30.01.2024 Справа № 756/9311/23
Ун. № 756/9311/23
Пр. № 2/756/537/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

30 січня 2024 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Майбоженко А.М.,

секретаря Любін А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу.

Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що між позивачем та ОСОБА_2 26.01.2020 року був укладений договір позики, відповідно до якого позивач надав кошти відповідачу у розмірі 4 000 доларів США строком повернення до 26.07.2020 року та 27.01.2020 року між сторонами був укладений договір позики, відповідно до якого відповідач отримав у позивача грошові кошти у розмірі 1 200 доларів США, терміном повернення до 27.01.2020 року.

Відповідач умови договору не виконав, кошти у встановлений договором строк не повернув.

З урахуванням викладеного просить суд, стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за договором позики від 26.01.2020 станом на 23.07.2023 року у розмірі 4 000 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 23.07.2023 складає 146 247,40 грн. - основну суму боргу, 13 128,60 грн. - 3% річних, 55 567, 40 грн. - інфляційне збільшення суми боргу, заборгованість за договором позики від 27.01.2020 року у розмірі: 1 200 доларів США, що станом на 23.07.2023 складає 43 882,30 грн.- суму основного боргу, 3 934,97 грн. - 3% річних, 16 697,20 грн.- інфляційне збільшення суми боргу та судові витрати.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином та звернувся до суду із заявою, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити та розглядати справу за його відсутності та відсутності позивача.

Суд ухвалив, можливим розглядати справу за відсутності позивача та його представника.

Відповідач в судове засідання не з`явився про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки за адресою його місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Суд вважає за можливе розглянути справу у відповідності до ст.ст.280, 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, а від відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, відомостей про причини неявки не надійшло.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26.01.2020 року був укладений договір позики, відповідно до якого позивач надав кошти у борг відповідачу у розмірі 4000 доларів США, терміном повернення до 26.07.2020 року (а.с.17).

Крім того, 27.01.2020 року між сторонами був укладений договір позики, відповідно до якого позивач надав кошти у борг ОСОБА_2 у розмірі 1 200 доларів США, які відповідач зобов`язувався повернути до 27.07.2020 року (а.с.18).

З моменту укладання договору до дня звернення до суду відповідачем кошти не повернуто.

Згідно ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

В зв`язку з вищезазначеним, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором позики від 26.01.2020 у розмірі 4 000 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на момент ухвалення рішення складає 151 544,80 грн., та 1 200 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на момент ухвалення рішення складає 45 463,44 грн. підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що три проценти річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення, а тому при обрахунку трьох процентів річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).

В даному випадку, зобов`язання виражається у іноземній валюті, тому суд вважає правильним стягнути з відповідача 3 % річних за користування грошовими коштами станом на 23.07.2023 року за договором позики від 26.01.2020 у розмірі 358 доларів США 87 центів, що згідно офіційного курсу НБУ станом на момент ухвалення рішення складає 13 596,22 грн. (а.с. 21), за договором позики від 27.01.2020 у розмірі 107 доларів США 56 центів, що згідно офіційного курсу НБУ станом на момент ухвалення рішення складає 4 075,03 грн. (а.с. 22).

За змістом статті 1 Закону "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

У зв`язку з вищезазначеним позовна вимога про стягнення інфляційних втрат задоволенню не підлягає, а позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частинами 5, 6 ст. 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи, позивачем було надано Договір про надання правничої допомоги № 23/07 від 23.07.2023, укладений між адвокатом Кучерявим О.П. та Городянським О.М., ордер, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, додаток до договору про надання правничої допомоги №23/07 від 23.07.2023, попередній (орієнтовний) рахунок суми судових витрат, відповідно до якого загальні витрати позивача складатимуть 13 000 грн., а саме: судовий збір - 3 000 грн., витрати на правничу допомогу - 3000 грн., поштові витрати - 1000 грн., витрати на друк та ксерокопіювання документів - 3000 грн., транспортні витрати - 2000 грн., витрати на стільниковий зв`язок - 1000 грн., фактуру №24/07 від 24.07.2023 відповідно до якого послуги у сфері права складають 3 000 грн., квитанцію про сплату позивачем 3000 грн.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

Вищевказане в повній мірі відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в додатковій постанові від 24.01.2019 у справі № 922/15944/17.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Враховуючи викладене, а також те, що позивачем не надано доказів понесених поштових, транспортних витрат, витрат на друк, ксерокопіювання документів та стільниковий зв`язок, суд вважає правильним стягнути з відповідача на рахунок позивача документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2 072, 20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 280, 281 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 :

4 000 (чотири тисячі) доларів США - основного боргу за договором позики від 26.01.2020 року;

358 (триста п`ятдесят вісім) даларів США 87 центів - три відсотки річних за договором позики від 26.01.2020 року;

1 200 (одну тисячу двісті) доларів США - основного боргу за договором позики від 27.01.2020 року;

107 (сто сім) доларів США 56 центів - три відсотки річних за договором позики від 27.01.2020 року;

3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок - витрати на професійну правничу допомогу;

2 072 (дві тисячі сімдесят дві) гривні 20 копійок - судового збору.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подання.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.М.Майбоженко