ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1233/24Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/1977/24 Категорія: 304090000 Позарецькаї С.М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Сіренка Ю.В., Василенко Л.І., Новікова О.М.

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр»,

відповідач ОСОБА_1 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_1

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Мисан Василя Миколайовича на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 травня 2024 року, у складі судді Позарецької С.М., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У березні 2024 року ТОВ «Споживчий центр» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обгрунтування позовних вимог вказувало, що між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 11.11.2022 укладено кредитний договір (оферти) №11.11.2022-100002239, за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 6000 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 11.11.2022, строком на 42 дні.

Враховуючи факт отримання ОСОБА_1 11.11.2022 кредитних коштів у розмірі 6000 грн. 00 коп. - ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі.

У свою чергу, позивач наголошував на тому, що ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату подачі позовної заяви, утворилась заборгованість у розмірі 12 720 грн. 00 коп., що складається з: заборгованості по тілу кредиту у розмірі 6000 грн. 00 коп., заборгованості по процентам у розмірі 6720 грн. 00 коп.

Позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 12720 грн. 00 коп. та суму сплаченого судового збору у розмірі 2422 грн. 40 коп.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 травня 2024 року позов задоволено частково. Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №11.11.2022-100002239 від 11.11.2022: заборгованість за тілом кредиту 6000 грн. 00 коп., заборгованість за відсотками 5040 грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 2102 грн. 64 коп., а всього 13142 грн. 64 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Суд рішення мотивував тим, що позивачем доведено належними, достатніми та допустимими доказами надання відповідачу кредиту в сумі 6 000 грн, та неналежне виконання останнім взятих на себе зобов`язань з погашення кредитної заборгованості за тілом кредиту в сумі 6000 грн та відсотками за користування кредитними коштами в сумі 5040 грн. Крім того, визначаючи розмір заборгованості за відсотками, суд вказав, що до стягнення з позичальника підлягають лише відсотки за користування кредитними коштами, які нараховані за період з 11.11.2022 по 22.12.2022 (42 дні), оскільки відсотки не можуть нараховуватись після закінчення строку договору. Водночас, суд зауважив, що позивачем не доведено факт нарахування процентів за вказаний період за фіксованою ставкою «Стандарт», тобто у розмірі 3 % за 1 календарний день користування кредитом.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Мисан В.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати в частині задоволених позовних вимог, в позові відмовити повністю, судові витрати покласти на позивача.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів отримання відповідачем кредиту в сумі 6000 грн. Номер мобільного телефону НОМЕР_1 , вказаний у матеріалах справи, не належить відповідачу.

Позивач не надав суду копію ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, а саме надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту.

Скаржник вважає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості в розмірі 12 720 грн суперечить Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором.

Наголошує на тому, що позивачем не надано доказів отримання позичальником примірника договору про споживчий кредит, а також відсутній паспорт споживчого кредиту, що суперечить вимогам ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування»

Скаржник зазначає про відсутність доказів на виконання позивачем вимог ч.2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Також, представник відповідача зауважує про безпідставне незастосування судом положення ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та внаслідок цього помилкове стягнення з відповідача судового збору.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Споживчий центр» просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та судові витрати покласти на скаржника, мотивуючи тим, що в матеріалах справи наявні докази про перерахування відповідачу кредитних коштів, зокрема, квитанції Liqpay № про перерахування коштів від 11.11.2022, яка містить номер, дату здійснення операції, суму видачі коштів, призначення платежу.

Крім того, представник позивача вказує на те, що відповідачем самостійно додано номер платіжної картки, на яку він бажав отримати кредитні кошти, і на яку ним було отримано суму кредиту в розмірі 6000 грн.

Не погоджується представник позивача і з доводами скаржника щодо невідповідності суми розрахунку заборгованості та даними таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором, оскільки розрахунок, що вказаний у Таблиці, відображає орієнтовану реальну річну процентну ставку та орієнтовану загальну вартість кредиту для споживача, у випадку проведення оплат в строки, встановлені умовами кредитного договору.

Інформація щодо підстав нарахування процентів за користування кредитними коштами міститься безпосередньо у кредитному договорі.

Щодо доводів скаржника про відсутність доказів про дозвіл на здійснення позивачем господарської діяльності з надання фінансових послуг, представник позивача спростовує наявністю ліцензії, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг на підставі розпорядження №438 від 28.02.2017.

Інші доводи апеляційної скарги позивач вважає недоведеними, оскільки відповідач сам факт укладення кредитного договору не оспорює.

Відповідно до положень ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 29 липня 2024 року призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 травня 2024 року відповідає вказаним вимогам.

Судом встановлено, що 11.11.2022 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір (оферти) №11.11.2022-100002239. Вказаний договір укладений в електронному вигляді.

Відповідно до умов договору відповідачу надано кредит у розмірі 6000грн. 00коп., що підтверджується квитанцією про отримання коштів від 11.11.2022, строком на 42 календарних дні за процентною ставкою «Економ»/«Стандарт».

Пунктом 3.1. договору передбачено, що кредитор зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п 4.1. договору, кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача.

Згідно з п. 4.5 Договору орієнтовна реальна річна процентна ставка за кредитом становить 75979 %. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача 11 040 грн.

У заявці, яка є невід`ємною частиною договору, визначено, що первинний період користування кредитом 14 днів з дня його надання. Черговий період користування кредитом кожні наступні 14 днів з дня закінчення первинного періоду. Період користування ставкою «Економ» - період фактичного користування кредитом, протягом якого застосовується процентна ставка «Економ», який розпочинається у день, наступний за днем сплати позичальником повністю всіх процентів, нарахованих на дату платежу, та закінчується через 14 днів.

Ставка "Економ" фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2% за 1(один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду та протягом періоду "Економ".

Ставка "Стандарт" - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 3% за 1(один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім первинного періоду та періоду "Економ". Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку.

Проценти розраховуються шляхом множення Кредиту (залишку кредиту у разі його дострокового часткового повернення) на кількість днів користування кредитом/залишком кредиту та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді.

11.11.2022 відповідачем підписано, за допомогою одноразового ідентифікатору F973, заявку на отримання кредиту, в якій викладені умови надання позивачем ТОВ«Споживчий центр» кредитних коштів відповідачу, таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором №11.11.2022-100002239 від 11.11.2022, в якій відображені: дата видачі кредиту/дата платежу, кількість днів у розрахунковому періоді, чиста сума кредиту/сума платежу за розрахунковий період, сума кредиту за договором/погашення суми кредиту, проценти за користування кредитом, реальна річна процентна ставка, загальна вартість кредиту, а також підписано Оферту, яка є пропозицією укладення кредитного договору №11.11.2022-100002239 від 11.11.2022, в якій викладені умови отримання відповідачем кредитних коштів від ТОВ«Споживчий центр».

Відповідно до заявки на укладення кредитного договору та додатку до анкети позичальника, відповідач особисто зазначив свій номер мобільного телефону НОМЕР_1 , як пріорітетний для отримання повідомлень, на який йому було надіслано одноразовий ідентифікатор F973 для підписання та укладення договору.

Крім того, у додатку до анкети, яку заповнив ОСОБА_1 для отримання кредиту, позичальник визначив суму кредиту, яка його цікавила, вказав місце роботи, та близьких осіб із зазначенням їх номерів мобільного телефону (а.с.6).

У заявці позичальник зазначив реквізити електронного платіжного засобу для перерахування йому коштів: 4441-11хх-хххх-1292.

Відповідно до пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), заявки від 11.11.2022, відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), ТОВ «Споживчий центр» підтвердило укладення електронного кредитного договору з відповідачем, яке оформлено підтвердженням кредитного договору на ім`я ОСОБА_1 , що є невід`ємною частиною договору (а.с.12).

Такі встановлені судом фактичні обставини у справі.

Правове регулювання спірних правовідносин наступне.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Статтею 3 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 36 КПК України та ст. 79 КАС України.

За змістом ст. 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 11.11.2022 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено договір №11.11.2022-100002239 про надання кредиту (далі договір), у формі електронного документу, який було підписано з використанням позичальником ОСОБА_1 електронного підпису одноразовим ідентифікатором F973.

З досліджених судом доказів встановлено, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.

Оскільки даний договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, та ОСОБА_1 підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, то без отримання відповідного ідентифікатора на номер мобільного телефону, який ним особисто зазначений, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі №234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21).

Отже, факт укладення договору між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 підтверджується достатніми та належними доказами, наданими позивачем, які було досліджено судом першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», договір підписаний електронним підписом прирівнюється до договору укладеного у письмовій формі.

Відповідно до заявки, яка є невід`ємною частиною кредитного договору, позичальником вказано реквізити належного йому електронного платіжного засобу для перерахування коштів за договором: 4441-11ХХ-ХХХХ-1292.

Виконання ТОВ «Споживчий центр» взятих на себе зобов`язань по договору з перерахування та отримання позичальником кредитних коштів в сумі 6000 грн на картку 444111*92 підтверджується квитанцією платіжної системи Liqpay № (а.с.15).

Отже, доводи скаржника про ненадання позивачем доказів щодо перерахування ТОВ «Споживчий центр» та отримання відповідачем кредитних коштів в сумі 6000 грн не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи.

Колегія суддів критично оцінює доводи скаржника щодо недоведення належності номеру мобільного телефону НОМЕР_1 позичальнику, оскільки саме цей номер мобільного телефону ОСОБА_1 зазначив у додатку до анкети позичальника як основний номер телефону, на який потім надійшов номер одноразового ідентифікатору, за допомогою якого позичальник здійснив підписання додатку до анкети, таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором, пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) та заявки. Отже, за відсутності у позичальника вказаного номеру мобільного телефону на момент укладення кредитного договору, вказані дії з укладення кредитного договору неможливо було б вчинити.

У позовній заяві ТОВ «Споживчий центр» наведено розрахунок заборгованості за кредитом, який складається з: 6000 грн тіло кредиту, проценти 6720 грн.

Суд першої інстанції, при визначенні розміру заборгованості по процентам, дійшов правильного висновку про недоведеність позивачем застосування процентної ставки стандарт, в зв`язку з чим розмір процентів за користування кредитними коштами в межах строку дії кредиту склав 5040 грн, з урахуванням процентної ставки «Економ».

Відповідачем не надано доказів на спростування розміру заборгованості, як не надано належних та допустимих доказів на підтвердження виконання ним зобов`язань у повному обсязі.

Отже, розмір заборгованості, який утворився внаслідок невиконання ОСОБА_1 зобов`язань з вчасного повернення кредитних коштів з процентами за користування, визначений судом з урахуванням процентної ставки «Економ» повністю узгоджується з розміром загальної вартості кредиту, наведеним у таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором, який підписано позичальником. Тобто, судом першої інстанції вже надано належну оцінку розрахунку заборгованості, внаслідок чого зменшено розмір заборгованості по процентам, а тому безпідставними є доводи скаржника про невідповідність розрахунку заборгованості на суму 12 720 грн., які вже були предметом оцінки суду.

Відносно тверджень скаржника про відсутність у позивача дозволу на проведення господарської діяльності з надання фінансових послуг, колегія суддів зазначає наступне.

При підписанні електронного договору, відповідач підтвердив, що йому надані та він отримав інформацію, зазначену в ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», паспорт споживчого кредиту відповідно до Закону України «Про споживче кредитування», графік платежів з переліком складових загальної вартості кредиту відповідно до Правил розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, примірник цього договору (а.с.11).

Також, на спростування вказаних доводів скаржника, представником позивача надано розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №438 від 28.02.2017, відповідно до якого ТОВ «Споживчий центр» видано безстрокову ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, а саме, надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту.

Аргументи апеляційної скарги про те, що товариством не надано виписку по рахунку або розрахунковий документ з банківського рахунку відповідача колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а тому позбавлене можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів і формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками.

В той же час, як встановлено у даній справі платіжна картка № 4441-11ХХ-ХХХХ-1292 (банківська таємниця), на яку було здійснено зарахування кредитних коштів в сумі 6000 грн, належить відповідачу, що останнім не заперечується.

Водночас, відповідачем не надано доказів, зокрема, виписки за цією карткою на підтвердження обставин, зазначених в апеляційній скарзі та спростування позовних вимог.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в розмірі 11 040 грн ґрунтуються на вимогах закону та підтверджуються дослідженими доказами.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем не заперечується факт укладення кредитного договору, а отже, він визнає кредитний договір та зобов`язання, які виникли у нього з укладенням договору та отриманням кредитних коштів у користування.

Доводи скаржника про невиконання позивачем вимог ч.2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» були предметом оцінки суду першої інстанції, та відповідно, суд дійшов висновку про їх безпідставність і спростування дослідженими доказами, а саме, умовами кредитного договору, з умовами якого відповідач був ознайомлений при укладенні.

Не заслуговують на увагу твердження представника відповідача про безпідставне незастосування судом положення ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та внаслідок цього помилкове стягнення з відповідача судового збору.

Звільнення від сплати судового збору застосовується у випадку звернення споживача з позовом, що пов`язаний з порушенням його прав, натомість, у випадку звернення кредитора до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості з позичальника застосування положення ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо звільнення від сплати судового збору не передбачено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що рішення суду ухвалене судом з дотриманням норм матеріального та процесуального права, при повному дослідженні всіх обставин справи, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни законного та обгрунтованого рішення за доводами апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду залишається без змін, а апеляційна скарга без задоволення, судові витрати по сплаті судового збору за апеляційне оскарження рішення суду залишаються за скаржником.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Мисан Василя Миколайовича залишити без задоволення, а рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 15 травня 2024 року у даній справі без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку та за умов, визначених ст.389 ЦПК України.

Судді: Ю.В. Сіренко

Л.І. Василенко

О.М. Новіков