РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2024 року

м. Рівне

Справа № 569/10070/23

Провадження № 22-ц/4815/846/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.,

секретар судового засідання: Хлуд І.П.,

за участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 , від імені якого діє адвокат Щербяк Юлія Василівна, на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Рівненської міської ради, треті особи: ОСОБА_4 , Приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Хомутовський Віталій Станіславович про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,

в с т а н о в и в:

В червні 2023 року до Рівненського міського суду Рівненської області надійшла позовна заява ОСОБА_3 до Рівненської міської ради, третя особа Приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Хомутовський Віталій Станіславович про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1997 року і по листопад 2022 року проживав разом з ОСОБА_5 1945 року народження однією сім`єю без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство за адресою: АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла. Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на нерухоме майно яким вона володіла у вигляді квартири за адресою: АДРЕСА_1 та квартири за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_3 , з 03 лютого 2004 року (по теперішній час) зареєстрований за адресою: квартира АДРЕСА_3 . Однак, з 1997 року фактично проживав в квартирі АДРЕСА_4 разом з ОСОБА_5 до дня її смерті. Починаючи з 1997 року по день смерті ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) вони жили, як одна сім`я: спільно придбавали усе необхідне для побуту майно, спільно вирішували питання життєзабезпечення їхньої сім`ї, витрачали кошти на спільні цілі, спільно здійснювали ремонт житла, спільно проводили дозвілля, святкували дні народження та інші події. Вважаючи ОСОБА_5 своєю дружиною, позивач звернувся до Приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Хомутовського В.С. із заявою про прийняття спадщини, але в усному порядку нотаріус, роз`яснив, що в зв`язку з тим, що в офіційному шлюбі позивач з ОСОБА_5 не перебували, а факт спільного проживання судом не встановлений, позивач не може отримати свідоцтво на спадщину. Факт спільного проживання однією сім`єю підтверджується тим, що в позивача знаходяться наступні оригінали документів на квартиру АДРЕСА_3 : Технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_3 - Договір купівлі-продажу квартири від 26.11.2002 року - Договір найму квартири від послуг - Будинкова книга 27.01.2003 р., Договір про надання послуг з опалення та гарячого водопостачання №9063. Також факт спільного проживання підтверджується спільними фотографіями позивача з ОСОБА_5 орієнтовно в 2012, 2014 та 2020 році.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 квітня 2024 рокуу задоволенні позову відмовлено.

На вказане рішення суду ОСОБА_3 , від імені якого діє адвокат Щербяк Юлія Василівна, подав апеляційну скаргу, де покликається на його незаконність і необґрунтованість, які полягали у неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Апелянт зазначає, що висновки суду про недоведеність спільного проживання, ведення господарства, наявності спільного бюджету суперечать матеріалам справи, які містять копію будинкової книги з якої вбачається, що позивач був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 з 28.01.2003 року; квитанції на оплату комунальних послуг; інші письмові докази.

Факт проживання також підтверджується постановою від 20 травня 2022 року по справі 569/5656/22 де суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_4 в АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 вчинив домашнє насильство відносно своєї співмешканки ОСОБА_5 . Вказана постанова має преюдиційне значення.

Судом не враховано відсутності інших спадкоємців за законом та того, що на момент смерті позивач перебував за кордоном.

Крім того вказує, що в матеріалах справи відсутні відомості про місце смерті ОСОБА_5 у будинку для людей похилого віку.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в місті Рівне, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 25.11.2022 року.

18.05.2023 року ОСОБА_3 звернувся до приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Хомутовського В.С. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 . Однак нотаріусом було в усному порядку роз`яснено, що в зв`язку з тим, що в офіційному шлюбі позивач з ОСОБА_5 не перебували, а факт спільного проживання судом не встановлений, позивач не може отримати свідоцтво на спадщину.

В матеріалах справи наявна копія спадкової справи №11/2023 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 , заведена 05.04.2023р. приватним нотаріусом Хомутовським В.С.

Відповідно до копії заповіту від 04.11.2022 року ОСОБА_5 заповіла ОСОБА_4 належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_4 .

Відповідно до інформаційної довідки №72053878 від 05.04.2023 р. після смерті ОСОБА_5 (яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ) заведено спадкову справу номер у спадковому реєстрі 70490944, номер у нотаріуса 11/2023, місце заведення Рівненська обл., приватний нотаріус Хомутовський В.С.

Відповідно до заяви від 15.03.2023 року ОСОБА_4 , вбачається, що спадщину після смерті ОСОБА_5 вона приймає.

В матеріалах справи наявний договір від 27.01.2003 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про найм кімнати по АДРЕСА_2 .

Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.

Відповідно до статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частинами 1 - 2 статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99, обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права й обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно із частиною першою статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно зі статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)».

Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.

Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.

Домогосподарством є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання (Постанова ВС від 30 червня 2021 року у справі №705/938/19).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З приписів ст.ст. 76, 77, 78, 79, 80, 81 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Суд першої інстанції встановив, що позивач не надав належних, обґрунтованих та достатніх доказів на підтвердження того, що він із ОСОБА_5 були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, що підтверджують сукупність обставин, необхідних для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

На підтвердження факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу позивач посилався на показання свідків та спільні фотографії.

Разом із тим, слід відзначити, що згідно з усталеною судовою практикою самі лише показання свідків та фото не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю.

З договору купівлі продажу квартири від 26.11.2002 року вбачається, що ОСОБА_5 придбала у власність квартиру АДРЕСА_3 (а.с. 9).

27.01.2003 року ОСОБА_5 здала вказану квартиру в найм ОСОБА_3 , що підтверджується Договором про найм №28 (а.с. 12).

Відповідно до записів у будинковій книзі 28.01.2003 року за адресою цієї ж квартири було зареєстровано місце проживання ОСОБА_3 як тимчасове, а з 03.02.2004 року як постійне (а.с. 11).

Оцінюючи такі обставини колегія суддів вважає, що такий підхід до оформлення підстав для проживання вказує на наявність між сторонами ділових відносин, а не характерних подружжю.

Крім цього як вбачається з Свідоцтва про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 шлюб розірвано 19 грудня 2002 року, тобто на момент придбання квартири позивач був у шлюбі, а договір купівлі-продажу не містить відомостей про іншого покупця або ж походження коштів, відтак спільне придбання майна не підтверджене, що знову ж таки вказує на діловий характер відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у 2003 - 2004 роках.

Договір про надання послуг з опалення та гарячого водопостачання №9063 укладався з ОСОБА_5 (а.с. 13). Всі квитанції та рахунки на оплату комунальних послуг як за адресою АДРЕСА_2 так і АДРЕСА_1 містять найменування платника ОСОБА_5 (а.с. 54 - 81). Відтак такі докази не підтверджують спільне утримання майна.

В матеріалах справи також відсутні відомості про формування спільного бюджету, доходи ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , здійснення ним внесків на банківський рахунок, або витрати, які б відповідали загальновизнаним уявленням про забезпечення побуту.

З копії паспорта для виїзду за кордон вбачається, що ОСОБА_3 систематично виїздив за межі України з 2020 року по 2023 рік, зокрема з 25.06.2022 року по 27.11.2022 року, тобто за п`ять місяців до смерті ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) (а.с. 165), проте позивачем не надано жодних доказів про грошові перекази або листування, що також ставить під сумнів твердження про наявність сімейних стосунків.

Щодо постанови Рівненського міського суду Рівненської області від 20 травня 2022 року у справі №569/5656/22 за змістом якої ОСОБА_3 вчинив домашнє насильство відносно своєї співмешканки ОСОБА_5 , то колегія суддів не вважає такий доказ достатнім для встановлення заявленого позивачем факту.

Відповідач та третя особа не брали участі у справі про адміністративне правопорушення, один зафіксований факт не охоплює весь досліджуваний період, а саме по собі застосоване в постанові поняття "співмешканець" не вказує на наявність всіх ознак притаманних для шлюбних відносин.

Відтак колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про недоведеність позивачем факту проживання з ОСОБА_5 однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , від імені якого діє адвокат Щербяк Юлія Василівна, залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст виготовлено 26 вересня 2024 року.

Судді: Боймиструк С.В.

Гордійчук С.О.

Шимків С.С.