 99 коп та судового збору, який підлягав стягненню з приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» в доход держави з 2 592 грн 32 коп до 1 031 грн 62 коп.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2024 року частині стягнення моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в позові.

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2024 року змінити.

Збільшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» до 9 400 грн.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2024 року задовольнити частково.

Додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2024 року змінити.

Збільшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають стягненню з приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» на користь ОСОБА_1 до 21 200 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31 жовтня 2024 року.

Суддя-доповідач:

Судді: