Справа № 643/7981/23
Провадження № 2/643/357/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2024 Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого-судді Скотаря А.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Ширіної Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна, набутого під час шлюбу, особистою власністю одного з подружжя, -

установив:

14.08.2023 до суду із позовом про поділ спільного майна подружжя звернулась ОСОБА_1 в обґрунтування якого зазначила, що 09.12.2011 між нею та відповідачем ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, від якого вони мають спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12.12.2018 шлюб між сторонами розірвано.

Під час шлюбу 25.07.2013 сторони придбали однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка оформлена на відповідача ОСОБА_2 . З моменту розірвання шлюбу позивачка разом з донькою проживала за адресою: АДРЕСА_2 , а відповідач у спільній квартирі. З 16.04.2022 позивачка разом з донькою з метою збереження життя виїхала за межі України до Англії. 24.12.2022 позивач разом з донькою на короткий термін приїхала в Україну, але відповідач не надав згоди на поділ майна подружжя. 27.07.2023 позивач знов приїхала в Україну для врегулювання майнових питань, проте на пропозицію оформити у нотаріуса договір про поділ спільного майна подружжя ОСОБА_2 згоди не надав. Позивач вважає, що відповідач ставить під сумнів її право власності на квартиру, набуту під час шлюбу, яка є спільною сумісною власністю подружжя.

ОСОБА_1 просить суд здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя, в порядку якого визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . Право власності на іншу 1/2 частину вказаної квартири визнати за відповідачем (т. 1, а.с. 2-6).

23.10.2023 ОСОБА_2 подав зустрічну позовну заяву в обґрунтування якої зазначив, що однокімнатна квартира АДРЕСА_1 придбана ним за власні кошти за 273025,00 грн. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно реєстрація права власності на вказану квартиру вчинена 25.07.2013 о 18:44:35. Кошти для придбання спірної квартири отримані від продажу за 350450,00 грн квартири АДРЕСА_3 , що належала ОСОБА_2 та його матері ОСОБА_4 . Договір з продажу даної квартири посвідчений тим самим приватним нотаріусом, реєстрація права власності вчинена 25.07.2013 о 18:39. Отже спірна квартира придбана не за спільні кошти подружжя, а сам факт придбання майна у шлюбі не є безумовною підставою для його віднесення до спільної сумісної власності. Вважає, що підтвердженням того, що квартира придбана за власні кошти ОСОБА_2 є час укладення договорів купівлі-продажу, час реєстрації у Державному реєстрі речових прав, вартість продажу та купівлі квартир, тим, що ОСОБА_1 та донька жодного дня не буди зареєстровані у спірній квартирі. Ініціатором розлучення була ОСОБА_5 , яка під час розірвання шлюбу вказувала на відсутність майна, що підлягає розподілу, тобто визнавала, що спірна квартира є його приватною власністю. ОСОБА_1 жодним чином не приймала участі у придбанні квартири, ніяких коштів не надавала, ніколи не працювала, доходів не мала.

ОСОБА_2 просить суд визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 61-63).

21.11.2023 ОСОБА_1 подала до суду позовну заяву зі збільшеними позовними вимогами, в обґрунтування якої зазначила, що 20.08.2013 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 придбали автомобіль DAEWOO NEXIA, р.н. НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 та оформили його на ОСОБА_2 . Крім поділу квартири, просить суд виділити автомобіль в особисту, ОСОБА_2 , власність та стягнути з останнього суму в розмірі 68516,00 у якості компенсації за належну їй 1/2 частину автомобілю (т. 1, а.с. 95-101).

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова (далі Суд) від 17.08.2023 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Суду від 13.11.2023 вимоги за зустрічним та первісним позовами об`єднані в одне провадження.

Ухвалою Суду від 09.01.2024 витребувано докази, призначено судову авто-технічну експертизу, провадження у справі зупинене на час проведення експертизи.

Ухвалою Суду від 28.03.2024 провадження у справі поновлено.

Ухвалою Суду від 17.04.2024 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.

Позивачкою ОСОБА_1 поданий відзив на зустрічну позовну заяву такого змісту: сторони познайомились у 2004 році, саме з цього періоду у них почалися відносини як у чоловіка та жінки. Мешкали спочатку окремо, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не мали окремого власного житла та проживали кожен зі своїми матерями. З 2006 року сторони почали разом працювати та мали намір придбати власне житло. З 2011 року мешкати разом у квартирі, яка належала ОСОБА_1 та її матері, потім зареєстрували шлюб. Подружжя планувало народження дитини та купівлю власного житла. Більше п`яти років сторони спільно працювали та заощаджували для придбання окремої квартири.

У 2012 році ОСОБА_1 завагітніла, після чого подружжя звернулось до агентства нерухомості з метою пошуку однокімнатної квартири на Салтівці у місті Харкові. Питання про продаж квартири, яка належала ОСОБА_2 та його матері, не підіймалося. ОСОБА_2 висловлював своє бажання поділити з матір`ю майно, бо мав з нею неприязні відносини. Лише згодом у ОСОБА_2 та його матері виникло бажання продати свою квартиру. Як пояснював ОСОБА_2 , мати йому була винна гроші і це єдиний вихід від неї їх отримати.

Пошук квартири для подружжя тривав більше місяця. На показах завжди була присутня вагітна на той час ОСОБА_1 , ОСОБА_2 практично ніколи не приймав участі при огляді запропонованих агентами квартир. Лише у червні 2013 року квартира була обрана подружжям та призначена дата угоди. Квартира купувалася без ремонту та переїзд подружжя до нової квартири планувався після проведення ремонтних робіт. Отже, спірна квартира куплена подружжям у період шлюбу за спільні кошти.

Проти твердження ОСОБА_2 , що ОСОБА_1 ніколи не працювала та не мала власних коштів остання заперечувала та зазначила, що починаючи з 2000 року ОСОБА_6 офіційно працювала. З 2006 року ОСОБА_1 підробляла на вихідних разом з ОСОБА_2 на автомобільному ринку «Лоск», а з 2008 року офіційно працювала продавцем автозапчастин на автомобільному ринку «Лоск», була вписана в патент, виданий на ім`я ОСОБА_2 .

З 27.09.2011 по 22.05.2017 ОСОБА_1 була оформлена фізичною особою-підприємцем, підприємницька діяльність якої пов`язана з реалізацією автомобільних запчастин на авторинку «Лоск».

У 2011 ріці подружжям придбано автомагазин на ринку біля станції метро «Героїв Праці» у місті Харкові. З моменту придбання магазину, ОСОБА_2 здійснював діяльність на автомобільному ринку «Лоск», а ОСОБА_1 у магазині біля станції метро «Героїв Праці».

Отже, твердження позивача за зустрічним позовом про відсутність заробітку та грошових коштів у ОСОБА_1 спростовуються наведеним вище.

Твердження ОСОБА_2 , що купівля спірної квартири здійснена за його власні кошти не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки квартира належала йому та його матері в рівних частках, отже свою частку він продав за 175225,00 грн, а спірна квартира придбана за 273025,00 грн. Навіть якщо допустити, що гроші на придбання спірної квартири бралися від продажу належної ОСОБА_2 частини квартири, цих коштів не вистачило б на придбання однокімнатної квартири, крім того ОСОБА_2 не зазначено, на яких саме умовах його мати передала йому грошові кошти, отримані нею від продажу належної їй частини квартири.

Спростовує позицію ОСОБА_2 і текст договору купівлі продажу спірної квартири від 25.07.2013, а саме п. 2, в якому зазначено, що: «...Цей договір укладається за згодою дружини Покупця - ОСОБА_1 , справжність підпису якої на відповідній заяві посвідчено 25.07.2013 року ОСОБА_7 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу за реєстровим № 1183».

Нотаріусом, як гарантом законності угоди при посвідченні договору купівлі-продажу спірної квартири роз`яснено сторонам, що квартира набувається у спільну сумісну власність подружжя. ОСОБА_1 була впевнена, що оформлення договору купівлі продажу квартири за її згодою, гарантує її право на спільну сумісну власність. Якщо б спірна квартира купувалась за особисті кошти ОСОБА_2 , не було б жодних перешкод для зазначення цих обставин безпосередньо в тексті договору купівлі-продажу від 25.07.2013. Факт не зазначення у договорі про придбання майна про те, що це майно купується за особисті кошти покупця - є доказом придбання майна у спільну сумісну власність подружжя.

ОСОБА_1 не погоджується з твердженням ОСОБА_2 , що відсутність її та доньки реєстрації у спірній квартирі підтверджує той факт, що квартира є особистою власністю відповідача, оскільки вказані обставини підтверджують лише факт користування майном, а не його придбання за особисті кошти або у спільну власність. Додатково зазначає, що спірна квартира придбана без ремонту. Донці на той час був лише місяць і перевозити немовля в невідремонтовану квартиру ні позивач, ні відповідач не збиралися. Подружжя мало намір переїхати до власного житла після проведення ремонту, згодом відносини між подружжям погіршилися, що призвело до розірвання шлюбу.

Посилання ОСОБА_2 на вказівку про відсутність спору про поділ спільного майна у позові про розірвання шлюбу вказує лише на те, що на момент розірвання шлюбу спору про поділ майна між подружжям не було. ОСОБА_2 не заперечував право ОСОБА_1 на спірну квартиру. Суд при вирішенні питання про розірвання шлюбу не вирішував питання про наявність або відсутність спільного майна подружжя. У рішенні про розірвання шлюбу відсутні висновки з цього питання. Інформація, що міститься в позові не має преюдиційного значення та не може вважатися належним доказом.

Крім того, 20.08.2013, тобто через місяць після придбання квартири, сторони придбали в салоні новий автомобіль, що додатково підтверджує факт наявності грошових коштів у подружжя.

Наразі ОСОБА_1 та малолітня донька не мають будь-якого іншого житла крім спірної квартири, також у ОСОБА_2 є заборгованість зі сплати аліментів на утримання доньки більше ніж 244000 грн. Просила у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Представник позивача за первісним позовом, адвокат Молчанова Ю.Ю., подала суду заяву, в якій позовні вимоги за первісним позовом з урахування збільшених позовних вимог підтримала в повному обсязі, просила задовольнити, у задоволенні вимог за зустрічним позовом відмовити, розгляд справи проводити за її відсутністю.

Представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 , адвокат Крамаренко В.П., подав суду заяву, в якій зустрічні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, у задоволенні первісного позову просив відмовити, розгляд справи проводити за його відсутністю.

Відзиву на первісну позовну заяву та позовну заяву про збільшення позовних вимог ОСОБА_2 не подано.

Суд, дослідивши письмові докази, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини: 09.12.2011 між сторонами зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12.12.2018 шлюб між сторонами розірвано, рішення набрало законної сили 14.10.2019 (т. 1, а.с. 10-13).

Згідно із договором купівлі-продажу квартири від 25.07.2013, що посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бистрицькою А.П., реєстровий № 1184, ОСОБА_8 продала, а ОСОБА_2 придбав однокімнатну квартиру АДРЕСА_4 за 273025,00 грн. Договір укладено за згодою дружини покупця ОСОБА_1 . Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно реєстрація права власності на вказану квартиру вчинена 25.07.2013 о 18:31:39. (т. 1, а.с. 76, 77).

Згідно із договором купівлі-продажу квартири від 25.07.2013, що посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бистрицькою А.П., реєстровий № 1180, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 продали, а ОСОБА_9 придбав квартиру АДРЕСА_3 за 350450 грн. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно реєстрація права власності на вказану квартиру вчинена 25.07.2013 о 17:39:04 (т. 1, а.с. 74, 75).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 04.01.1998, квартира АДРЕСА_3 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (т. 1, а.с. 71).

З інформації з Єдиного державного реєстру МВС та відповіді на ухвалу суду про витребування доказів встановлено, що транспортний засіб DAEWOO NEXIA, р.н. НОМЕР_1 (далі Автомобіль, Транспортний засіб) з 20.08.2013 був зареєстрований за ОСОБА_2 , з 11.11.2021 за ОСОБА_10 , а з 03.02.2022 знов за ОСОБА_2 (т. 1, а.с. 165-169, 174).

На ухвалу суду від 09.01.2024 про витребування доказів Територіальний сервісний центр МВС № 6342 повідомив, що на підставі договору купівлі-продажу від 06.11.2021 здійснено перереєстрацію Транспортного засобу з ОСОБА_2 на ОСОБА_10 . Вказаний автомобіль був зареєстрований за ОСОБА_2 з 20.08.2013 (т. 1, а.с. 208-211).

Зі звіту з незалежної оцінки майна встановлено, що вартість спірної квартири АДРЕСА_4 станом на 07.08.2023 становить 582692 грн. Вартість квартири відповідачем за первісним позовом ОСОБА_2 не оспорюється, отже суд вважає наданий позивачем доказ в обґрунтування вартості квартири допустимим, належним, достовірним та достатнім (т. 1, а.с. 18-27).

У звіті про оцінку майна, що наданий позивачкою ОСОБА_1 , вартість Автомобіля визначена станом на 20.11.2023 у розмірі 137032 грн (т. 1, а.с. 106-123).

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 з вартістю Автомобіля, визначеною позивачкою, не погодився та надав звіт про оцінку майна, згідно з яким вартість спірного автомобіля станом на 19.12.2023 становить 66420 грн (т. 1, а.с. 181-189).

З висновку судової транспортно-товарознавчої експертизи, проведеної Харківським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України вбачається, що вартість Автомобіля станом на 11.11.2021 (на момент продажу автомобіля ОСОБА_2 ) становить 89900, 00 грн (т. 2, а.с. 3-7).

Вартість експертизи становить 3634,94 грн та сплачена позивачем ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 221).

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Вказана норма закону свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

У статті 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється співвласником виключно за взаємною згодою.

Під час розгляду справи відповідачем ОСОБА_2 не доведено, що відчуження спірного автомобіля відбулось за згодою позивача, тому суд приходить до переконання, що автомобіль був спільною сумісною власністю подружжя та відчужений відповідачем без відома та згоди позивача.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 22, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Так, Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків ВСУ та КЦС ВС щодо застосування ч.ч. 4 і 5 ст. 71 Сімейного кодексу України, ч. 2 ст. 364 ЦК України визначивши, що у спорі, в якому позивач (один із подружжя) просить суд припинити його/її (а не відповідача) право власності на частку у праві спільної сумісної власності подружжя на майно та виплатити грошову компенсацію вартості цієї частки, немає необхідності в отриманні згоди відповідача на таке припинення права позивача, а також у внесенні відповідачем суми компенсації на депозитний рахунок суду. У спорі, де про припинення своєї частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ та отримання відповідної компенсації на свою користь просить позивач, відповідач не втрачає права власності на неподільну річ, а стає її одноосібним власником. Факт відсутності в нього коштів для одномоментної виплати компенсації позивачеві не є ознакою надмірності тягаря з такої виплати (постанова від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20).

Таким майном є неподільна річ - автомобіль. Вимоги про визнання за відповідачем права власності на автомобіль і стягнення на користь позивача відповідної грошової компенсації треба розглядати як вимогу про поділ цієї неподільної речі шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього компенсації замість частки позивачки у праві спільної сумісної власності на автомобіль.

Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом ч. 4 ст. 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі.

Таким чином первісний позов в частині вимог про визнання за відповідачем права власності на спірний автомобіль та стягнення з відповідача на користь позивачки компенсації вартості 1/2 частини спірного автомобіля на час розгляду справи в суді підлягає задоволенню, проте частково. Визначаючи вартість спірного автомобіля, суд бере за основу вартість, зазначену у висновку саме судової експертизи, що проведена за клопотанням позивачки ОСОБА_1 державною спеціалізованою науково-дослідною установою судової експертизи, яка входить до Експертної служби МВС України. Крім того, суд бере до уваги, що жодна зі сторін заперечень щодо висновку судової експертизи не надала.

Отже розмір компенсації за 1/2 частку автомобіля, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 становить 44950,00 грн.

Щодо поділу спірної квартири, придбаної під час шлюбу суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначена правова позиція узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду в постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України майно, набуте дружиною, чоловіком за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто є особистою приватною власністю дружини, чоловіка.

Відповідно до 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, з наданих доказів встановлено, що ОСОБА_2 та його мати продали належну їм на праві спільної сумісної власності квартиру АДРЕСА_3 за 350450 грн, реєстрація права власності на вказану квартиру вчинена 25.07.2013 о 17:39, а менш ніж через годину, а саме 25.07.2013 о 18:31:39 тим самим нотаріусом зареєстровано право власності на спірну квартиру АДРЕСА_4 за 273025,00 грн.

Одночасне укладення угод про відчуження та придбання майна має на меті купівлю майна за рахунок коштів, одержаних від продажу іншого майна. Короткий проміжок часу між реєстрацією угод (менше години), який вірогідно витрачається на складання й підписанням документів, реєстрацією у відповідних реєстрах, свідчить про придбання спірної квартири за кошти, отримані саме від продажу іншої квартири, на яку позивачка ОСОБА_1 не мала жодних прав.

З огляду на викладене, зобов`язання відповідача ОСОБА_2 надати інші, додаткові докази на підтвердження походження коштів, за які придбана спірна квартири, не є доцільним та свідчило б про покладення на останнього надмірного тягаря доказування.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Посилання представника позивача ОСОБА_1 на висновки, що зроблені у постанові Верховного Суду у справі № 334/9028/15-ц від 13.03.2019 не суперечать фактам, встановленим судом, оскільки суд оцінює докази, в тому числі з точки зору їх достатності та достовірності, за своїм внутрішнім переконанням, з урахуванням всіх обставин справи.

В даному випадку, належними доказами того, що гроші від продажу належної відповідачу нерухомості витрачені на придбання спірної квартири, є короткий проміжок часу, протягом якого укладено обидва договори, одне й теж місце їх укладення тощо.

Твердження позивача ОСОБА_1 про те, що квартира є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки договір купівлі-продажу містить посилання, що купівля квартири здійснюється за її згодою, є хибними, оскільки угода про придбання чи відчуження майна під час шлюбу передбачає отримання згоди чоловіка або дружини на вчинення одним з подружжя правочину щодо відчуження або придбання нерухомості у власність.

Таким чином суд вважає доведеним, що спірна квартира придбана за рахунок коштів, отриманих від продажу квартири, що належала ОСОБА_2 та його матері, про що свідчить майже одночасне укладення обох угод, що в свою чергу спростовує позицію позивача ОСОБА_1 про придбання спірної квартири за спільні кошти подружжя.

Враховуючи викладе, суд задовольняє зустрічний позов ОСОБА_2 у повному обсязі.

Судові витрати суд розподіляє відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволених позовних вимог з урахуванням правильної ціни позову та сплачених сум судових витрат.

Так, судом розглянуто позовну заяву майнового характеру. Відповідно, ціна позову визначається згідно вимог п.п. 1, 2, 10 ч. 1 ст. 176 ЦПК України: у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується; у позовах про визнання права власності на майно - вартістю майна; у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.

Таким чином ціною позову є загальна сума всіх вимог позивача за первісним позовом ОСОБА_1 , що складається з суми 1/2 частини вартості квартири (582692:2 = 291346 грн) та 1/2 частини вартості автомобіля (137032:2 = 68516,00 грн) та дорівнює загалом 359862,00 грн.

Ціною зустрічного позову ОСОБА_2 є повна вартість спірної квартири 582692,00 грн.

Отже, позивач ОСОБА_1 мала сплати судовий збір у розмірі 1% від ціни позову, що дорівнює 3598,62 грн, тоді як сплатила за двома квитанціями загальну суму судового збору у розмірі 6900,63 грн (т. 1, а.с. 1, 94). Тобто надмірно сплаченою сумою судового збору є 6900,53 3598,62 = 3301,91 грн, яка підлягає поверненню позивачці ОСОБА_1 .

Також позивачем ОСОБА_1 понесені судові витрати у вигляді витрат на оплату судової експертизи у розмірі 3634,94 грн.

Отже, сума понесених судових витрат ОСОБА_1 (за відрахуванням надмір сплаченої суми, що повертається судом) складається з належної суму судового збору та витрат на проведення експертизи: 3598,62 + 3634,94 = 7233,56 грн.

Відповідач ОСОБА_2 мав сплатити 5826,92 грн судового збору, сплатив 5827,00 грн (переплата 8 копійок).

Первісний позов задоволений судом на 12,49%, зустрічний на 100%.

Таким чином з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 903,47 грн в рахунок відшкодування судових витрат за первісним позовом (12,49% від 7233,56 грн), а з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5826,92 грн в рахунок відшкодування судових витрат за зустрічним позовом.

Згідно з ч. 12 ст. 265 ЦПК України у разі часткового задоволення первісного і зустрічного позовів про стягнення грошових сум суд проводить зустрічне зарахування таких сум та стягує різницю між ними на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму.

З погляду на викладене суд вважає можливим зарахувати зустрічні стягнення сум судових витрат та стягує з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різницю між судовими витратами, що дорівнює 5826,92 903,47 = 4923,45 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 82, 141, 229, 258, 259, 263-265, 278-279 ЦПК України, ст.ст. 57, 60, 63, 65, 68-72 СК України, ст.ст. 364, 372 ЦК України, суд, -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Поділити спільне сумісне майно подружжя - автомобіль марки DAEWOO NEXIA, р.н. НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 наступним чином:

- виділити автомобіль марки DAEWOO NEXIA, р.н. НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 у особисту власність ОСОБА_2 ,

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 44950,00 грн (сорок чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят гривень 00 копійок) у якості компенсації за належну 1/2 частину автомобіля марки DAEWOO NEXIA, р.н. НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 .

В решті позовних вимог відмовити.

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у Московському районі м. Харкова Харківської області повернути ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зайво сплачений судовий збір у розмірі 3301 (три тисячі триста одну) грн 91 коп, сплачений на підставі квитанцій № від 10.08.2023, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37874947, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA0020657.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна, набутого під час шлюбу, особистою власністю одного з подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 32,6 кв.м., житловою площею 16,6 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_2 в рахунок сплаченого судового збору 4923,45 грн (чотири тисячі дев`ятсот двадцять три гривні 45 копійок).

Дані позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 .

Дані відповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований: АДРЕСА_6 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його оголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 03.06.2024.

Суддя А.Ю. Скотар