Справа № 674/91/24
Провадження № 2/674/188/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2024 року м.Дунаївці

Дунаєвецький районний суд Хмельницької області у складі:

головуючої судді Шафікової Ю.Е ,

за участю секретаря Проценко Л.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідачки ОСОБА_3 ,

представника відповідачки ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду у місті Дунаївці, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики в розмірі 1700 дол. США,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_3 , в якому просить стягнути на свою користь 1700 дол. США за розпискою.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 06.06.2021 до нього звернулась сусідка - відповідачка та просила позичити їй 1700 дол. США., на що ОСОБА_1 погодився, а ОСОБА_3 написала власноручно розписку про отримання коштів до 01.10.2023 року. Однак, після проходження строку, позивач неодноразово звертався до відповідачки з проханням повернути кошти, проте вона не реагує на звернення, тому просить суд стягнути вказані кошти в судовому порядку.

Ухвалою судді Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 17.01.2024 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді Дунаєвецького районного суду Хмельницької областівід 04.03.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадженняз викликом сторін.

Ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 16.07.2024 прийнято до провадження уточнену позовну заяву.

29.08.2024 до суду від представника відповідачки надійшов відзив на позовну заяву поза межами строку для його подання, але без клопотання про продовження такого строку, тому протокольною ухвалою від 03.10.2024 зазначений відзив було залишено без розгляду.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовну заяву, та зазначив, що відповідачка була його сусідкою, звернулась до нього з проханням позичити кошти у 2021 році. На той час позивач працював за кордоном та погодився надати кошти у рублях в еквіваленті 1700 дол. США, шляхом перерахування на рахунок, який скаже йому ОСОБА_3 , що в подальшому і було зроблено. За домовленістю між сторонами, на підтвердження отримання коштів відповідачка власноручно написала розписку, в якій зазначила, що отримання 1700 дол. США до 01.10.2023 готівкою. Але ОСОБА_3 до цього часу кошти не повертає.

Представник позивача в судовому засіданні просила позов задовольнити з підстав, викладених у ньому.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Вказала, що дійсно зверталась до позивача з проханням позичити кошти, але не для себе, а для сина, при цьому син особисто з позивачем ніколи не був знайомий. ОСОБА_1 погодився надати кошти в борг, та, оскільки перебував за кордоном, перерахував обумовлену суму на картковий рахунок, але не відповідачці а сину. Проте, за домовленістю з позивачем, оскільки для отримання коштів в борг зверталась саме ОСОБА_3 , вона дійсно власноручно написала розписку, якою підтвердила отримання готівкою 1700 дол США.. При цьому, звернула увагу суду, що розписці вона не вірно написала власне ім`я « ОСОБА_5 » замість вірного « ОСОБА_6 » та номер паспорта. Коштів у вигляді 1700 дол США ніколи не отримувала. Підтвердила, що розпискою зобов`язувалась повернути кошти до 01.10.2023 року, але на даний час син знаходиться за кордоном та кошти не повернуті позивачу.

Представник відповідачки у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову.

Суд, заслухавши позивача та його представника, відповідачку та її представника, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 1 частини 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Статтею 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі№642/4200/17 (провадження № 61-6492св19), зазначено, що тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 501/1243/20, та у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 753/1349/20.

Судом досліджено в судовому засіданні оригінал боргової розписки та встановлено, що ОСОБА_3 , а фактично відповідачка ОСОБА_3 , про що вона вказала в судовому засіданні, власноруч написала розписку, відповідно до якої зобов`язалась повернути отриману позику ОСОБА_1 1700 дол. США до 01 жовтня 2023 року, в чому розписалася.

Відомостей щодо погашення боргу за розпискою матеріали справи не містять.

Наявність оригіналу боргової розписки у кредитора свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10 серпня 2021 року у справі № 473/995/18 (провадження№ 61-6674св21), від 14 липня 2021 року у справі № 266/7291/18-ц (провадження № 61-96св21), від 25 березня 2019 року у справі № 211/2672/16-ц (провадження № 61-41785св18), від 30 січня 2019 року у справі № 751/1000/16-ц (провадження № 61-586св17).

Таким чином, написавши розписку від 06.06.2021, відповідачка підтвердила факт укладання договору позики, та зобов`язання повернути суму позики, доказів зворотнього, суду не подано.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Відповідно до частини першої статті 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

З наведеного випливає, що якщо договір позики укладений в письмовій формі, то факт передачі грошових коштів може бути спростований у разі оспорення договору позики.

Такого висновку дотримується Верховний Суд у своїй усталеній практиці, зокрема, у постанові від від 07.08.2024 року по справі 369/15888/21 вказав, якщо договір позики укладено у письмовій формі, то факт передачі грошей може бути спростований у разі оспорення договору позики.

Договір позики відповідачка не оспорила, не просила визнати його недійсним, тому діє принцип правомірності правочину. Крім того, суд звертає увагу, що відповідачка підтвердила, що зверталась до позивача для отримання коштів для свого сина, з яким позивач ніколи не був знайомий, тому позивач погодився надати кошти, а відповідачка написала розписку. Проте, на даний час кошти залишаються не повернутими, що також ОСОБА_3 не заперечила.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

ОСОБА_3 власноручно написала розписку про отримання коштів у борг, усвідомлюючи, що укладає договір позики, при цьому у вказаній розпиці вона підтвердила, що така розписка написана нею без примусу, важких обставин, тощо.

З урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності». Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/)17 (провадження № 61-18730св20) та у постанові Верховного Суду 29.09.2022 № 824/293/21 (61-6378ав22).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (ч.1ст.530 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З врахуванням викладеного, відповідачка ОСОБА_3 порушила взяті на себе зобов`язання, та не повернула суму позики в обумовлений у договорі строк до часу розгляду справи, не надала суду відомостей іншого розрахунку заборгованості, а тому, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в межах позовних вимог.

У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову з відповідачки підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору на користь держави.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 77-81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики (за розпискою) в розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючий: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

відповідачка - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 04 листопада 20242 року.

Суддя Ю. Е. Шафікова