Номер провадження: 22-ц/813/4858/24
Справа № 496/5096/22
Головуючий у першій інстанції Пасечник М.Л.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря - Скрипченко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за відсутності учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 22 лютого 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

Адвокат Ієговська А.О. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який в подальшому уточнила, та просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи у розмірі 180 800 грн. та судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 22 лютого 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, задовольнити позовні вимоги, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про відмову у задоволенні позовних вимог, так як ОСОБА_2 у справі є належним відповідачем, а залучення страховика не є необхідним.

Сповіщення сторін.

Про судове засідання, призначене на 11 грудня 2024 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи, однак у судове засідання не з`явились.

05 листопада 2024 року від адвоката Ієговської А.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Повний текст судового рішення виготовлено 23 грудня 2024 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Фактичні обставини справи.

На підставі матеріалів справи встановлено, що постановою слідчого СУ ГУНП в Одеській області В.М. Ніколова від 31.07.2018 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000022 від 03.01.2017 року закрито у зв`язку з встановленням відсутності в діях водія ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

У постанові вказано, що 03 січня 2017 року о 11:00 годині за межами населеного пункту в Овідіопольскому районі Одеської області по автодорозі Одеса - Білгород-Дністровський № Р70, з боку м. Одеса в напрямку м. Овідіополь здійснював руху легковий автомобіль «Ауді А6», р.н. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 , який напроти ТЦ «Епіцентр», не маючи технічної можливості уникнути ДТП, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , 1981 року зародження, який перетинав дорогу у невстановленому для цього місці. Внаслідок ДТП пішохода ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень доставлено до лікарні з тілесними ушкодженнями, де останній після доставлення в лікарню помер.

Аналізуючи зібрані докази встановлено, що причиною ДТП, яка призвела до тяжких наслідків, явилися порушення самим пішоходом ОСОБА_3 , 1981 року народження, вимог пунктів 4.7. 4.14. «а», «г», «д» ПДР України.

Порушення виразилися у тому, що пішохід ОСОБА_3 , будучи у стані алкогольного сп`яніння (вміст етилового спирту в крові 2,19 %) вийшов на проїжджу частину автодороги «Одеса - Білгород-Днісіровський» № Р70 , у невстановленому для цього місці, не переконався у власній безпеці, та почав перетинати проїзну частину, тим самим поставивши себе у небезпечний стан, що призвело до тяжких наслідків у вигляді наїзду на пішохода та смерті пішохода. Таким чином в діях водія ОСОБА_2 відсутні порушення ПДР України, які б перебували у причинному зв`язку з ДТП, що призвело до смерті потерпілого, а отже, в діях водія ОСОБА_2 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 69 та довідки про причину смерті від 04.01.2017 року Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи, ОСОБА_3 помер в лікарні ІНФОРМАЦІЯ_2 . Причиною смерті вказано: пішохід, травмований при зіткненні з легковим автомобілем, вантажним автомобілем типу «пікап» чи автофургоном.

В архіві Суворовського районного у м. Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області не зберігається актовий запис про шлюб ОСОБА_3 та актовий запис про народження дітей ОСОБА_3 , що підтверджується листом № 782/5019 від 01.02.2019 року, адресованим ОСОБА_4 .

ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 .

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції.

ОСОБА_3 , 1981 року народження, проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , по день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_1 та братом ОСОБА_5 , що підтверджується довідкою № 3782 від 10.05.2018 року.

Розмір доходу ОСОБА_1 у 2016 році складав 1831,55 грн. (пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання, інвалід ІІ групи), щомісяця, що підтверджується довідкою Управління Пенсійного фонду України в м. Одесі № 5110 від 10.05.2018 року.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є особою з інвалідністю ІІ групи загального захворювання, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААВ № 746768, виданою 17.12.2014 року безстроково.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є особою з інвалідністю ІІ групи загального захворювання, отримує пенсію по інвалідності, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_6 , виданим Пенсійним фондом України 12.01.2015 року, довічно.

Станом на дату ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Audi А6», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована в ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» згідно договору №АЕ6318467 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно в ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» було подано заяву про виплату страхового відшкодування, пов`язане із заподіяною моральною шкодою у розмірі 38 400,00 грн.

12 березня 2019 року Страховик повідомив представника позивача про виплату страхового відшкодування по вищевказаному страховому випадку в частині моральної шкоди у розмірі 19 200 грн.

07 вересня 2021 року між ОСОБА_1 та АО «Всеукраїнський центр адвокатських розслідувань ДТП «Автопоміч» укладено Договір про надання професійної правничої (правової) допомоги № 305.

14 жовтня 2020 року між АО «Автопоміч» та ОСОБА_6 (представник ОСОБА_1 ) було підписано додаток № 7 до договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 07.09.2021 року, відповідно до якого, плата за надані адвокатом послуги на виконання Договору про надання правової допомоги становить 3000 грн. за 1 год. роботи; клієнт зобов`язаний здійснити розрахунок за надану правову допомогу протягом трьох місяців з дня набрання рішенням суду законної сили.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Так, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції послався на те, що станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Audi А6», д.н.з. НОМЕР_1 , тобто ОСОБА_2 , була застрахована в ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» згідно договору №АЕ6318467 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Страховик ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» до участі у справі в якості співвідповідача не залучався, клопотань про його залучення не заявлялося.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів і обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, що також вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі №523/9076/16-ц.

Отже, за приписами закону позивач самостійно визначається з колом осіб, які є відповідачами у справі.

За змістом норм цивільного процесуального права, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі.

При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем.

У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі, як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову.

У п. 31 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.10.2020 року по справі № 640/22013/18 вказано, що встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21.11.2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12.12.2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 12.12.2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30.01.2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39), від 01.04.2020 року у справі № 520/13067/17(пункт 75) та від 07.07.2020 року у справі № 438/610/14-ц (пункт 54)).

Отже, підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, який є неналежним відповідачем стосовно вказаних вимог, відсутні.

Однак з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на таке.

Щодо належного відповідача у справі.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частина перша та третя статті 13 ЦПК України).

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Позов може бути пред`явлений до кількох відповідачів. Участь у справі кількох відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є їхні спільні права чи обов`язки; 2) права і обов`язки кількох відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права й обов`язки (стаття 50 ЦПК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що сторонами у справі є позивач і відповідач, між якими саме і виник спір, за вирішенням якого позивач звернувся до суду з позовом до відповідача.

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).

У пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18 (провадження № 14-517цс19) зазначено, що належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача.

Близькі за змістом висновки сформульовані також у пункті 7.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі №910/17792/17.

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою

Такі висновки викладені у постанові Верховного від 18 січня 2023 року у справі №559/1253/19.

Таким чином, ОСОБА_2 є належним відповідачем у справі і залучення ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» до участі у справі у якості відповідача не є необхідним, а тому висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог з підстав неналежного відповідача є помилковими.

Щодо суті позовних вимог.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина перша статті 1187 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною п`ятою статті 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Відсутність обвинувального вироку чи наявність постанови слідчого про відмову в порушенні кримінальної справи не звільняє відповідача від обов`язку доказування своєї невинуватості.

Отже, головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність яких є джерелом підвищеної небезпеки. Відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого необхідно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 166/1292/20 (провадження № 61-7385св21).

Апеляційний суд зауважує, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено.

З матеріалів справи вбачається, що пішохід ОСОБА_3 перебував у стані алкогольного сп`яніння (вміст етилового спирту в крові 2,19 %), переходив проїзджу частину у невстановленому місці, тому колегія суддів дійшла висновку про зменшення розміру моральної шкоди.

Враховуючи характер душевних страждань позивача, яка втратила сина, істотності вимушених змін у її житті, погіршення стану її здоров`я через душевні хвилювання викликані смертю близької людини, а також обставини справи, крім цього враховано вимоги розумності і справедливості, у зв`язку із чим апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 120 000 гривень

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 22 лютого 2024 року скасувати.

Постановити у справі нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_8 ) відшкодування моральної шкоди, завданої смертю сина, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, у розмірі 120 000 гривень.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 23 грудня 2024 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк