КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2024 року м. Київ

Унікальний номер справи № 758/9449/22

Апеляційне провадження № 22-ц/824/7052/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Дячук І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КУРСОР-АВТО» та апеляційну скаргу приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Романа Олеговича на рішення Подільського районного суду міста Києва від 11 грудня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Ларіонової Н.М., у справі за позовом Київської міської ради до ОСОБА_1 , державного реєстратора управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в м. Києві Зеленової Євгенії Михайлівни, ОСОБА_2 , державного нотаріуса Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Київського міського нотаріального округу міста Києва Пилипчук Олени Іванівни, ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольги Вікторівни, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Романа Олеговича, Товариства з обмеженою відповідальністю «КУРСОР-АВТО», третя особа: Гаражний автокооператив «Вікторія» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права приватної власності, припинення права власності, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її у придатний для використання стан, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2022 року представник позивача Київської міської ради (далі - КМР) - Грицаєнко Р.М. звернувся до суду із зазначеним позовом на обґрунтування якого зазначав, що з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Зеленовою Є.М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12 лютого 2016 року № 28215885, яким за ОСОБА_1 зареєстровано приватну власність на об?єкт нерухомого майна по АДРЕСА_1 , а саме на гараж № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_2 , І поверх літ. «А» (далі - об`єкт нерухомого майна). В подальшому, Чотирнадцятою київською державною нотаріальною конторою, Київського міського нотаріального округу міста Києва Пилипчук О.І. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24 листопада 2016 року № 32523028, а саме зареєстровано право приватної власності на об?єкт нерухомого майна за ОСОБА_2 . Надалі, приватним нотаріусом КМНО міста Києва Шевченко О.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14 квітня 2021 року № 57643180, а саме зареєстровано право приватної власності на об?єкт нерухомого майна за ОСОБА_3 . Після чого, приватним нотаріусом КМНО Києва Падалкою Р.Ю. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07 липня 2021 року № 59133706, а саме зареєстровано право приватної власності на об?єкт нерухомого майна за ТОВ «КУРСОР-АВТО».

Стверджував, що КМР, як єдиний розпорядник земель комунальної власності міста Києва, жодних рішень щодо передачі земельної ділянки під будівництво ні ОСОБА_4 , ні ОСОБА_2 , ні ОСОБА_3 , ні ТОВ «КУРСОР-АВТО», ні іншим юридичним чи фізичним особам у власність чи користування не приймала. Дані факти дають підстави вважати, що ОСОБА_5 здійснив самочинне будівництво об`єкту нерухомого майна на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності територіальній громаді м. Києва та на підставі неналежних документів здійснив реєстрацію самочинно збудованого нерухомого майна.

Вказував, що Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу КМР (КМДА) відповідно до Порядку здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель м. Києва, затвердженого рішенням КМР від 25 вересня 2003 року № 16/890, проведено обстеження земельної ділянки на АДРЕСА_1 (обліковий код земельної ділянки: 91:066:0005), за результатами якого встановлено, що на зазначеній земельній ділянці розташовані індивідуальні збірно-розбірні та цегляні гаражі гаражного автокооперативу «Вікторія» у загальній кількості 327 одиниць, двоповерхова будівля мийки автомобілів та будівля охорони, про що складено акт обстеження від 31 січня 2020 року № 20-0050-07. Дані факти свідчать про намагання ОСОБА_1 та інших осіб в незаконний спосіб заволодіти землями комунальної власності, які належать територіальній громаді м. Києва відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності». Враховуючи викладені обставини, КМР не погоджується з діями управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Зеленової Є.М., Чотирнадцятою Київською державною нотаріальною конторою Київського міського нотаріального округу міста Києва Пилипчук О.І., приватного нотаріуса КМНО Шевченко О.В. та приватного нотаріуса КМНО Падалки Р.О., вважає їх такими, що прийняті у спосіб, що суперечить нормам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а записи про реєстрацію права власності на об?єкт нерухомого майна таким, що підлягають скасуванню.

Зазначав, що приватними нотаріусами в порушення п. 3 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зроблено обов`язковий запит до КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» щодо правомірності посвідченого права власності за ОСОБА_1 зазначеного об`єкта нерухомого майна. Вказував, що протиправні дії державного реєстратора управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Зеленової Є.М. спричинили в подальшу незаконну перереєстрацію права власності на об?єкт нерухомого майна. Таким чином, рішення державного реєстратора управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Зеленової Є.М., про державну реєстрацію прав та їх обтяжень прийнято у спосіб, що суперечить нормам законодавства, що як наслідок виключає можливість прийняття наступних рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а саме: від 24 листопада 2016 року № 32523028, від 14 квітня 2021 № 57643180 та від 07 липня 2021 № 59133706.

Крім того, Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) було направлено запит до Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 17 жовтня 2019 року № 05703-19400 щодо надання інформації, за ким зареєстровано право власності на гаражні бокси, розташовані в АДРЕСА_1 . Листом Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 29 жовтня 2019 року № 062/14-14547 (И-2019) повідомлено, що згідно з даними реєстрових книг Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» за адресою в м. Києві просп. Правди, 39, не проводилась реєстрація права власності на гараж № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_2 , (І поверх літ. «А») в ГБК «Вікторія».

Також, Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) було направлено запит до Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 13 січня 2020 року № 057031-135 щодо надання інформації, чи отримували власники гаражних боксів дозвільні документи на будівництво об?єктів нерухомого майна на АДРЕСА_1 . Листом Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 24 січня 2020 року № 073-1066 повідомлено, що Департаментом за адресою АДРЕСА_1 будь-які дозвільні документи, що дають право на виконання підготовчих, будівельних робіт та засвідчують готовність до експлуатації об`єкта будівництва (гаражних боксів) не видавалось та не реєструвалось. Отже, в діях ОСОБА_1 наявні ознаки самовільного зайняття земельної ділянки на АДРЕСА_1 .

Звертав увагу, що у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК України), що зазначається в пункті 12 Пленуму. Вважав, що оскільки земельна ділянка на АДРЕСА_1 (код ділянки 91:066:0005) у Подільському районі м. Києва не була відведена у відповідності до вимог законодавства для будівництва об?єктів нерухомого майна, таке майно підлягає знесенню. Особа, що використовувала земельну ділянку з порушенням прав іншої (власника земельної ділянки), повинна привести земельну ділянку у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд за власний кошт. Враховуючи, що станом на момент подачі позовної заяви самовільно зайнята ділянка з самочинним будівництвом на ній, в незаконний спосіб перебувала у користуванні ТОВ «Курсор-авто», вважав, що у зв`язку з вище зазначеним, територіальна громада міста Києва в особі Київської міської ради, має право вимагати від ТОВ «КУРСОР-АВТО» повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, привівши її у придатний для використання стан.

У зв`язку з викладеним, просив: визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Головного територіального управління юстиції в м. Києві Зеленової Є.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12 лютого 2016 року № 28215885 на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00 за ОСОБА_1 ;

визнати протиправним та скасувати рішення державного нотаріуса Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Київського міського нотаріального округу міста Києва Пилипчук О.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24 листопада 2016 року № 32523028 на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00 за ОСОБА_2 ;

визнати протиправним та скасувати рішення державного нотаріуса Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Шевченко О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14 квітня 2021 року № 57643180 на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00 за ОСОБА_3 ;

визнати протиправним та скасувати рішення державного нотаріуса Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Київського міського нотаріального округу міста Києва Падалки Р.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07 липня 2021 року № 59133706 на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00 за ТОВ «КУРСОР-АВТО»;

припинити право власності за ТОВ «КУРСОР-АВТО» на об`єкт нерухомого майна, а саме гараж № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_2 (1 поверх літ. «А»), що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Правди, 39;

зобов`язати ТОВ «КУРСОР-АВТО» звільнити самовільно зайняту земельну ділянку орієнтовною площею 18 кв.м на проспекті правди, 39 у Подільському районі міста Києва ( код ділянки 91:066:0005), привівши її у придатний для використання стан;

судові витрати покласти на відповідачів солідарно (т. 1 а.с. 1-18).

24 лютого 2023 року до суду надійшов відзив від представника ТОВ «КУРСОР-АВТО» - адвоката Опря Н.Л., в якому остання просила відмовити в задоволенні позову. Зазначала, що 12 лютого 2016 року Державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Зеленовою Є.М. прийнято рішення про держану реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 28215885, на гараж. Право власності було зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі довідки, серія та номер: 8, виданий 14 січня 2016 року, видавник: ГК «Вікторія». Посилалась на п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 28 червня 1991 року «Про практику розгляду судами цивільних справ, пов`язаних з діяльністю гаражно-будівельних кооперативів» у справах про право на пай і на гараж судам належить виходити з того, що член ГБК, який повністю вніс свій пай за гараж, наданий йому в користування, набуває право власності на це майно і вправі розпоряджатись ним на свій розсуд - продавати, заповідати, здавати в оренду, обміняти, вчиняти відносно нього інші угоди, що не заборонені законом. Відповідно до довідки № 8 від 14 січня 2016 року ОСОБА_6 є членом Автогаражного кооперативу «Вікторія», станом на 2015 рік ОСОБА_1 сума паю в розмірі 1500 (одна тисячі п`ятсот) грн. сплачена в повному обсязі. Таким чином, ОСОБА_6 як член Автогаражного кооперативу «Вікторія», якою пай внесено повністю, користуючись правом встановленим с. 19-1 Закону України «Про кооперацію», зареєструвала право власності на гараж у відповідності до вимог діючого законодавства.

Не погоджувалась з доводами позивача, що під час реєстрації права власності на гараж за ОСОБА_1 державним реєстратором було допущено порушення ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 р. № 1127. Вказувала, що аналіз пункту 81 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень дає підстави стверджувати, що ним встановлюється окремий, відмінний від державної реєстрації права власності на окремо розташоване індивідуально визначене нерухоме майно, порядок державної реєстрації права власності на індивідуально визначене нерухоме майно (дача, гараж, тощо), будівництво яких здійснювалося саме у результаті діяльності дачного, гаражного чи іншого кооперативу. У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. Звертала увагу, що пунктами 41 та 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень не вимагається надання державному реєстратору (при здійсненні реєстрації права власності на гараж, як на окреме розташоване індивідуально визначене нерухоме майно, будівництво якого здійснювалося у результаті діяльності гаражного кооперативу) документів на підтвердження права власності чи користування земельною ділянкою, документів про введення в експлуатацію таких об`єктів та документів присвоєння поштової адреси. При цьому, позивач безпідставно вважав, що для реєстрації права власності на гараж серед поданих державному реєстратору документів мав бути документ на підтвердження права користування земельною ділянкою та про присвоєння адреси спірному гаражу. Законодавцем однозначно не встановлено необхідності подання державному реєстратору для належної реєстрації прав власності на гараж, побудований в результаті діяльності гаражного кооперативу, документу на підтвердження права користування земельною ділянкою про присвоєння окремої адреси окремому гаражу. Спірний гараж побудовано на території ГК «Вікторія» за адресою місця знаходження такого кооперативу, отже, спірний гараж має вже присвоєну адресу, що не вимагало присвоєння цьому гаражу нової адреси. При цьому, п. 81 встановлює лише обов`язкову необхідність надання для державної реєстрації права власності на гараж довідку відповідного кооперативу про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі.

Вказувала, що при державній реєстрації права власності на гараж за ОСОБА_1 . державному реєстратору було надано повний пакет документів, передбачений Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, та вчинено всі необхідні дії, передбачені цим Порядком, у зв`язку з чим доводи позивача про допушення державним реєстратором порушень вищевказаних нормативних актів є таким, що не відповідає дійсності.

Зазначала, що зважаючи на те, що право власності на спірний гараж вже було зареєстровано в Державному реєстрі прав за фізичною особою ОСОБА_1 та не перебувало у спільній власності, інших документів для реєстрації права власності ОСОБА_7 , ОСОБА_3 та ТОВ «КУРСОР-АВТО» ніж ті, що були надані державному реєстратору, на спірний гараж не вимагалося. Таким чином, жодних порушень при державній реєстрації права власності ТОВ «КУРСОР-АВТО» на гараж, що розташований в ГК «Вікторія» на проспекті Правди, 39, в м. Києві, допущено не було. ТОВ «КУРСОР-АВТО» є правомірним володільцем та законним набувачем прав на вказаний гараж, у зв`язку з чим, вважала доводи позивача про незаконну реєстрацію права власності на гараж ТОВ «КУРСОР-АВТО» безпідставними та необґрунтованими.

Крім того, вважала безпідставним посилання позивача на лист Департаменту з питань державно архітектурно-будівельного контролю виконавчого органу КМР (КМДА) як на доказ підтвердження самочинного будівництва спірного гаражу, адже будівництво гаражу мало місце задовго до прийняття нормативних актів, що регулювали питання щодо прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів.

Також, вказувала, що КМР з 2013 року володіла інформацією про розташування на земельній ділянці 91:066:005 гаражів та надала дозвіл на виділення цієї земельної ділянки для їх обслуговування та експлуатації, а отже позивач знав і мав можливість звернутися за захистом свого порушеного права та вимагати повернення земельної ділянки та приведення її у відповідний стан протягом строку позовної давності (т. 1 а.с. 83-95).

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 04 квітня 2023 року залучено до участі у справі як третю особу, на стороні відповідачів, без самостійних вимог щодо предмету спору, Гаражний автокооператив «Вікторія» (т. 1 а.с. 137-139).

12 травня 2023 року до суду надійшов відзив від представника приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. та приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Падалки Р.О. - адвоката Каравасілі Х.М., в якому просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позовні вимоги КМР до приватного нотаріуса КМНО Шевченка О.В. та приватного нотаріуса КМНО Падалки Р.О. не підлягають задоволенню з огляду на їх незаконність, необґрунтованість та безпідставність, оскільки оскаржувані рішення державних реєстраторів прийняті з дотриманням норм чинного законодавства, а КМР в позові не довела протилежного з посиланням на належні докази. Вимога КМР про визнання протиправними та скасування рішення нотаріусів про державну реєстрацію прав та припинення права власності на гараж не є ефективним способом захисту порушеного права, що є окремою підставою для відмови у позові (т. 1 а.с. 170-172).

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 11 грудня 2023 рокупозов КМР до ОСОБА_1 , Державного реєстратора управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в м. Києві Зеленової Є.М., Михальчука В.В., Державного нотаріуса Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Київського міського нотаріального округу міста Києва Пилипчук О.І., ОСОБА_3 , Приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В., Приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Падалки Р.О., ТОВ «КУРСОР-АВТО», третя особа: ГА «Вікторія» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права приватної власності, припинення права власності, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її у придатний для використання стан - задоволено в повному обсязі.

Визнано протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Головного територіального управління юстиції в м. Києві Зеленової Є.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12 лютого 2016 року № 28215885 на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00 за ОСОБА_1 ;

Визнано протиправним та скасувати рішення державного нотаріуса Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Київського міського нотаріального округу міста Києва Пилипчук О.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24 листопада 2016 року № 32523028 на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00 за ОСОБА_2 .

Визнано протиправним та скасовано рішення державного нотаріуса чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Шевченко О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14.04.2021 № 57643180 на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00 за ОСОБА_3 .

Визнано протиправним та скасовано рішення державного нотаріуса Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Київського міського нотаріального округу міста Києва Падалки Р.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07 липня 2021 № 59133706 на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00 за ТОВ «КУРСОР-АВТО».

Припинено право власності за ТОВ «КУРСОР-АВТО» на об`єкт нерухомого майна, а саме гараж № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_2 (1 поверх літ. «А»), що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Правди, 39.

Зобов`язано ТОВ «КУРСОР-АВТО» звільнити самовільно зайняту земельну ділянку орієнтовною площею 18 кв.м на АДРЕСА_1 ( код ділянки 91:066:0005), привівши її у придатний для використання стан.

Стягнуто з ОСОБА_1 , Державного реєстратора управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в м. Києві Зеленової Є.М., Михальчука В.В., Державного нотаріуса Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Київського міського нотаріального округу міста Києва Пилипчук О.І., ОСОБА_3 , Приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В., Приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Падалки Р.О., ТОВ «КУРСОР-АВТО» на користь Київської міської ради судовий збір в розмірі 14 886,00 грн. тобто по 1 860,75 грн. з кожного (т. 2 а.с. 139-158).

Не погодившись з рішенням районного суду, 10 січня 2024 року представник ТОВ «КУРСОР-АВТО» - адвокат Опря Н.Л. подала до суду апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог (т. 2 а.с. 170-185).

На обґрунтування скарги зазначила, що судом першої інстанції в порушення вимог ст. 265 ЦПК України, не було наведено мотивів відхилення норм матеріального права, на які посилався відповідач, та які мали бути застосовані судом. Всі доводи ТОВ «КУРСОР-АВТО» були залишено поза увагою суду, мотивів відхилення цих доводів судом не наведено.

Вказувала, що 12 лютого 2016 року Державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Зеленовою Є.М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 28215885, яким зареєстровано приватну власність на об`єкт нерухомого майна на АДРЕСА_1 , а саме гараж № НОМЕР_1 ряд НОМЕР_2, І поверх літ. А. Право власності було зареєстровано за ОСОБА_8 на підставі довідки, серія та номер: 8, виданий 14 січня 2016 року, видавник: ГК «Вікторія». Відповідно до довідки № 8 від 14 січня 2016 року ОСОБА_1 є членом автогаражного кооперативу «Вікторія», станом на 2015 рік ОСОБА_1 сума паю в розмірі 1 500 грн. сплачена в повному обсязі. Таким чином, ОСОБА_1 як член автогаражного кооперативу «Вікторія», якою пай внесено повністю, користуючись правом встановленим с. 19-1 Закону України «Про кооперацію», зареєструвала право власності на гараж у відповідності до вимог діючого законодавства. Разом з тим, суд першої інстанції не навів доводів та мотивів відхилення ним доказів сплати ОСОБА_8 пайового внеску, як умови набуття нею права власності на гараж. Так само, суд не навів мотивів, з яких не застосував до даних обставин норми ст. 19-1 Закону України «Про кооперацію» та відхилив практику Верховного Суду, викладену в п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 28 червня 1991 року «Про практику розгляду судами цивільних справ, пов`язаних з діяльністю гаражно-будівельних кооперативів».

Суд першої інстанції, аналізуючи положення ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пункти 40, 41, 42, 81 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, прийшов до висновку, що для державної реєстрації права власності на гаражі, які були збудовані до 05 серпня 1992 року і після цього проміжку часу, крім довідки відповідного кооперативу про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі та технічного паспорту, потрібний в тому числі і документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, тобто необхідно присвоїти такому об`єкту нерухомого майна, як гараж, адресу для державної реєстрації права власності на нього, однак, матеріали реєстраційної справи, на підставі яких приватний нотаріус прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не містять такого обов`язкового документу. Однак, з такими висновками суду не погоджувалась, оскільки пункти 41, 42, 81 Порядку не вимагають надання для державної реєстрації права власності на гараж довідки про присвоєння йому поштової адреси.

Звертала увагу, що діюче законодавство встановлює можливість, а не обов`язковість присвоєння гаражам поштової адреси, адже, гаражі як об`єкти нерухомого майна можуть бути побудовані як індивідуально визначене майно (для якого потрібна поштова адреса) або в результаті діяльності автогаражного кооперативу, якому вже присвоєно поштову адресу. Аналіз пункту 81 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень дає підстави стверджувати, що ним встановлюється окремий, відмінний від державної реєстрації права власності на окремо розташоване індивідуально визначене нерухоме майно, порядок державної реєстрації права власності на індивідуально визначене нерухоме майно (дача, гараж, тощо), будівництво яких здійснювалося саме у результаті діяльності дачного, гаражного чи іншого кооперативу. Посилалась на ст. 19-1 Закону України «Про кооперацію» член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має права володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного. гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. Отже, вказаним законом передбачено такі об`єкти нерухомого майна, які можуть бути створені в результаті діяльності кооперативу, як квартира, дача, гараж, інша будівля, споруда, приміщення тощо. Пунктами 41 та 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень не вимагається надання державному реєстратору (при здійсненні державної реєстрації права власності на гараж як на окремо розташоване індивідуально визначене нерухоме майно, будівництво якого здійснювалося у результаті діяльності гаражного кооперативу) документів на підтвердження права власності чи користування земельною ділянкою, документів про введення в експлуатацію таких об?єктів та документів про присвоєння поштової адреси. При цьому, позивач, безпідставно вважав, що для реєстрації права власності на гараж серед поданих державному ресторатору документів мав бути документ на підтвердження права користування земельною ділянкою та про присвоєння адреси спірному гаражу. Законодавцем однозначно не встановлено необхідності подання державному реєстратору для державної реєстрації права власності на гараж, побудований з результаті діяльності гаражного кооперативу, документу на підтвердження права користування земельною ділянкою та про присвоєння окремої адреси окремому гаражу. Спірний гараж було побудовано на території ГК «Вікторія» за адресою місцезнаходження такого кооперативу: АДРЕСА_1 . Пункт 81 встановлює лише обов`язкову необхідність надання для державної реєстрації права власності на гараж довідку відповідного кооперативу про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі.

Зазначала, що в обґрунтування висновків про обов`язковість отримання поштової адреси для спірного гаражу, суд першої інстанції посилався на Положення про реєстр адрес у місті Києві, затверджений рішенням Київської міської ради «Про деякі питання ведення реєстрів адрес, вулиць та інших поіменованих об?єктів у місті Києві» від 22 травня 2013 року № 337/9394, зокрема, виходячи зі змісту пунктів 4.3., 4.4. даного рішення Київської міської ради від 22.05.2013 № 337/9394, поштова адреса, також має бути присвоєна такому об`єкту нерухомого майна, як гараж. Проте, такий висновок суду є помилковим, адже не ґрунтується на системному аналізу положень вказаного рішення Київської міської ради. Зазначені пункти Положення дають підстави стверджувати, що саме гаражні кооперативи, а не гаражі в такому кооперативі, є об`єктами адресації, які вносяться до реєстру адрес. Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань АКТ «Вікторія» було створено 04 червня 1997 року та зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином, державна реєстрація спірного гаражу, побудованого в результаті діяльності ГК «Вікторія» за адресою місцезнаходження кооперативу не вимагала подання державному реєстратору окремого документу про надання окремої адреси такому гаражу.

Висновки суду першої інстанції про незаконність рішення державного реєстратора у зв`язку з ненаданням останньому документа, який підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна (гаражу) адреси, суперечать висновкам Верховного суду, викладених у постанові від 31 травня 2019 року по справі № 816/2150/18, де позивачем (нотаріусом) здійснено реєстрацію права власності на гаражі на підставі технічного паспорту та довідки обслуговуючого кооперативу про членство особи в кооперативі та внесення ним внесків. Верховний Суд звернув увагу, що положення Порядку № 1127 рішення про присвоєння адреси обслуговуючому кооперативу при реєстрації права власності на окремий гараж не вимагається.

Щодо висновків суду про самочинне будівництво гаражу, то суд послався на нормативні акти, які були прийняті задовго після будівництва спірного гаражу. Зокрема, обґрунтовуючи самочинне будівництво, суд послався на Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності», який набрав чинності 12 березня 2011 року, та діючий ЦПК України, який набрав чинності 01 квітня 2004 року, ЗК України, який набрав чинності 01 січня 2003 року, в той час як матеріалами справи підтверджено, що будівництво та подальше введення в експлуатацію спірного гаражу на території авто гаражного кооперативу мало місце в 1990 році. Посилаючись на вказані нормативні акти, суд прийшов до висновку, що надані позивачем лист КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 29 жовтня 2019 року № 062/14-14547 та лист Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого органу КМР (КМДА) від 24 січня 2020 року № 073-1066, підтверджують, що земельна ділянка була зайнята, а гараж побудований самовільно без дотримання порядку, встановленого для будівництва таких об`єктів. Такі висновки суду вважала незаконними, адже, суд застосував до спірних правовідносин нормативні акти, які були прийняті задовго після будівництва спірного гаражу.

Звертала увагу, що на час будівництва гаражів на проспекті Правди, 39, діючим законодавством не було врегульовано питання оформлення права користування земельною ділянкою авто гаражним кооперативам. Лише з прийняттям нового Земельного кодексу України 2001 року було законодавцем врегульовано питання виділення земельних ділянок в оренду під гаражне будівництво. Тому, відповідач вважає, що питання законності-незаконності реєстрації права власності на гараж має розглядатися в сукупності з питанням часу його будівництва (1990 рік) та наявних підстав в цей час.

Суд при ухваленні рішення дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача, в тому числі, через значний суспільний інтерес та неабияке виняткове значення для територіальної громади Подільського району м. Києва будівництво метрополітену. В той же час, суд не вказав норми права, які врегульовують питання звільнення земельної ділянки та приведення її у попередній стан через суспільний інтерес. Натомість, вилучення земельних ділянок та об?єктів нерухомого майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності врегульоване Законом України «Про відчуження земельних ділянок, інших об?єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності», який передбачає виплату компенсації власнику об`єкта у разі примусового вилучання такого майна з мотивів суспільної необхідності. Київська міська рада більше 30 років не ставила під сумнів законність користування гаражним автокооперативом «Вікторія» земельною ділянкою на АДРЕСА_1 та будівництво на ній гаражів. І лише в 2020 році Київська міська рада в зв`язку з початком будівництва станції Сирецько-Печерської лінії Київського метрополітену та затвердженням розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 11.07.2018 № 1216 проекту «Будівництво дільниці Сирецько-Печерської лінії метрополітену від станції «Сирець» на житловий масив Виноградар з електродепо у Подільському районі», враховуючи суспільний інтерес та захист інтересів територіальної громади міста Києва звернулася до Подільського районного суду міста Києва з вказаним позовом. Посилалась на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 201/2288/2 (т. 2 а.с. 170-185).

Не погодившись з рішенням районного суду, 19 січня 2024 року представник приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Падалки Р.О. - адвокат Каравасілі Х.М. подала до суду апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог (т. 2 а.с. 196-207).

На обґрунтування зазначала, що рішення ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права. Суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи. Вказувала, що за основув оскаржуване рішення судом взято обґрунтування позивача, наведене у позові щодо незаконності користування відповідачами земельною ділянкою, з огляду на відсутність рішення Київської міської ради про її надання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 або ТОВ «КУРСОР-АВТО», здійснення реєстрації права власності на гараж за відповідачами без документу, що підтверджує присвоєння йому поштової адреси. У той же час, судом не досліджено та не надано оцінки іншим доказам, наявним в матеріалах справи, які підтверджують протилежне.

Так, 03жовтня 1985 року виконавчим комітетом Київської міської ради народних депутатів було прийняте рішення № 985 «Про будівництво в XII п`ятилітті зблокованих, одно-двоповерхових кооперативних гаражів та відкритих стоянок для транспортних засобів, належних громадянам, на замовлення Київської міської ради добровільного товариства «Автолюбитель УРСР» у відповідності з рішенням виконкому міськради від 17 серпня 1985року № 516 «Про заходи щодо розвитку послуг з ремонту будинків, будівництву споруд для садівничих товариств, гаражів та інших будов за замовленням населення у 1986-1990 роках і в період до 2000 року», згідно з яким планувалося будівництво 100 гаражів. На підставі рішення виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 31березня 1988року № 316 «Про будівництво блокованих, одно-двоповерхових кооперативних гаражів та відкритих стоянок для транспортних засобів, належних громадянам» було прийняторішення про збільшення кількості місць на автостоянці по проспекту Правди у м. Києві до 500. 04червня 1997 року було засновано (створено) автокооператив «Вікторія» за наступною адресою: АДРЕСА_2 . Згідно довідки № 8 від 14 січня 2016 року, яка видана гаражним автокооперативом «Вікторія» вбачається, що гараж № НОМЕР_1 (І поверх, літ. «А», ряд № НОМЕР_2 ), який належить ОСОБА_1 , що є членом гаражного автокооперативу «Вікторія» та яка сплатила гаражному кооперативу суму паю в повному обсязі, побудовано господарчим способом та введено в експлуатаціюв 1990 році. Згідно з даними міського земельного кадастру, земельна ділянка площею 1,4548 га обліковий код: 91:066:0005, на АДРЕСА_1 , на якій знаходиться спірне майно, обліковується за гаражним кооперативом «Вікторія». Вказувала, що реєстрація гаражного автокооперативу «Вікторія» могла мати місце лише за умови надання згоди відповідного державного органу, землевласника або землекористувача на користування земельною ділянкою за адресою реєстрації кооперативу ( АДРЕСА_1 ), оскільки спорудження та експлуатація гаражів є основним напрямком діяльності гаражного кооперативу та безпосередньою підставою його створення. Крім того, розпорядженням Київського міського голови № 969-мг від 03.08.2001 «Про погодження місць розташування об?єктів» гаражному автокооперативу «Вікторія» було погоджено місце розташування автостоянки на АДРЕСА_1 на землях міської забудови орієнтовною площею 1,045 га.

У подальшому, на підставі рішення Київської міської ради від 23.10.2013 року № 342/9830 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гаражному автокооперативу «Вікторія» на АДРЕСА_1 для експлуатації та обслуговування гаражів та автостоянки» гаражному автокооперативу «Вікторія» було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 орієнтовною площею 1,45 га в короткострокову оренду на 5 років для експлуатації та обслуговування гаражів та автостоянки. Матеріали справи не містять доказів відмови Київською міською радою у прийнятті рішень в наданні у користування зазначеної земельної ділянки гаражному автокооперативу «Вікторія». З урахуванням цього, вважала, що оскільки Гаражним автокооперативом «Вікторія» розпочато процедуру оформлення права користування земельною ділянкою на АДРЕСА_1 , за погодженням з позивачем у справі - Київською міською радою, то є неприпустимим вчинення цим ж органом дій направлених на позбавлення права на нього, з огляду на фактичне, відкрите користування ним земельною ділянкою більше 20 років. Такі дії уповноваженого органу - Київської міської ради слід кваліфікувати як порушення принципу «належного урядування», який є проявом принципу верховенства права.

Зазначала, що з огляду на наявність права користування у гаражного автокооперативу «Вікторія» земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , та вчинення нею дій, направлених на продовження користування нею, шляхом її відведення Київською міською радою для потреб гаражного автокооперативу «Вікторія», судом першої інстанції неправомірно встановлено факт самовільного зайняття земельної ділянки. При цьому, судом першої інстанції також не враховано, що земельна ділянка :91:066:0005, що обліковується за ГБК «Вікторія», не можебути передана окремому члену гаражного автокооперативу під своїм гаражем, оскільки він має спільні з іншими гаражами під`їзди, огорожу, стінки тощо. Індивідуальним є тільки в`їзд у гараж. Таким чином, судом першої інстанції в результаті не дослідження, зокремаінформаційної довідки № 305326404, матеріалів реєстраційних страв, даних міського земельного кадастру, рішення Київської міської ради від 23.10.2013 року № 342/9830 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гаражному автокооперативу «Вікторія» на АДРЕСА_1 для експлуатації та обслуговування гаражівавтостоянки» необґрунтовано встановлено наявність у діях ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ТОВ «КУРСОР-АВТО» ознак самовільного зайняття земельної ділянки.

Стверджувала, що документом, що підтверджує присвоєння адреси спірному гаражу є довідка ГБК «Вікторія», що міститься у матеріалах справи, актуальні відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про реєстрацію ГБК «Вікторія» та інформація, зазначена в Публічній кадастровій карті. У той же час, районним судом в результаті нездійснення дослідження та оцінки матеріалів справи, зокрема, довідки № 8 від 14 січня 2016 року на факт наявності реквізитів, необхідних для ідентифікації об`єкта нерухомого майна та визначення місця його розташування на місцевості, неправильно установлені обставини, які мають значення для справи, а саме незаконність проведеної реєстрації відповідачем-2 права власності на спірне майно за відповідчаем-1 без документу, що підтверджує присвоєння йому поштової адреси. Вважала рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Зеленової Є.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12.02.2016 № 28215885 про реєстраціюприватної власності на спірне майно за ОСОБА_1 здійсненим у повній відповідності вимогам законодавства України.

Звертала увагу, що у разі реєстрації права власності на гараж, на підставі договору купівлі-продажу, законодавством не вимагається надання державному реєстратору документів, що підтверджує наявність у нього права власності чи права користування земельною ділянкою та присвоєння йому поштової адреси. Вважала, що державний нотаріус Київського ділянка кастрований міського нотаріального округу Пилипчук О.І. та приватний нотаріус Київського ділянка кастрований міського нотаріального округу Шевченко О.І., встановивши повноту, правильність та належність документів, поданих для реєстрації права на нерухоме майно відповідно до Закону, та прийшовши до висновку про відсутність підстав для зупинення чи відмови реєстрації, правомірно та законно здійснено державну реєстрацію права власності на гараж № НОМЕР_1 (І поверх, літ. «А», ряд № НОМЕР_2 ), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Крім того, оскільки відомості про гараж, що передавався у статутний капітал, уже були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, гараж не перебував у спільній власності та передавався фізичною особою, для вчинення даної реєстрації, згідно з п. 48 Порядку реєстратору мало бути подано акт приймання-передачі майна або інший документ, що підтверджує факт передачі такого майна. Так, ТОВ «Курсор-Авто» для державної реєстрації права власності на гараж № НОМЕР_1 (І поверх, літ. «А», ряд № НОМЕР_2 ), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 були подані Відповідачу 7: акт приймання передачі нерухомого майна в рахунок внеску до статутного капіталу ТОВ «Курсор-Авто», серія та номер 2594, 2595, виданий 02.07.2021. Отже, враховуючи положення Порядку, приватний нотаріус КМНО Падалка Р.О., правомірно та законно прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07.07.2021 № 591337060 про реєстрацію нерухомого майна за ТОВ «КУРСОР-АВТО».

Звертала увагу, що Київською міською радою заявлено вимогу про звільнення земельної ділянки орієнтовною площею 18 га, без встановлення її точної площі, місця розташування та її конфігурації. Відповідно до постанови Верховного Суду від 19.04.2017 № 6-129ц17, «вирішуючи питання про знесення нерухомого майна, суди в кожному випадку з`ясовують, яку частину земельної ділянки займає споруджена будівля, її розмір і конфігурацію, яка частина будівлі підлягає знесенню, чи не вплине знесення окремих конструктивних елементів будинку на його міцність і безпечність. За необхідності з`ясування питань, що виникають при розгляді справи і потребують спеціальних знань, суд має право призначити експертизу». Відповідно до постанови Верховного Суду від 21 січня 2019 року № 910/22093/17, « звертаючись із вимогою про зобов`язання відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку орієнтованою площею 0,2388 га на вул. Автотранспортній фактичних меж такої земельної ділянки з її точними координатами, точним розташуванням і точним розміром КМР не довела, що унеможливлює висновок про самовільне зайняття конкретної земельної ділянки або її частини» У порушення вищевказаних висновків Верховного Суду, суд першої інстанції не з`ясував, яку частину земельної ділянки займає спірне майно (його площу), а також його місце розташування на земельній ділянці з визначеною конфігурацією, враховуючи що таке майно знаходиться на першому поверсі, та яке визначено буквою А.

Посилаючись на правові позиції Верховного Суду в постановах від 02 червня 2021 року в справі № 509/11/17, вид 27 квітня 2022 року у справі /№ 521/21538/19, від 15 березня 2023 року у справи № 201/2288/20, від 15 листопада 2023 року у справі № 916/1174/22 вважала, що КМР обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, що є самостійною підставою для відмови у позові, що не було враховано судом першої інстанції.

Крім того, для реалізації права на судовий захист, 09 травня 2023 року приватним нотаріусом КМНО Падалкою Р.О. було подано відзив на позов з наведеним детальним обґрунтуванням незаконності вимог позивача. Проте, судом взагалі не надано оцінки аргументам наведеними приватним нотаріусом КМНО Падалкою Р.О. Оскаржуване судове рішення містить лише доводи КМР, на підставі яких задоволено позов. Таким чином, суд порушив його право на справедливий розгляд справи.

Судом першої інстанції порушено принцип неприпустимості позбавлення права власності та здійснено неправильне тлумачення положення законодавства щодо єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди (т.2 а.с. 196-207).

11 березня 2024 року до суду надійшов відзив від позивача, в якому останній просив апеляційні скарги залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін (т. 3 а.с. 2-42).

У судовому засіданні представники позивача ОСОБА_9 , ОСОБА_10 заперечували проти апеляційних скарг та просили відмовити в їх задоволенні.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені на зазначені ними адреси, тобто належним чином, про що у справі є докази. Повідомлення відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , державного реєстратора Зеленової Є.М., приватного нотаріуса Київського МНО Шевченко О.В., повернулись із відмітками працівників пошти про відсутність адресатів за зазначеними ними адресами, заяви про зміну адреси місця проживання (перебування) від вказаних осіб до суду не надходили. Представник апелянта ТОВ «КУРСОР-АВТО» - адвокат Опря Н.Л. подала до суду заяву в якій просила при розгляді справи апеляційним судом врахувати правові висновки Верховного Суду у постанові від 14 травня 2024 року у справі № 758/38/21. Завідувач Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Пилипчук О. надіслано заяву з проханням розглянути справу за відсутності представника (т. 3 а.с. 50-68, 70-86, 94-111, 119-139).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22).

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Зважаючи на вимоги п. 2 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що скарги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, Виконавчим комітетом Київської міської ради народних депутатів 03 жовтня 1985 року було прийняте рішення № 985 «Про будівництво в ХІІ п`ятилітці зблокованих, одно-двоповерхових кооперативних гаражів та відкритих стоянок для транспортних засобів, належних громадянам, на замовлення Київської міської ради добровільного товариства «Автолюбитель УРСР» відповідно до рішення виконкому міськради від 17 серпня 1985 року №516 «Про заходи щодо розвитку послуг з ремонту будинків, будівництву споруд для садівничих товариств, гаражів та інших будов за замовленням населення у 1986-1990 роках і в період до 2000 року», згідно з яким планувалося будівництво 100 гаражів (т. 1 а.с. 104).

На підставі рішення виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 31 березня 1988 №316 «Про будівництво зблокованих, одно-двоповерхових кооперативних гаражів та відкритих стоянок для транспортних засобів, належних громадянам» було прийнято рішення про збільшення кількості місць на автостоянці по проспекту Правди у м. Києві до 500 місць (т. 1 а.с. 105).

Згідно з п.4.2. рішення від 31 березня 1988 року №316 виконавчим органом місцевої ради було вирішено зобов`язати забудовника межі земельних ділянок, які відводяться цим рішенням, визначити в ГоловАПУ виконкому міськради після погодження та затвердження в установленому порядку проектної документації (т. 1 а.с. 105).

З Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що по АДРЕСА_1 знаходиться гаражний автокооператив «Вікторія», який створено 04 червня 1997 року (т. 1 а.с. 103).

На підставі рішення Київської міської ради від 23 жовтня 2013 року №342/9830 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Гаражному автокооперативу «Вікторія» на АДРЕСА_1 для експлуатації та обслуговування гаражів та автостоянки» Гаражному кооперативу «Вікторія» було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на Правди, 39 у Подільському районі міста Києва орієнтовною площею 1,45 га в короткострокову оренду на 5 років для експлуатації та обслуговування гаражів та автостоянки згідно з планом-схемою. Як вбачається з плану-схеми, обліковий код такої земельної ділянки: 91:066:005к (т. 1 а.с. 108).

Зі змісту довідки № 8 від 14 січня 2016 року, виданої Гаражним автокооперативом «Вікторія» вбачається, що ОСОБА_1 є членом Гаражного автокооперативу «Вікторія». Рішенням загальних зборів № 2 від 05 червня 1990 року ОСОБА_1 є власником гаражу № НОМЕР_1 ряд 2 площею 18,0 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 . Гаражний бокс побудовано господарчим способом та введено в експлуатацію в 20 грудня 1988 році. Сума паю в розмірі 1 500,00 грн. станом на 2015 рік сплачено в повному обсязі (т. 2 а.с. 25).

29 грудня 2015 року на гараж № НОМЕР_1 ряд АДРЕСА_3 » було виготовлено технічний паспорт (т. 1 а.с. 26-27).

Згідно з розпорядженням Київського міського голови від 03 серпня 2001 року № 969-г «Про погодження місць розташування об`єктів» Гаражному автокооперативу «Вікторія» було погоджено місце розташування автостоянки на АДРЕСА_1 , на землях міської забудови орієнтовною площею 1,045 га, за умови виконання п.10.1. цього розпорядження.

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно:

право власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна - гараж № НОМЕР_1 (І поверх літ. «А» ряд 2), загальною площею 18 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , було зареєстровано 08 лютого 2016 року державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Зеленовою Є.М. на підставі довідки № 8, виданої 14 січня 2016 року Гаражним автокооперативом «Вікторія»;

право власності ОСОБА_2 на об`єкт нерухомого майна - гараж № НОМЕР_1 (І поверх літ. «А» ряд 2), загальною площею 18 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , було зареєстровано 24 листопада 2016 року Чотирнадцята київська державна нотаріальна контора, Київський МНО, ОСОБА_11 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 1-1068, виданий 24 листопада 2016 року Чотирнадцятою Київської державної нотаріальною конторою;

право власності ОСОБА_3 на об`єкт нерухомого майна - гараж № НОМЕР_1 (І поверх літ. «А» ряд 2), загальною площею 18 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , було зареєстровано 14 квітня 2021 року приватним нотаріусом КМНО Шевченко О.В. на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 1407, виданий 14 квітня 2021 року приватним нотаріусом КМНО Шевченко О.В.;

право власності ТОВ «КУРСОР-АВТО» на гараж № 33 (І поверх літ. «А» ряд 2), загальною площею 18 кв.м. за адресою: м. Київ, проспект Правди, 39 в Гаражному автокооперативі «Вікторія» було зареєстровано 02 липня 2021 року приватним нотаріусом КМНО Падалкою Р.О. на підставі Акту приймання-передачі нерухомого майна в рахунок внеску до статутного капіталу, серія та номер 2594,2595, виданого 02 липня 2021 року (т. 1 а.с 24-28).

Згідно вказаного акту приймання-передачі нерухомого майна в рахунок внеску до статутного капіталу ТОВ «КУРСОР-АВТО» вбачається, що гараж № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_2 , площею 18 кв.м був переданий ОСОБА_3 , як одноосібним власником ТОВ «КУРСОР-АВТО», в рахунок його внеску до статутного капіталу цього товариства на підставі рішення №1/02-07 від 02 липня 2021 року (т. 2 а.с 55-56).

31 січня 2020 року Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) відповідно до Порядку здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 25 вересня 2003 року №16/890 проведено обстеження земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (обліковий код земельної ділянки: 91:066:0005) у Подільському районі міста Києва.

За результатами проведення обстеження вказаної земельної ділянки встановлено, що зазначені земельна ділянка огороджена парканом та охороняється, на ній розташовані індивідуальні збірно-розбірні та цегляні гаражі у загальній кількості 327 одиниць, двоповерхова будівля мийки автомобілів та будівля охорони. Інформація щодо державної реєстрації вказаної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі та державної реєстрації речових прав на неї в міському земельному кадастрі відсутня (т. 1 а.с. 32-39).

Звертаючись до суду з даним позовом, Київська міська рада посилалася на те, що будівництво спірного гаража, реєстрація права власності на нього за відповідачем ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та у подальшому за ТОВ «КУРСОР-АВТО», відбулася незаконно, оскільки Київська міська рада, яка є єдиним розпорядником земель комунальної власності міста Києва, жодних рішень щодо передачі вказаної земельної ділянки під будівництво жодному із відповідачів чи будь-яким іншим особам не приймала. Вважає, що ОСОБА_1 здійснила самочинне будівництво об`єкту нерухомого майна на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності територіальній громаді міста Києва та на підставі неналежних документів здійснила реєстрацію самочинно збудованого нерухомого майна. Зазначав, що вказані дії свідчать про намагання в незаконний спосіб заволодіти землями комунальної власності, які належать територіальній громаді міста Києва згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності».

Отже, у справі спір виник у правовідносинах щодо захисту прав Київської міської ради на земельну ділянку комунальної власності від порушення відповідачем ОСОБА_1 при здійсненні нею, на думку позивача, самочинного будівництва (частина четверта статті 376 ЦК України), власником якого на теперішній час є ТОВ «КУРСОР-АВТО».

Відповідач ТОВ «КУРСОР-АВТО» заперечуючи проти позову, посилався на те, що відповідно до довідки № 8 від 14 січня 2016 року станом на 2015 рік ОСОБА_1 сума паю 1500,00 грн. була сплачена в повному обсязі, а тому, користуючись правом встановленим ст.19-1 Закону України «Про кооперацію» остання зареєструвала право власності на гараж відповідно до вимог чинного законодавства. Щодо державної реєстрації права власності на гараж № НОМЕР_1 в Гаражному автокооперативі «Вікторія» за ТОВ «Курсор-Авто» стверджував, що жодних порушень не було, у зв`язку з чим доводи позивача про незаконну реєстрацію права власності на гараж за ТОВ «Курсор-Авто» є безпідставними та необґрунтованими. Вказував, що будівництво гаражів здійснювалося у відповідності та порядку, передбаченому законодавством того часу, що підтверджується рішеннями Виконавчого комітету Київської міської ради № 985 від 03 жовтня 1985 року та № 316 від 31 березня 1988 року. Підсумовуючи викладене, просив суд застосувати у справі строки позовної давності, оскільки на його думку Київська міська рада володіла інформацією про розташування на земельній ділянці 91:006:005 гаражів з моменту прийняття рішення № 342/9830 від 23 жовтня 2013 року, яким було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вказаної ділянки в короткострокову оренду на 5 років для експлуатації та обслуговування гаражів та автостоянки.

Вирішуючи позовні вимоги Київської міської ради заявлені до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Головного територіального управління юстиції в м. Києві Зеленової Є.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12 лютого 2016 року № 28215885 на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00 за ОСОБА_1 , визнання протиправним та скасування рішення державного нотаріуса Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори Київського міського нотаріального округу міста Києва Пилипчук О.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24 листопада 2016 року № 32523028 на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00 за ОСОБА_2 , визнання протиправним та скасування рішення державного нотаріуса Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори Шевченко О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14 квітня 2021 року № 57643180 на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00 за ОСОБА_3 , колегія суддів виходить з наступного.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Отже, обрання позивачем неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Частиною другою статті 376 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

У разі, коли право власності на самочинно побудоване нерухоме майно зареєстровано за певною особою без дотримання визначеного статтею 376 ЦК України порядку, задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на таке майно, або вимоги про скасування державної реєстрації прав, або вимоги про припинення права власності тощо у встановленому законом порядку не вирішить юридичну долю самочинно побудованого майна та не призведе до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна.

Отже, належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно.

У категорії справ, за обставинами яких певна особа неправомірно зареєструвала право власності на самочинно побудоване майно, неналежною є як вимога про скасування рішення (запису) про реєстрацію права власності, так і вимога про припинення права власності.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 листопада 2023 року у справі № 916/1174/22 (провадження № 12-39гс23).

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Згідно статті 51 ЦПК України належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 , як член Гаражного автокооперативу «Вікторія», якою повністю внесено пай, зареєструвала право власності на гараж № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_2 , що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується рішенням державного реєстратора Головного територіального управління юстиції в м. Києві Зеленової Є.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12 лютого 2016 року № 28215885.

В подальшому, за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на гараж № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_2 , що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24 листопада 2016 року № 32523028 Чотирнадцята Київська державна нотаріальна контора, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ, ОСОБА_11 .

Далі, за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на гараж № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_2 , що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14 квітня 2021 рок № 57643180 приватним нотаріусом КМНО Шевченко О.В.

Право власності ТОВ «Курсор-Авто» на гараж № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_2 , що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, за адресою: проспект Правди, 39 в місті Києві Гаражний автокооператив «Вікторія» було зареєстровано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалкою Р.О. на підставі рішення від 07 липня 2021 № 59133706, на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна в рахунок внеску до статутного капіталу ТОВ «Курсор-Авто», серія та номер 2594, 2595, виданого 02 липня 2021 року.

З викладеного вбачається, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не є власниками спірного гаража, вони не займають земельну ділянку, яку позивач просить звільнити та повернути.

Оскільки ефективним способом захисту прав власника земельної ділянки щодо усунення перешкод у користуванні нею з урахуванням обставин справи є вимога про знесення самочинного будівництва, належним відповідачем за такою вимогою є власник відповідної забудови, яким на час розгляду цієї справи був ТОВ «Курсор-Авто».

Проте, колегія суддів вважає, що позивач пред`явивши позов до ОСОБА_12 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 обрав спосіб захисту своїх прав який не є ефективним, оскільки фактично спірне майно вибуло із власності останніх та перебуває у власності ТОВ «Курсор-Авто».

Оскільки обрання позивачем неефективного способу захисту своїх прав є самостійними підставами для відмови у позові, відтак рішення Подільського районного суду міста Києва від 11 грудня 2023 року в частині задоволення позовної вимоги Київської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Головного територіального управління юстиції в м. Києві Зеленової Є.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12 лютого 2016 року № 28215885 на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00 за ОСОБА_1 , рішення державного нотаріуса Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Київського міського нотаріального округу міста Києва Пилипчук О.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24 листопада 2016 року № 32523028 на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00 за ОСОБА_2 , рішення державного нотаріуса Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори Шевченко О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14 квітня 2021 року № 57643180 на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00 за ОСОБА_3 , та в частині стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Київської міської ради судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового про відмову у вказаних вимогах.

Щодо позовних вимог до державного реєстратора управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в м. Києві Зеленової Є.М., державного нотаріуса Чотирнадцятої державної нотаріальної контори КМНО Пилипчук О.І., приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В., приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Р.О.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 30 січня 2019 року у справі №552/6381/17, від 13 березня 2019 року у справі №757/39920/15-ц, від 27 березня 2019 року у справі №520/17304/15-ц та інших звертала увагу на те, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі №369/14294/17 спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно.

Аналогічний висновок визначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі №823/2042/16.

Подібні за змістом висновки містяться в постановах Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (провадження № 14-397цс19) та від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16-ц (провадження № 14-445цс19).

Тож колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що вимоги до державного реєстратора, не підлягають до задоволення, так як він є неналежним співвідповідачем у справі, оскільки належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та стосовно якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Як вбачається із матеріалів справи, спір у позивача виник саме з набувачем нерухомого майна ТОВ «Курсор-Авто» щодо його права власності на гараж, щодо права Товариства на користування земельною ділянкою та правомірності дій щодо реєстрації за ним права власності на це майно, а не з приватним нотаріусом, який виконував функції державного реєстратора, тому колегія суддів приходить до висновку, що приватний нотаріус (державний реєстратор) є неналежним відповідачем у спірних правовідносинах та відповідно позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Щодо вимог Київської міської ради пред`явлених до ТОВ «КУРСОР-АВТО» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зобов`язання звільнити та повернути самовільно зайняту земельну ділянку, привівши її у придатний для використання стан, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь - який юридичний спір та будь - яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

За змістом частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Разом з тим відповідно до частин першої, другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, Київська міська рада просила визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Р.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07 липня 2021 року № 59133706 на об'єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, за ТОВ «Курсор-Авто»; зобов`язати ТОВ «Курсор-Авто» звільнити самовільно зайняту земельну ділянку орієнтовною площею 18,00 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (код ділянки 91:066:0005), та повернути її Київській міській раді, привівши у придатний для використання стан.

Колегія суддів вважає, що вказані вимоги позивача стосуються правомірності набуття та реєстрації за ТОВ «Курсор-Авто» права власності на нерухоме майно.

Отже, враховуючи суб`єктний склад спору згідно заявленим позовним вимогам в цій частині та предмет спору, колегія суддів приходить до висновку, що вказані позовні вимоги пред`явлені до ТОВ «Курсор-Авто» підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч.1 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги (ч.2 ст.377 ЦПК України).

З урахування встановлених судом апеляційної інстанції обставин справи та зазначених норм закону, колегія суддів вважає, що рішення Подільського районного суду міста Києва від 11 грудня 2023 року в частині задоволення позовних вимог Київської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Р.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07 липня 2021 року № 59133706 на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, за ТОВ «Курсор-Авто», зобов`язання ТОВ «Курсор-Авто» звільнити самовільно зайняту земельну ділянку орієнтовною площею 18,00 кв.м на АДРЕСА_1 (код ділянки 91:066:0005), повернення її Київській міській раді, привівши у придатний для використання стан та в частині стягнення з ТОВ «Курсор-Авто» на користь Київської міської ради судових витрат підлягає скасуванню, а провадження в справі в цій частині закриттю.

Відповідних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 12 червня 2023 року у справі № 676/7428/19 (провадження № 61-361сво22), від 14 травня 2024 року у справі № 758/38/21 (провадження № 61-10158св23) та від 26 червня 2024 року у справі № 758/13812/21 (провадження № 61-16457св23).

Апеляційний суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaariv. Finland, № 49684/99, § 2)).

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 377, 381-383 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КУРСОР-АВТО» та апеляційну скаргу Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Романа Олеговича - задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 11 грудня 2023 року в частині задоволення позовних вимог Київської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Головного територіального управління юстиції в м. Києві Зеленової Євгенії Михайлівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12 лютого 2016 року № 28215885 на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00 за ОСОБА_1 , визнання протиправним та скасування рішення державного нотаріуса Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Київського міського нотаріального округу м. Києва Пилипчук Олени Іванівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24 листопада 2016 року № 32523028 на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00 за ОСОБА_2 , визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольги Вікторівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14 квітня 2021 року № 57643180 на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00 за ОСОБА_3 , - скасувати та ухвалити в цій частині нове про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 11 грудня 2023 року в частині задоволення позовних вимог Київської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Романа Олеговича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07 липня 2021 року № 59133706 на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, за Товариством з обмеженою відповідальністю «КУРСОР-АВТО», зобов`язання Товариство з обмеженою відповідальністю «КУРСОР-АВТО» звільнити самовільно зайняту земельну ділянку орієнтовною площею 18,00 кв.м на АДРЕСА_1 (код ділянки 91:066:0005), повернути її Київській міській раді, привівши у придатний для використання стан, - скасувати та закрити провадження в справі в цій частині.

Роз`яснити Київській міській раді, що розгляд справи за позовом Київської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «КУРСОР-АВТО» про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зобов`язання звільнити та повернути самовільно зайняту земельну ділянку, привівши її у придатний для використання стан віднесено до господарської юрисдикції.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 31 жовтня 2024 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова