КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 755/6846/24

26 вересня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» адвоката Городніщевої Єлизавети Олегівни на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 червня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Марфіної Н. В. у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2024 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що 14 листопада 2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено електронний договір № 5066945 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» затверджених наказом №53-ОД від 16 січня 2020 та розміщених їх сайті https://creditplus.ua/ru/documents.

Згідно умов кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 19 800 грн., строк кредиту 23 днів.

Вказував, що строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 вказаного договору.

Зазначав, що ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало останній кредит в сумі 19 800,00 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача.

Зазначає, що 24 грудня 2021 року відповідач здійснив оплату на рахунок кредиторав сумі 7 524,00 грн.; 25 січня 2022 року здійснив платіж в сумі 1 510,00 грн.

Вказував, що 25 січня 2022 року відповідач погашення боргу не здійснила.

18 квітня 2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», як клієнтом, та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», як фактором, було укладено договір факторингу №18.04/23-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором.

Вказував, що про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту зазначену при укладенні кредитного договору відповідного повідомлення.

Посилався на те, що оскільки відповідач умови кредитного договору не виконує, грошові кошти не повертає, а тому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором.

З огляду на вище викладене просив суд стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 41 614,40 грн.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 червня 2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованість за Кредитним договором №5066945 від 14 листопада 2021 року на загальну суму 13495 (тринадцять тисяч чотириста дев`яносто п`ять) грн. 45 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 785,46 грн. та витрат, понесених позивачем на правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн., а всього 1785 (одна тисяча сімсот вісімдесят п`ять) грн. 46 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 26 червня 2024 року представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» адвокат Городніщева Єлизавета Олегівна подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення першої інстанції та постановити нове, яким задовольнити повністю позовні вимоги.

Апеляційну скаргу обгрунтову тим, що рішення суду першої інстанцціії ухвалено з порушенням норм матеріального права.

Зазначає, що суд першої інстанції вірно дійшов до висновку, що кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цих договорів сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору.

Щодо стягнення заборгованості за відсотками зазначає, що відповідно до умов пункту Договору про надання споживчого кредиту № 5066945 від 14 листопада 2021 року укладеного між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 , сума кредиту (загальний розмір) складає: 19800,00 гривень. Тип кредиту - кредит. Згідно із п. 1.4. зазначеного Договору, серед іншого, строк кредиту складає 23 дні. Укладаючи Кредитний договір, сторони, передбачили нарахування процентів на наступних умовах: Відповідно до п. 1.5.1. Кредитного договору Стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою Споживача, відповідно до п.4.2 Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3 Договору.

Вказує на те, що за даними розрахунку заборгованості, що відображені у картці обліку зазначено, що у період з дати укладання Договору, а саме з 14.11.2021 року по 04.12.2021 року, утворилась заборгованість за процентами у межах погодженого строку надання кредиту у розмірі 5925.15 грн. (282.15 грн. х 21 день).

Вважає, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що 04 грудня 2021 року відповідач здійснив оплату нарахованих процентів, у звязку з чим строк дії договору було продовжено, 24 грудня 2021 року відповідач знов здійснив оплату, в подальшому відповідач знов здійнив оплату процентів у звязку з чим строк дії договору було продовжено.

Зазначає, що в даному випадку часткова оплата відповідачем процентів за користування кредитом, є підтвердженням волевиявлення відповідача на добровільне виконання умов Договору, серед іншого, зазначених п. 1.2 та п. 1.5.2. Договору.

Заслухавши доповідь судді Кафідової О.В., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14 листопада 2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 в електронному вигляді, за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», шляхом підписання одноразовим ідентифікатором, укладено договір № 5066945 про надання споживчого кредиту.

Відповідно до умов вказаного договору, товариство надало споживачу кредит у розмірі 19 800,00 грн., строком на 23 днів. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в розділі 4 цього договору (п.п.1.3, 1.4 договору).

Згідно з п.1.5.1. договору, стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п.4.2 договору, у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3 договору.

У п.1.5.2 договору визначено, що знижена процентну ставку - 1,425 % в день, застосовується у межах строку надання кредиту.

Відповідно до п.2.1. договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту.

Згідно з п.3.1. договору, нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році.

В п.4.1. договору сторони погодили, що строк кредиту може бути продовжено: за ініціативою споживача на кількість днів, зазначену в п.1.4. договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп.4.2.(пп. 4.2.1.-4.2.4.) договору; або в порядку автопролонгації, на кількість днів та відповідно до умов, визначених в п. 4.3 (пп. 4.3.1 - 4.3.2) договору.

Порядок автопролонгації строку кредиту визначений в п.4.3. договору.

Згідно умов п.4.3.1 договору сторони домовились, що у випадку, якщо у Споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою Споживача, відповідно до пп. 4.2.2- 4.2.4. Договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.

Споживач дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених в пп.4.3.1 договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача, у порядку передбаченому п.4.2. договору.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції посилався на те, що у даній справі строк кредитування скінчився 07.12.2021 року (останній день дії кредитного договору). Також суд першої інстанції зазначив, що позичальником включені до умов кредитного договору несправедливі умови, які полягають у тому, що фінансова установа в незалежності від того, чи споживач здійснить погашення заборгованості за кредитним договором, може в односторонньому порядку, без повідомлення споживача продовжити дію такого договору для подальшого нарахування та стягнення відсотків за кредитним договором, що вносить істотний дисбаланс до договірних правовідносин та ставить споживача в несправедливе становище по відношенню до кредитної установи.

З урахуванням вище зазначеного сума заборгованості за весь період дії кредитного договору має становити суму у розмірі 28 452,60 грн. з яких: 19 800,00 грн. - тіло кредиту, 8 652,60 грн. - сума відсотків за користування кредитними коштами. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за Кредитним договором №5066945 від 14.11.2021 року, вбачається, що відповідачем, на виконання умов договору в частині повернення кредитних коштів, повернуто кредитній установі грошову суму у загальному розмірі 14 959,15 грн., а тому суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем неналежним чином виконала умови договору в частині повернення грошових коштів, у зв`язку з чим виникла заборгованість на суму 13493,45 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.

За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів, не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).

Згідно із частиною 6 статті 11 вищезазначеногоЗакону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 19 800,00 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 . (а.с. 100)

18 квітня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено договір факторингу №18.04/23-Ф, відповідно до умов якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило право грошової вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» за зобов`язаннями, строк виконання за якими настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержанная яких належить клієнту за договором факторингу.

Згідно із актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №18.04/23-Ф від 18 квітня 2023 року до ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» перейшло право вимоги заборгованості від боржників на загальну суму 120 955 292,09 грн.

Як вбачається зі витягу з реєстру боржників (Додаток №1 до договору факторингу №18.04/23-Ф від 18 квітня 2023 року) до ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» перейшло право вимоги, зокрема, щодо ОСОБА_1 за кредитним договором № 5066945 на загальну суму заборгованості у розмірі 41 614,40 грн.

Згідно з ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Відповідно до ст.1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Як вбачається із наявного в матеріалах справи повідомлення про відступлення прав грошової вимоги від 18 квітня 2023 року, відповідача повідомлено про відступлення права грошової вимоги первісним кредитором ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» новому - ТОВ ФК «Фінтраст Україна».

Таким чином, підписавши 14 листопада 2021 року договір про надання споживчого кредиту, відповідач, відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодився на такі умови кредитного договору та взяв на себе зобов`язання по поверненню кредитних коштів та сплати процентів за їх користування.

З огляду на вище викладене відповідач умови кредитного договору від 14 листопада 2021 року № 5066945, укладеного між нею та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» не виконала, а тому у неї виникла заборгованість у розмірі 19 800,00 грн. (тіло кредиту)

Звертаючись до суду з позовом, позивач також спросив стягнути з відповідача проценти у розмірі 21 814,40 грн.

Відповідно до п.6.3 договору у першу чергу здійснюється погашення простроченої суми відсотків та кредиту, у другу чергу - строкові зобов`язання по відсоткам та по кредиту, у третю чергу здійснюється сплата інших платежів.

Як вбачається з картки обліку договору (розрахунку заборгованості) 04 грудня 2021 року відповідач здійснила оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 5 925,15 грн. В зв`язку з чим, відповідно до п.1.4 та п.4.2. кредитного договору відбулося продовження строку кредиту ще на 23 дні (до 27 грудня 2021 року) з стандартною процентною ставкою 1,90% в день.

24 грудня 2021 року відповідач здійснила оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 7 524,00 грн. В зв`язку з чим, відбулося продовження строку кредиту, ще на 23 дні (до 16 січня 2022 року) з стандартною процентною ставкою 1,90% в день.

16 січня 2022 року відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахуваних процентів не виконала, а також не уклала угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, в зв`язку з чим кредитором на підставі п.4.3 договору кредитний договір було пролонговано, а строк користування було продовжено на 90 календарних днів поспіль.

25 січня 2022 року відповідач здійснила часткову оплату процентів у розмірі 1 510,00 грн.

Із картки обліку договору (розрахунку заборгованості) вбачається, що позивачем дотримано умови кредитного договору щодо строку кредитування та відсоткової ставки та нараховано відсотки за користування кредитом по 24 лютого 2022 року включно.

Після 22 лютого 2022 року жодних відсотків відповідачу не нараховувалося. Отже, вимоги позивача про стягнення відсотків є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Вище зазначене суд першої інстанції не взяв до уваги, а відтак дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача заборгованості по процентам.

Таким чином, заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 червня 2024 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Окрім того, звертаючись з позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» просило стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу до суду першої інстанції позивачем було надано договір про надання правничої допомоги № 28/03-2024 від 28 березня 2024 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» та адвокатом Городніщевою Єлизаветою Олегівною.

Відповідно до умов зазначеного договору сторони погодили, що адвокат бере на себе виконання наступних дій з надання правової допомоги: представництво інтересів клієнта в будь - яких органах державної, законодавчої та виконавчої влади, органах прокуратури, податкових органах, міліції, судових органах усіх рівнів, органах місцевого самоврядування, органах управління установ, організацій, підприємств та їх об?єднань, керівних органах об?єднань громадян; збирання відомостей про факти, які можуть бути використані як докази у зв?язку з виконанням доручення; використання засобів захисту, передбачених КПК України, ЦПК України та іншими законами України; виконання інших дій, передбачених законодавством.

В розділі 4 зазначеного договору сторони погодили порядок оплати послуг адвоката, відповідно до якого отримання винагороди адвокатом за надання правової допомоги відбувається у формі гонорару.

4.2. При визначенні розміру гонорару враховується: обсяг і час роботи, що потрібний для належного виконання доручення; ступінь складності правових питань, що стосуються доручення; вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання; необхідність виїзду у відрядження; важливість доручення з точки зору інтересів клієнта; особливі або додаткові вимоги клієнта стосовно строків виконання доручення; характер і тривалість професійних відносин адвоката з клієнтом; професійний досвід, науково-теоретична підготовка та репутація адвоката.

4.3. За надання правової допомоги, відповідно до даного договору, клієнт авансовано сплачує адвокату гонорар у фіксованій сумі або у процентному відношенні залежно від ціни позову, відповідно до домовленості сторін та згідно рекомендацій щодо застосування мінімальних ставок адвокатського гонорару (далі - Рекомендації). Крім цього, сторони можуть домовитися про додатковий гонорар (премію), якщо для клієнта прийнято позитивне рішення.

4.4. Факт наданих послуг підтверджується звітом про надання правової допомоги.

4.5. Підставою для оплати є рахунок-фактура. Клієнт здійснює оплату за надані послуги у день отримання рахунку-фактури шляхом безготівкового перерахування коштів на розрахунковий рахунок.

Відповідно до звіту про надання правничої (правової) допомоги згідно Договору № 28/03-2024 віцд 28 березня 2024 року адвокатом було надано наступні послуги: збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором № 5066945 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 , складання позовної заяви в справі про стягнення заборгованості за кредитним договором №5066945 укладений між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 , подання до Дніпровського районного суду м. Києва позовної заяви в інтересах клієнта. Загальний розмір витрат 10 000,00 грн.

10 квітня 2024 року позивач сплатив на користь адвоката Городніщевої Єлизачети Олегівни 10 000,00 грн., що пітверджується копієюж платіжної інструкції в національній валюті № 4475.

Стягуючи з відповідача на користь позивача правничу допомогу у розмірі 1 000,00 грн., суд першої інстанції посилався на те, що з урахуванням розумності, справедливості та часткового задоволення позовних вимог, розмір правничої допомоги підлягає зменшенню.

З такими висновками суду першої інстанції колегя суддів в повній мірі погодитись не може з огляду на наступне.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги - частина 3 статті 137 ЦПК України.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги, та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

За положеннями частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до вимог ч.ч. 5,6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналізуючи подані представником позивача докази щодо понесених позивачем витрат на правову допомогу у даній справі та відсутність зі сторони відповідача заперечень відносно заявленого позивачем розміру вказаних витрат, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу, понесені позивачем в суді першої інстанції, у розмірі 10 000,00 грн.

Окрім того, звертаючись до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» адвоката Городніщева Єлизавета Олегівна просила суд стягнути з відповідача витрати, понесені позивачем в суді апеляційної інстанції, у розмірірі 4 000,00 грн.

На підтвердження понесених позивачем в суді апеляційної інстанції витрат на правничу допомогу представником позивача до апеляційної скарги було надано звіт № 38 про надання правничої (правової) допомоги згідно договору № 28/03-2024 від 28 березня 2024 року відповідно до якого адвокатом було надано наступні послуги: збір та аналіз доказів і документів для подання до Київського апеляційного сулду апеляційної скарги на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 червня 2024 року у справі № 755/6846/24, складення апеляційної скарги на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 червня 2024 року у справі № 755/6846/24, подання до Київського апеляційного суду апеляційної скарги на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 червня 2024 року у справі № 755/6846/24 в інтересах клієнта. Загальний розмір 4 000,00 грн.

25 червня 2024 року позивач сплатив на користь адвоката Городніщевої Єлизачети Олегівни 4 000,00 грн., що пітверджується копією платіжної інструкції в національній валюті № 5435.

Аналізуючи подані представником позивача Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» докази, щодо понесених позивачем витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції та відсутність зі сторони відповідача заперечень відносно заявленого позивачем розміру витрат, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу, понесені позивачем в суді апеляційної інстанції у розмірі 4 000,00 грн.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права

Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» адвоката Руденка Костянтина Васильовича підлягає задоволенню, рішення Вишгородського районного суду Київської області від 07 лютого 2024 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України , якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача в разі задоволення позову.

При подачі позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. При подачі апеляційної скарги позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 906,89 грн.

За результатами апеляційного перегляду справи апеляційну скаргу було задоволено, рішення суду було скасовано та ухвалене нове про задоволення зазначених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 5329,29 грн.

Керуючись ст.ст. 6,526, 610, 625, 626, 627, 628, 638, 639 ЦК України, ст. ст.137, 141, 263, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» адвоката Городніщевої Єлизавети Олегівни задовольнити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 червня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер платника податку ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» () 41 614,40 грн. заборгованість з яких: 19 800,00 грн - заборгованість за кредитом; 21 814,40 грн - заборгованість за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер платника податку ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» () понесені позивачем витрати на правову допомогу у суді першої інстнації в сумі 10 000,00 грн. та в суді апеляційної інстанції в розмірі 4 000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер платника податку ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» ()витрати по сплаті судового збору у розмірі 5329,29 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: