Справа № 599/1682/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2024 року Зборівський районний суд Тернопільської області в складі:

судді Снігурського В.В.

при секретарі Куриляк О.Г.,

за участю позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника тертої особи ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Зборові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, третя особа - Зборівська міська рада,

ВСТАНОВИВ:

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_3 з вимогами про позбавлення батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування вказаних вимог зазначає, що з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Зборівського районного суду від 24 вересня 2012 року. У шлюбі у них народилися діти: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Син ОСОБА_7 проживає разом з позивачем. Він сам виховує та утримує сина. Відповідачка проживає окремо від сина, не зустрічається з ним, не брала та не бере участі у його вихованні, не цікавиться життям дитини, не забезпечує матеріально.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю. Представник позивача зазначив, що з часу розлучення відповідачка жодного разу не цікавилася дитиною, її життям і здоров`ям, не виконувала рішення (висновку) органу опіки і піклування від 09.01.2014 про її участь у вихованні дитини - ОСОБА_8 , згідно із яким орган опіки і піклування визначив їй графік побачення з сином, не зустрічалася з сином, не цікавилася його здоров`ям.

Відповідач у судовому засіданні заперечила щодо позбавлення її батьківських прав, просить відмовити у задоволені позову. Пояснила, що в даний час в неї на утриманні є четверо малолітніх дітей від другого шлюбу, а також їх спільна з позивачем донька ОСОБА_9 2007 року народження, яка проживає з нею. З 2014 року вона здійснювала догляд за малолітніми дітьми, а тому фізично не могла приділити достатньої уваги сину ОСОБА_7 .

Тривалий час намагалася зв`язатися зі своїм колишнім чоловіком позивачем ОСОБА_1 , однак його телефон не відповідав, так як він був за кордоном. Вона приїжджала у м. Тернопіль за місцем проживання свого сина по АДРЕСА_1 , однак сусіди їй повідомили, що у квартирі ніхто не проживає. Вона також тривалий час намагалася зв`язатися з сином через «Фейсбук», однак відповіді не отримувала.

Представник третьої особи начальник Служби в справах дітей Зборівської міської ради надала суду висновок по суті справи, вказала, що комісією з питань захисту прав дитини не встановлено достатніх, вагомих та законних підстав щодо надання висновку про позбавлення відповідачки батьківських прав щодо малолітнього сина.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою, який розірвано згідно рішення Зборівського районного суду від 24 вересня 2012 року у справі № 1907/1798/2012.

В шлюбі у них народилося двоє дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Зборівського районного суду від 15 листопада 2013 року у справі № 599/1480/13-ц вирішено визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_3 з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

09.01.2014 року Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №14 було затверджено Висновок органу опіки і піклування про участь матері, ОСОБА_10 , у вихованні дитини, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно із яким орган опіки і піклування вважав за доцільне встановити побачення матері, ОСОБА_10 , з малолітнім сином, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в такі дні: I-ІІІ субота місяця з 15.00 год. до 18.00 год., II-IV неділя місяця з 15.00 год. до 18.00 год. Побачення, на вимогу батька, мають відбуватися в його присутності. Зобов`язати гр. ОСОБА_10 не порушувати графік побачень, виконувати батьківські обов`язки, приділяти дитині увагу і турботу, виховувати її, матеріально утримувати. Зобов`язати гр. ОСОБА_1 поважати батьківські права гр. ОСОБА_10 , не чинити перешкод у спілкуванні матері з сином.

За місцем навчання ОСОБА_11 , характеризується виключно позитивно, однак у характеристиці зазначено, що мати дитини навчанням сина протягом 2021- 2024 року не цікавилася.

Згідно довідки КНП «Центр первинної медико соціальної допомоги» Тернопільської міської ради від 08.08.2024 декларацію про вибір лікаря малолітньому ОСОБА_5 укладав батько. Протягом 2012 -2017 р.р. згоду на проведення профілактичних щеплень надавав батько ОСОБА_1 .

Згідно висновку органу опіки та піклування Зборівської міської ради від 25 жовтня 2024 року №182 позивач та відповідач з`явилися на засідання комісії Служби у справах дітей.

25.09.2024 року відбулось засідання комісії з питань захисту прав дитини при Зборівськзй міській раді на яке були запрошені ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . На комісії ОСОБА_12 зазначив, що причиною позбавлення матері батьківських прав є те, що ОСОБА_13 не бере участі у вихованні сина і що він самостійно його виховує з 3-річного віку. Також зазначив, що ОСОБА_3 не цікавиться станом здоров`я сина, не дарить подарки, не поздоровляє з Днем народження. Мати малолітнього ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , не заперечувала, що мало телефонує сину і останні роки не зустрічалася з ним. Однак, заявила що має велике бажання спілкуватися із сином, зустрічатися з ним, виправити свою помилку і брати участь у його вихованні.

Члени комісії поспілкувалися і з малолітнім ОСОБА_15 . В ході спілкування вияснилось, що дитина дуже вихована, розумна, комунікабельна. Йому добре проживати з батьком, ОСОБА_16 , який про нього піклується і забезпечує всім необхідним. ОСОБА_17 зазначив, що мати до нього не приїжджає, телефонує не часто, а також зізнався, що не завжди відповідає на телефонні дзвінки матері. ОСОБА_7 зазначив, що дуже хоче спілкуватися із своєю рідною сестричкою ОСОБА_9 , яка проживає з мамою, ОСОБА_18 , а також не заперечував щодо спілкування та зустрічей з мамою.

Відповідачка вийшла вдруге заміж, з новим чоловіком, ОСОБА_19 , виховує трьох малолітніх синів та дочку ОСОБА_9 від першого чоловіка. На даний час сім`я проживає в с. Калинівка, Тернопільського району Тернопільської області.

Працівниками Служби у справах дітей Зборівської міської ради проведено обстеження умов проживання сім`ї ОСОБА_20 за вказаною адресою. Умови проживання дітей відповідають санітарно-гігієнічним вимогам. Приватний будинок із всіма комунальними зручностями. В кімнатах чисто, охайно, є відповідна побутова техніка, одяг, взуття по віку дітей. ОСОБА_13 та її чоловік, ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , офіційно працевлаштовані, мають фінансову можливість утримувати та виховувати дітей. В господарстві утримують домашню птицю, займаються сільським господарством.

Відповідно до наданого пакету документів, ОСОБА_14 не притягувалась до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків. В полі зору соціальних служб не перебуває, питань щодо неналежного виконання мамою батьківських обов`язків на комісіях з питань захисту прав дитини не розглядалось. Відомостей щодо аморального способу життя відповідачки до органу опіки та піклування не надходило.

Орган опіки і піклування зазначає, що за вказаних обставин не можливо надати чіткого висновку про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Судом встановлено також, що відповідач ОСОБА_21 та ОСОБА_19 зареєстрували шлюб 11 лютого 2014 року, після реєстрації шлюбу ОСОБА_10 змінила прізвище на ОСОБА_20 .

В даний час відповідачка виховує та утримує неповнолітню дочку ОСОБА_22 ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком якої є позивач ОСОБА_12 , яка проживає з нею та змінила прізвище і по батькові, згідно свідоцтва про зміну імені НОМЕР_1 від 26 вересня 2023 року.

Крім цього на утриманні та вихованні відповідачки є її діти від другого шлюбу: ОСОБА_23 ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_24 ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_24 ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_25 ІНФОРМАЦІЯ_5 , які зареєстровані та проживають з нею у селі Калинівка Тернопільського (Зборівського ) району.

Дані обставини стверджуються копіями свідоцтв про народження дітей, довідкою з місця проживання відповідачки, копією посвідчення багатодітної сім`ї НОМЕР_2 .

Тобто після прийняття рішення (висновку) органу опіки і піклування від 09.01.2014 про участь відповідачки у вихованні дитини - ОСОБА_8 , вона здійснювала догляд за дітьми, які не досягли 3-річного віку.

Оцінивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав:

згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч.4 ст.155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Вказані правові висновки викладені в Постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 25 січня 2023 року у справі № 462/4705/19.

Отже, при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько чи мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Також, ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

У рішенні по справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року Суд повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства» (McMichael v. the United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві» (рішення у справі МакМайкла, п. 87).

При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідачка свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

У справі відсутні докази застосування до відповідачки заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, притягнення до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.

Як уже було зазначено, умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п.2. ч.1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дитини в матеріалах справи відсутні.

Позивачем не доведено, що поведінка відповідачки щодо сина є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками та не доведено наявності в її діях вини щодо невиконання батьківських обов`язків, не надано доказів, щодо наявності інших обставин, передбачених ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України, а саме, що відповідач жорстоко поводиться з дитиною, є хронічним алкоголіком, вдається до експлуатації дитини, засуджена за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Як встановлено вище відповідачка є багатодітною матір`ю, не притягувалась до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, в полі зору соціальних служб не перебуває, питань щодо неналежного виконання нею батьківських обов`язків на комісіях з питань захисту прав дитини не розглядалось. Відомостей щодо аморального способу життя відповідачки до органу опіки та піклування не надходило.

Позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення матері батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.

Враховуючи встановлені судом обставини по справі та вищезазначені вимоги закону, а також те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов`язки, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки позбавлення відповідачки батьківських прав відносно сина не відповідає меті такого заходу - захисту якнайкращих інтересів дитини.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 263, 265 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 141, 155, 164 166 Сімейного кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити у зв`язку з безпідставністю позовних вимог.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у разі подання апеляційної скарги, якщо рішення не скасовано, після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга може бути подана до Тернопільського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлено 05 листопада 2024 року.

Суддя Зборівського

районного суду В. В. Снігурський