Провадження № 2/727/39/24
15 лютого 2024 року м.Чернівці
Шевченківський районний суд м.Чернівці у складі:
головуючої судді - Бойко М.Є.,
за участю секретаря судових засідань - Васківчук В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Чернівці, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, цивільну справу за позовом АТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредитні кошти та можливість ними розпоряджатися на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту.
Проте, ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 18.09.2023 року у неї утворилася заборгованість у розмірі 13 848, 95 грн., яка складається з наступного: 7983,21 грн. заборгованість за кредитом, 5865,74 грн.- заборгованість по відсоткам за користування кредитом.
Посилаючись на вищевикладене, АТ «Акцент-Банк» просило суд задовольнити позовні вимоги повністю.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 грудня 2023 року позовну заяву АТ «Акцент-Банк» прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив розгляд справи проводити в його відсутність.
Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним судовими повістками за місцем її реєстрації. Причини своєї неявки остання суду не повідомила, у строк, вказаний в ухвалі про відкриття провадження, відзиву на позовну заяву не подала.
За таких обставин, на підставі ст. 280 ЦПК України та зі згоди позивача, суд вважає можливим ухвалити заочне по справі. Крім того, суд вважає можливим, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства України.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Виходячи зі змісту цієї норми права, істотними умовами кредитного договору є предмет, сума, строк повернення та проценти за користування кредитним коштами.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За своєю правовою природою кредитний договір може бути публічним договором (стаття 633 ЦК України), договором приєднання (стаття 634 ЦК України).
За змістом статті 634 Цивільного Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ Акцент-Банк).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Як вбачається з матеріалів справи, 12.07.2019 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» (а.с.7), базова процентна ставка за кредитним лімітом, а також кредитний ліміт у цій анкеті заяві не встановлені.
До позовної заяви АТ «Акцент-Банк» долучено виписку за договором б/н від 12.07.2019 року за період з 12.07.2019 року по 18.09.2023 року (а.с.10).
Згідно довідки АТ «Акцент-Банк» ОСОБА_1 було видано кредитну картку № НОМЕР_1 зі строком її дії до грудня 2024 року (а.с.15).
Також позивач надав до суду довідку за лімітами за кредитним договором б/н від 12.07.2019 року за період з 12.07.2019 року по 18.09.2023 року, з якої вбачається, що 12.07.2019 року ОСОБА_1 встановлений кредитний ліміт у розмірі 8 900, 00 гривень, який 24.09.2021 року зменшено до 8 190,00 грн., 29.03.2023 року до 7 983,21 грн., а 22.06.2023 року знову збільшено до 8 000, 00 грн. (а.с. 16)
Крім того, до матеріалів справи додано позивачем Паспорт споживчого кредиту «Кредитна картка», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «АКЦЕНТ-БАНК» та витяг з тарифів, які відповідачкою не підписані (а.с.а.с.8,17,25).
Згідно з розрахунком заборгованості за договором № б/н від 12.07.2019 року, укладеним між Банком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 18.09.2023 року за останньою утворилася заборгованість у розмірі 13 848, 95 грн., яка складається з наступного: 7 983, 21 грн. заборгованість за кредитом, 5865,74 грн.- заборгованість по відсоткам за користування кредитом. (а.с.5-6)
З виписки по картці відповідачки вбачається, що ОСОБА_1 , користувалася кредитними коштами та частково сплачувала заборгованість за договором, що підтверджує факт укладення сторонами кредитного договору .
Також відповідачка не надала суду доказів, які спростовували б розрахунок заборгованості перед АТ Акцент-Банк та не довела відсутність у неї заборгованості за кредитом.
Таким чином, враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 12.07.2019 року, що утворилася станом на 18 вересня 2023 року, у розмірі 7 983 грн. 21 коп. - заборгованість за тілом кредиту є обгрунтованими, оскільки фактично отримані та використані позичальницею кошти в добровільному порядку АТ «Акцент-Банк» не повернуті, що вказує на порушення прав банку, які підлягають захисту через суд шляхом зобов`язання боржниці виконати свій відповідний обов`язок .
Щодо позовної вимоги про стягнення заборгованості по відсоткам суд зазначає наступне.
Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».
Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.
Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
Споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту й Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
З матеріалів справи вбачається, що в Анкеті-заяві від 12.07.2019 року року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку зазначені персональні дані відповідачки, а також міститься інформація про те, що позичальниця ознайомилася з договором про надання банківських послуг та погодилася з ним, а також з тим, що вона згідна отримати екземпляр договору про надання банківських послуг шляхом самостійного його роздрукування з офіційного сайту www.a-bank.com.ua. Також позичальниця висловила свою згоду, що дана заява, разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг у А-Банку, яка разом з Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розміщеними в рекламному буклеті, становлять договір про надання банківських послуг.
Додані до Анкети-заяви Умови та Правила відповідачкою не підписані, а тому у суду відсутні підстави вважати, що саме з цими документами ОСОБА_1 була ознайомлена.
03 липня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову в аналогічній справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа № 342/180/17).
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Вказані висновки Великої Палати Верховного Суду є обов`язковими до врахування судом.
Паспорт споживчого кредиту від 12.07.2019 року також не є документом, який може підтверджувати умови кредитування, оскільки з його змісту не вбачається умови якої саме кредитної картки погоджувалися сторонами, яку саме кредитну картку було отримано відповідачкою (тип кредитного продукту),а згідно частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, у зазначеному паспорті містяться застереження, у яких зазначається, що використання інших способів надання кредиту та/або зміна інших вище зазначених умов кредитування можуть мати наслідком застосування іншої реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача. Також у паспорті вказано, що зазначена у ньому інформація зберігає чинність та є актуальною до 01.01.2020 року.
Слід також зазначити, що ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачкою не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
Отже, надана позивачем копія паспорта споживчого кредита (а.с.8) не є доказом укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми.
Таким чином, у цій справі відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами.
Виходячи з вищевикладеного, позов підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як встановлено судом, позивач поніс судові витрати у вигляді судового збору за подання позовної заяви в сумі 2684, 00 грн. (а.с.36).
На підставі зазначеного та, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 280-282, 289, 354 ЦПК України, суд
Позов Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
В іншій частині позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.
Рішення може бути оскаржене до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення відповідно до вимог, встановлених ст.353-356 ЦПК України.
Суддя М. Є. Бойко