Справа № 372/2730/24
Провадження № 2-1483/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2024 року м.Обухів

Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Зінченко О.М.,

за участі секретаря Григорєва К.О.,

представників ОСОБА_1 , Кулибаба В.О.,

розглянувши у приміщенні Обухівського районного суду Київської області в відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Центренерго» про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

20.05.2024 року позивач ОСОБА_2 через свого представника адвоката Мінаєва Д.Д. звернулася до Обухівського районного суду Київської області з позовом до ПАТ «Центренерго» в якому просить суд визнати незаконним та скасувати наказ ПАТ «Центренерго» №130/ОС від 29.04.2024 р. про звільнення ОСОБА_2 з посади помічника Генерального директора ПАТ «Центренерго», поновити ОСОБА_2 на посаді помічника Генерального директора ПАТ «Центренерго», стягнути з ПАТ «Центренерго» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу, стягнути з ПАТ «Центренерго» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 50000,00 грн., витребувати від ПАТ «Центренерго» належним чином засвідчену довідку про розмір середньої та середньоденної заробітної плати ОСОБА_2 за період лютий-березень 2024 р., та стягнути судові витрати.

В обґрунтування позову зазначено, що наказом №92-К від 03.06.2020 року позивач прийнята на посаду помічника генерального директора ПАТ «Центренерго», з 09.06.2020 року є членом первинної профспілкової організації ПАТ «Центренерго», яка входить до Київської міської професійної спілки працівників енергетики та електротехнічної промисловості (як організаційна ланка), яка зареєстрована 22.12.1999 року. Після приходу у серпні 2023 року на посаду генерального директора ОСОБА_3 , позивача було викликано до останнього та поінформовано, що у зв`язку з бажанням нового Генерального директора працювати зі своїм помічником позивачці потрібно звільнити посаду помічника Генерального директора, на що вона погодилась та було домовлено, що їй можна вибрати будь-який відділ написавши заяву про переведення, яка буде підписана. У вересні 2023 року позивачем було написано заяву про переведення на посаду інженера Департаменту капітального будівництва ПАТ «Центренерго» з проханням залишити їй надбавку та розмір премії посади помічника Генерального директора, у зв`язку з тим, що оклад посади інженера Департаменту капітального будівництва ПАТ «Центренерго» є меншим окладу посади помічника Генерального директора ПАТ «Центренерго». Вказана заява досі не підписана у зв`язку з виниклим конфліктом з начальником департаменту по роботі з персоналом та соціальним питанням С. Капустою, яка відмовилась погоджувати переведення, вела себе грубо та зухвало, пригрозила, що якщо заява не буде написана без врахування надбавки та премії - знайде усі можливі способи, щоб організувати позбавити всіх можливих доплат її та звільнити з роботи. У вересні 2023 р. усним наказом ОСОБА_2 було переведено на посаду інженера Департаменту капітального будівництва ПАТ «Центренерго» для виконання відповідних функцій, однак до моменту звільнення позивач перебувала на посаді помічника Генерального директора ПАТ «Центренерго». На підтвердження того, що позивач дійсно працювала на посаді провідного інженера управління департаменту з виробництва технічної політики та капітального будівництва свідчать довідки про виконання показників преміювання за основні результати господарської діяльності відділу впровадження інвестиційних проектів та капітального будівництва за підписом начальника Департаменту з виробництва, технічної політики та капітального будівництва ОСОБА_4 відносно позивача та службові записки Начальника департаменту з виробництва, технічної політики та капітального будівництва ОСОБА_5 про відсутність виробничих упущень та недоліків позивача. Як слідує з вказаних довідок, позивач перебуває на посаді провідного інженера департаменту з виробництва технічної політики та капітального будівництва відповідно заяви на переведення від 26.09.2023 р. Починаючи з вересня 2023 р. до моменту звільнення позивача щомісячно було позбавлено премії та надбавки. 28.02.2024 р. позивач отримала повідомлення про заплановане вивільнення у зв`язку з скороченням штату №1 від 28.02.2024 р. та була попереджена, що посада, яку вона обіймає підлягає скороченню на підставі рішення Дирекції ПАТ «Центренерго» (протокол засідання від 15.02.2024 р. №13/2024) та у зв`язку з введенням в дію штатного розпису працівників апарату управління ПАТ «Центренерго» затвердженого 16.02.2024 р. 29.04.2024 р. позивач отримала пропозицію №2 від 29.04.2024 р. «Щодо переведення на іншу вакантну посаду у зв`язку із скороченням штату» та її було проінформовано, що у випадку відмови від запропонованих посад її буде звільнено з 29.04.2024 р. за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. Однак позивач не погодилася з вказаним повідомленням вказавши про невідповідність посад її освіті, досвіду роботи та кваліфікації, про що свідчить її підпис та пояснення. 29.04.2024 р. позивача було звільнено з посади помічника Генерального директора ПАТ «Центренерго» згідно п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату працівників та видано трудову книжку, відповідно до Наказу №130/ОС від 29.04.2024 р. Позивач вважає, що наказ ПАТ «Центренерго» №130/ОС від 29.04.2024 р. про звільнення ОСОБА_2 є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки ПАТ «Центренерго» не виконало обов`язку передбаченого ст.49-2 КЗпП України та не запропонувало позивачу усі вакансії станом на 29.04.2024 р. що відповідають зазначеним вимогам (професії чи спеціальності позивача), які існували на підприємстві. Також відповідачем при звільненні позивача не було враховано, що було скорочено посаду помічника Генерального директора, відповідно до штатного розпису було три посади помічника, а позивач з трьох помічників мала найбільший досвід роботи на цій посаді. Але порівняльний аналіз рівня кваліфікації працівників та продуктивність праці відсутній, бо не проводився. Позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування є похідними від позовних вимог про визнання незаконним та поновлення на роботі. Крім того, позбавленням премії та надбавки було порушено право позивача на працю, що завдало їй моральних страждань, які полягають у приниженні честі, гідності, та ділової репутації. Позивач втратила душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані, погіршився стан здоров`я. Розмір заподіяної шкоди позивач визначає в 50000,00 грн., а тому звернулася до суду з даним позовом.

22.05.2024 року винесено ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження та призначення відкритого судового засідання.

12.06.2024 р. до суду від представника відповідача адвоката Кулібаби В.О. надійшов відзив на позовну заяву в яком зазначено щодо твердження позивача про її переведення на посаду інженера Департаменту капітального будівництва ПАТ «Центренерго» наступне. У відповідності до копії трудової книжки, наданої позивачем до позовної заяви, вбачається, що ОСОБА_2 04.06.2020 було прийнято на посаду помічника Генерального директора на підставі наказу № 92-к від 03.06.2020.

Відповідно до наказу № 130/ос від 29.04.2024 ОСОБА_2 звільнено з посади помічника Генерального директора у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Тобто, станом на дату звільнення, позивач перебувала на посаді помічника Генерального директора, а не на посаді інженера Департаменту капітального будівництва ПАТ «Центренерго».

Зз доданої копії трудової книжки позивача вбачається, що вона не містить жодного запису про переведення, а тому позивач перебувала на посаді помічника Генерального директора ПАТ «Центренерго» по дату звільнення із цієї посади.

Твердження позивача у позовній заяві про бажання нового Генерального директора працювати зі своїм помічником та прохання звільнити посаду помічника не підтверджується жодними доказами, та є надуманими позивачем.

Відносно твердження позивача про незаконне звільнення представник відповідача зазначив, що відповідно до наказу № 130/ос від 29.04.2024 року про припинення трудового договору (контракту), звільнено ОСОБА_2 помічника Генерального директора у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Підставами для звільнення, відповідно до цього наказу, зазначено Повідомлення «Про заплановане вивільнення у зв`язку із скороченням штату» з переліком вакантних посад від 28.02.2024 № 1, пропозиція з переліком вакантних посад від 29.04.2024 № 02.

Відповідно до протоколу № 18/2023 засідання Наглядової ради Публічного акціонерного товариства «Центренерго» від 26.08.2023 року, Наглядовою радою було затверджено організаційну структуру ПАТ «Центренерго».

Наказом ПАТ «Центренерго» № 170 від 28.08.2023 року «Про введення в дію організаційної структури ПАТ «Центренерго», введено в дію з 28 серпня 2023 року організаційну структуру ПАТ «Центренерго».

Рішенням Дирекції ПАТ «Центренерго» № 43/2023 від 05.09.2023 року було, зокрема затверджено перелік змін у штатному розписі працівників апарату управління ПАТ «Центренерго» чисельністю 176 штатних одиниць, а також затверджено штатний розпис працівників апарату управління ПАТ «Центренерго» чисельністю 266 штатних одиниць з місячним фондом заробітної плати 5 746 154,28 грн. та введено в дію з 08.09.2023. Відповідно до цього штатного розпису посад помічників Генерального директора ПАТ «Центренерго» було 3 (три).

Наказом ПАТ «Центренерго» № 105-П від 19.12.2023 року «Про затвердження змін до штатного розпису працівників Апарату управління ПАТ «Центренерго», затверджено зміни до штатного розпису працівників Апарату управління ПАТ «Центренерго» шляхом підвищення тарифних ставок (посадових окладів) працівникам Апарату управління на 10% та введено в дію зазначені зміни до штатного розпису працівників Апарату управління ПАТ «Центренерго» з 01 січня 2024 року.

Відповідно до витягу з протоколу засідання Дирекції ПАТ «Центренерго» № 13/2024 від 15.02.2024 року, щодо погодження організаційної структури ПАТ «Центренерго» та затвердження штатного розпису працівників апарату управління Товариства, «ВИРІШИЛИ: за результатами доповіді та розгляду службових записок ОСОБА_6 , керуючись підпунктом (12) пункту 18.19 Статуту Товариства: Визнати необхідним внесення змін до організаційної структури ПАТ «Центренерго» шляхом викладення її в новій редакції, що додається. Доручити начальнику департаменту по роботі з персоналом та соціальним питанням ОСОБА_6 забезпечити подання організаційної структури, зазначеної в п. 1 цього рішення до Наглядової ради Товариства для затвердження її в новій редакції.Затвердити штатний розпис працівників апарату управління ПАТ «Центренерго» чисельністю 290,0 штатних одиниць з місячним фондом заробітної плати 7 071 151,86 грн.».

Відповідно до протоколу № 3/2024 засідання Наглядової ради Публічного акціонерного товариства «Центренерго» від 16.02.2024 року, Наглядовою радою було затверджено організаційну структуру ПАТ «Центренерго».

Наказом ПАТ «Центренерго» № 37 від 16.02.2024 року «Про структурні зміни» у зв`язку із затвердженням Наглядовою радою ПАТ «Центренерго» організаційної структури (протокол засідання від 16.02.2024 № 3/2024) уведено в дію організаційну структуру ПАТ «Центренерго», затверджену рішенням Наглядової ради ПАТ «Центренерго», яка набрала чинності з дня уведення в дію нового штатного розпису працівників апарату управління ПАТ «Центренерго», відповідно до якої посад помічників Генерального директора ПАТ «Центренерго» стало 2 (дві).

Відповідно до наказу ПАТ «Центренерго» № 37 від 16.02.2024 року, наказом ПАТ «Центренерго» № 10-П від 16.02.2024 року «Щодо затвердження штатного розпису працівників апарату управління ПАТ «Центренерго» та скорочення чисельності, штату працівників», зокрема, виведено посаду помічника Генерального директора 1 одиницю, з посадовим окладом 29 316 грн., також було прийнято рішення про проведення засідання Комісії щодо скорочення штату працівників апарату управління ПАТ «Центренерго» у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці та визначення переважного права залишення на роботі працівників відповідно до ст. 42 КЗпП України.

Протоколом засідання комісії під головуванням начальника департаменту по роботі з персоналом та соціальним питанням ПАТ «Центренерго» Капусти С.В. від 26.02.2024 року було визначено, що саме ОСОБА_2 підлягає звільненню у зв`язку зі скороченням штату.

У зв`язку із цим, помічника Генерального директора ПАТ «Центренерго» ОСОБА_2 ознайомлено із Повідомленням від 28.02.2024 № 01 «Про заплановане вивільнення у зв`язку із скороченням штату». Зазначеним Повідомленням було одночасно запропоновано ОСОБА_2 перевестися на вакантні посади згідно з додатком. ОСОБА_2 була ознайомлена із цим повідомленням, про що свідчить її підпис та напис: «Жодна з запропонованих вакансій не відповідає досвіду роботи, освіті та напрямкам діяльності».

29.04.2024 ОСОБА_2 було ознайомлено із Пропозицією від 29.04.2024 року № 02 «Щодо переведення на іншу вакантну посаду у зв`язку із скороченням штату». Зазначеною пропозицією, у зв`язку зі скороченням посади, запропоновано відповідно до частини третьої статті 49-2 КЗпП України іншу роботу або іншу вакантну посаду на вибір з переліку, вакантних посад, які пропонуються для переведення на 19 арк.

ОСОБА_2 була ознайомлена із цією пропозицією, про що свідчить її підпис та напис: «Жодна з запропонованих вакансій не відповідає досвіду роботи, освіті та напрямкам діяльності».

У пропозиції від 29.04.2024 року № 02 було також вказано, що у разі відмови від запропонованих посад, ОСОБА_2 буде звільнено 29.04.2024 за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги згідно вимог діючого Колективного договору.

У графі «Відмовляюсь від запропонованих посад» Пропозиції від 29.04.2024 року № 02, ОСОБА_2 було вказано дату 29.04.2024 та поставлено підпис.

Представник відповідача зазначив, що ОСОБА_2 були запропоновані усі наявні вакансії, які були наявні станом на 28.02.2024 та 29.04.2024 року, включаючи також вакансії на Трипільській ТЕС та Зміївській ТЕС, які є структурними підрозділами ПАТ «Центренерго».

Щодо іншого структурного підрозділу ПАТ «Центренерго» - Вуглегірської ТЕС, то представник відповідача вказав, що вона наразі знаходиться на тимчасово окупованій території, та наказом по Вуглегірській ТЕС від 14.09.2022 року № 42кп було припинено призупинено трудові договори з працівниками Вуглегірської ТЕС ПАТ «Центренерго», що підтверджується листом Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 27.12.2022 № 9876/6/31-00-07-01-01-06.

Також представник відповідача зазначив, що ПАТ «Центренерго» було проведено порівняльний аналіз продуктивності праці працівників, які перебували на посадах помічника Генерального директора ПАТ «Центренерго».

Зокрема наказом ПАТ «Центренерго» № 29 від 31.01.2024 «Про створення комісії» з метою дотримання чинного законодавства України під час впровадження змін в організації виробництва і праці, що зумовлюють скорочення чисельності та/або штату працівників та в інших випадках розірвання трудового договору за ініціативою роботодавця було створено відповідну Комісію.

Протоколом засідання комісії під головуванням начальника департаменту по роботі з персоналом та соціальним питанням ПАТ «Центренерго» Капусти С.В. від 26.02.2024 року було визначено, що саме ОСОБА_2 підлягає звільненню у зв`язку зі скороченням штату. Комісією було проаналізовано, що на посадах «помічник генерального директора» працюють ОСОБА_7 (який увільнений на час проходження військової служби, на період його відсутності тимчасово на цій посаді працює ОСОБА_8 ), ОСОБА_9 , ОСОБА_2 . Виходячи з даних, зазначеній у порівняльній таблиці, ОСОБА_7 не можна розглядати як кандидата на вивільнення, оскільки він має двох утриманців (син 2012 р.н., донька 2014 р.н.), а також статус Учасника бойових дій і з 08.04.2022 проходить військову службу у Збройних силах України. Проаналізувавши дані двох інших працівників, Комісія дійшла висновку, що рівень кваліфікації ОСОБА_9 беззаперечно вищий, а також вона має стаж роботи у ПАТ «Центренерго» 12 років, у порівнянні з ОСОБА_2 - 3 роки.

Крім того, ОСОБА_2 з вересня до грудня 2023 року не виконувала посадових функціональних обов`язків помічника генерального директора, у зв`язку з цим помічнику Генерального директора ОСОБА_2 премія за вересень, жовтень, листопад та грудень 2023 року не нараховувалася.

Крім того, у зв`язку з невиконанням посадових функціональних обов`язків помічнику Генерального директора ОСОБА_2 скасовано надбавку за високі досягнення у праці з 01 листопада 2023 року.

Оскільки у помічника Генерального директора ПАТ «Центренерго» ОСОБА_2 була виявлена найнижча кваліфікація та продуктивність праці, саме тому посада, яку займала позивач, підлягала скороченню.

Щодо позовних вимог про стягнення на користь позивача моральної шкоди представник відповідача вказав, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження обставин завдання їй відповідачем моральних страждань, а в позовній заяві ОСОБА_2 обмежилася лише загальними фразами, притаманними ознакам моральної шкоди, при цьому не розкриваючи їх змісту щодо себе, а тому з огляду на це вимога в частині відшкодування моральної шкоди не може бути задоволена.

В зв`язку з цим, просив суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

13.08.2024 р. до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що через перебування на амбулаторному лікуванні протягом двох тижнів підготувати та направити відповідь на відзив у встановлений строк не вбачалося можливим, тому просив поновити строк для подання відповіді на відзив. В обргунтування відповіді зазначено, що позивач дійсно працює на посаді провідного інженера управління департаменту з виробництва технічної політики та капітального будівництва. Позивач перебувала на посаді провідного інженера департаменту з виробництва технічної політики та капітального будівництва відповідно до заяви на переведення від 26.09.2023 р. Відповідач приймав на роботу осіб на посади, які не були запропоновані позивачу. Відповідно до наданих відповідачем наказів затверджений штатний розпис працівників апарату управління ПАТ «Центренерго» станом на 01.01.2024 р. кількість посад становила 269, а станом на 16.02.2024 р. кількість штатних посад становила 290 одиниць. Позивачу було надано список вакансій ПАТ «Центренерго», але він був неповним та не відповідав Штатному розпису, в якому передбачено ряд посад, на які позивач могла б претендувати, і які були вакантними, однак дані посади позивачу не пропонувались. Таким чином, на думку позивача порушення ПАТ «Центренерго» трудового законодавства полягає в тому, що при звільненні позивача з посади відповідач не запропонував іншу роботу на тому ж підприємстві, відповідно до вакансій та посад, на які у період часу з 28.02.2024 р. по 29.04.2024 р. були прийняті нові працівники, чим порушені права позивача передбачені законодавством. Запропоновані відповідачем позивачу посади не відповідали її освіті та кваліфікації, та порушували її право на отримання гідної заробітної плати. Відповідачем не надано до суду доказів, що ним не приймалися на роботу працівники в період часу з 28.02.2024 р. по 29.04.2024 р. Представник позивача просив суд поновити строк на подання відповіді на відзив, витребувати у відповідача належним чином засвідчені копії всіх наказів ПАТ «Центренерго» про прийняття на роботу осіб, починаючи з 28.02.2024 р. по 29.04.2024 р., позовну задовольнити в повному обсязі.

19.08.2024 р. до суду від представник відповідача надійшли заперечення (на відповідь на відзив) в яких зазначено, що відповідно до наказу №130/ос від 29.04.2024 р. ОСОБА_2 звільнено з посади помічника Генерального директора у зв`язку зі скорочення штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Тобто на дату звільнення, позивач перебувала на посаді помічника Генерального директора, а не на посаді інженера Департаменту капітального будівництва ПАТ «Центренерго». Обгрунтування заперечень аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву. Зазначив, що скорочення чисельності працівників і скорочення штату підприємства поняття не тотожні, оскільки зі скороченням чисельності майже завжди відбувається скорочення штату і зміна чисельності працівників відповідно відображається у штатному розписі, а при скороченні штату чисельність може не тільки не зменшитися, а інколи навіть збільшитися. Щодо клопотання представника позивача про витребування доказів, зазначив, що представником позивача не зазначаються обставини, які можуть підтвердити відповідні докази, або аргументи, які вони можуть спростувати. Представник позивача не надав доказів щодо підтверджень вжиття всіх заходів для отримання таких доказів у позасудовому порядку, наявності перешкод у отриманні доказів без застосування повноважень суду. Витребування доказів є необґрунтованим. В зв`язку з цим просив суд відмовити у задоволенні клопотання представника позивача про поновлення строку на подання відповіді на відзив, у задоволенні позовних вимог відмовити.

28.08.2024 р. до суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи відповіді на адвокатський запит від 26.08.2024 р. №22/3648.

30.08.2024 р. до суду від представника відповідача надійшли додаткові пояснення у справі в яких зазначено, що 20.08.2024 р. до ПАТ «Центренерго» надійшов адвокатський запит адвоката Мінаєва Д.Д. відповідно до якого адвокат просив повідомити, чи приймались на роботу до ПАТ «Центренерго» працівники в період часу з 28.02.2024 р. по 29.04.2024 р. Листом вих.№22/3648 від 26.08.2024 р. адвоката МІнаєва Д.Д. було повідомлено, про те, що накази про прийняття на роботу працівників містять персональні даті про фізичних осіб, а оскільки згода на розголошення або розповсюдження персональних даних працівників не надавалася, ПАТ «Центренерго» не може надати інформацію та копії документів, зазначених у адвокатському запиті.

16.09.2024 р. ухвалою суду в задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 про витребування доказів було відмовлено.

16.09.2024 р. представник позивачки ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, з підстав викладених у позові, зазначив, що ним подано відповідь на відзив на позовну заяву.

16.09.2024 р. представник відповідача ОСОБА_10 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив в повному обсязі та просив відмовити в їх задоволенні, підстави викладені у відзиві на позовну заяву, вважає, що позов надуманий, щодо переведення позивачки на посаду інженера.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд, вислухавши представника позивачки, представника відповідача, перевіривши і дослідивши матеріали справи, дослідивши письмові докази вважає, позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом №92-К від 03.06.2020 року ОСОБА_2 прийнята на посаду помічника генерального директора Публічного акціонерного товариства «Центренерго», що підтверджується записом у трудовій книжці ОСОБА_2 (а.с.13 зворот т.1)

Як вказано у позовній заяві, у вересні 2023 року позивачем ОСОБА_2 було написано заяву про переведення на посаду інженера Департаменту капітального будівництва ПАТ «Центренерго» з проханням залишити їй надбавку та розмір премії посади помічника Генерального директора, у зв`язку з тим, що оклад посади інженера Департаменту капітального будівництва ПАТ «Центренерго» є меншим окладу посади помічника Генерального директора ПАТ «Центренерго». Вказана заява не була підписана адміністрацією відповідача, тому питання про переведення на іншу посаду суд вважає неврегульованим.

Відповідно до наказу № 130/ос від 29.04.2024 ОСОБА_2 звільнено з посади помічника Генерального директора у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. (а.с.205 т.1)

Таким чином, суд вважає, що станом на дату звільнення, позивач перебувала на посаді помічника Генерального директора, а не на посаді інженера Департаменту капітального будівництва ПАТ «Центренерго».

Статтею 32 КЗпП України передбачено, що переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров`я. У зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці, систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших, працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

У відповідності до п. 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» (надалі Інструкція № 58), переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, як і прийняття на роботу.

За приписами ч. 4 ст. 24 Кодексу законів про працю України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до положень пунктів 2.3, 2.4 Інструкції № 58, записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Отже переведення працівника оформлюється відповідним наказом, а інформація про переведення в обов`язковому порядку зазначається у трудовій книжці працівника.

Однак, із доданої до позову копії трудової книжки позивача вбачається, що вона не містить жодного запису про переведення на посаду інженера Департаменту капітального будівництва ПАТ «Центренерго», а тому позивач перебувала на посаді помічника Генерального директора ПАТ «Центренерго» по дату звільнення із цієї посади.

Твердження позивача у позовній заяві про бажання нового Генерального директора працювати зі своїм помічником та прохання звільнити посаду помічника не підтверджується жодними доказами, та є надуманими.

Як зазначалося вище, згідно наказу № 130/ос від 29.04.2024 року про припинення трудового договору (контракту), було звільнено ОСОБА_2 помічника Генерального директора у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Підставами для звільнення, відповідно до цього наказу, зазначено Повідомлення «Про заплановане вивільнення у зв`язку із скороченням штату» з переліком вакантних посад від 28.02.2024 № 1, пропозиція з переліком вакантних посад від 29.04.2024 № 02.

З витягу з протоколу № 18/2023 засідання Наглядової ради Публічного акціонерного товариства «Центренерго» від 26.08.2023 року вбачається, що Наглядовою радою було затверджено організаційну структуру ПАТ «Центренерго». (а.с.231 т.1)

Наказом ПАТ «Центренерго» № 170 від 28.08.2023 року «Про введення в дію організаційної структури ПАТ «Центренерго», введено в дію з 28 серпня 2023 року організаційну структуру ПАТ «Центренерго». (а.с.232 т.1)

Рішенням Дирекції ПАТ «Центренерго» № 43/2023 від 05.09.2023 року було, зокрема затверджено перелік змін у штатному розписі працівників апарату управління ПАТ «Центренерго» чисельністю 176 штатних одиниць, а також затверджено штатний розпис працівників апарату управління ПАТ «Центренерго» чисельністю 266 штатних одиниць з місячним фондом заробітної плати 5 746 154,28 грн. та введено в дію з 08.09.2023. (а.с.234 т.1)

Згідно штатного розпису посад помічників Генерального директора ПАТ «Центренерго» 3 (а.с.235 т.1).

Наказом ПАТ «Центренерго» № 105-П від 19.12.2023 року «Про затвердження змін до штатного розпису працівників Апарату управління ПАТ «Центренерго», затверджено зміни до штатного розпису працівників Апарату управління ПАТ «Центренерго» шляхом підвищення тарифних ставок (посадових окладів) працівникам Апарату управління на 10% та введено в дію зазначені зміни до штатного розпису працівників Апарату управління ПАТ «Центренерго» з 01 січня 2024 року. (а.с.239 т.1)

Згідно витягу з протоколу засідання Дирекції ПАТ «Центренерго» № 13/2024 від 15.02.2024 року, щодо погодження організаційної структури ПАТ «Центренерго» та затвердження штатного розпису працівників апарату управління Товариства, «вирішили: за результатами доповіді та розгляду службових записок ОСОБА_6 , керуючись підпунктом (12) пункту 18.19 Статуту Товариства: 1.Визнати необхідним внесення змін до організаційної структури ПАТ «Центренерго» шляхом викладення її в новій редакції, що додається. 1.1. Доручити начальнику департаменту по роботі з персоналом та соціальним питанням ОСОБА_6 забезпечити подання організаційної структури, зазначеної в п. 1 цього рішення до Наглядової ради Товариства для затвердження її в новій редакції. 2. Затвердити штатний розпис працівників апарату управління ПАТ «Центренерго» чисельністю 290,0 штатних одиниць з місячним фондом заробітної плати 7 071 151,86 грн.». (а.с.248)

У витязі з протоколу № 3/2024 засідання Наглядової ради Публічного акціонерного товариства «Центренерго» від 16.02.2024 року, зазначено, що Наглядовою радою було затверджено організаційну структуру ПАТ «Центренерго». (а.с.249 т.1)

Наказом ПАТ «Центренерго» № 37 від 16.02.2024 року «Про структурні зміни» у зв`язку із затвердженням Наглядовою радою ПАТ «Центренерго» організаційної структури (протокол засідання від 16.02.2024 № 3/2024) уведено в дію організаційну структуру ПАТ «Центренерго», затверджену рішенням Наглядової ради ПАТ «Центренерго», яка набрала чинності з дня уведення в дію нового штатного розпису працівників апарату управління ПАТ «Центренерго» (а.с.1 т.2)

Відповідно до нової організаційної структури ПАТ «Центренерго» посад помічників Генерального директора ПАТ «Центренерго» стало дві.

Згідно наказу ПАТ «Центренерго» № 37 від 16.02.2024 року, наказом ПАТ «Центренерго» № 10-П від 16.02.2024 року «Щодо затвердження штатного розпису працівників апарату управління ПАТ «Центренерго» та скорочення чисельності, штату працівників», зокрема, виведено посаду помічника Генерального директора 1 одиницю, з посадовим окладом 29 316 грн. (а.с.3 т.2)

Крім того, даним наказом, було прийнято рішення про проведення засідання Комісії щодо скорочення штату працівників апарату управління ПАТ «Центренерго» у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці та визначення переважного права залишення на роботі працівників відповідно до ст. 42 КЗпП України. (а.с.5 т.2)

Протоколом засідання комісії під головуванням начальника департаменту по роботі з персоналом та соціальним питанням ПАТ «Центренерго» Капусти С.В. від 26.02.2024 року було визначено, що саме ОСОБА_2 підлягає звільненню у зв`язку зі скороченням штату. (а.с.245-246 т.1)

Помічника Генерального директора ПАТ «Центренерго» ОСОБА_2 було ознайомлено із Повідомленням від 28.02.2024 № 01 «Про заплановане вивільнення у зв`язку із скороченням штату», їй було запропоновано перевестися на вакантні посади згідно з додатком. Також повідомлено, що ОСОБА_2 пропонуються вакантні посади, які є в наявності на даний час та інша наявна робота для подальшого працевлаштування. Про прийняте рішення щодо переведення необхідно було зазначити у відповідній графі цього попередження. Відсутність письмової згоди на переведення протягом трьох робочих днів вважатиметься відмовою від запропонованих вакантних посад. Додатком до цього повідомлення був перелік вакантних посад, які пропонуються для переведення на 22 арк.

Позивач ОСОБА_2 була ознайомлена із цим повідомленням, про що свідчить її підпис та напис: «Жодна з запропонованих вакансій не відповідає досвіду роботи, освіті та напрямкам діяльності». (а.с.206 т.1)

28.02.2024 р. про ознайомлення позивача ОСОБА_2 з Повідомленням про заплановане вивільнення та переліком вакантних посад по ПАТ «Центренерго» було складено відповідний акт. (а.с.218 т.1)

29.04.2024 р. ОСОБА_2 було ознайомлено із Пропозицією від 29.04.2024 року № 02 «Щодо переведення на іншу вакантну посаду у зв`язку із скороченням штату», в якій у зв`язку зі скороченням посади, запропоновано відповідно до частини третьої статті 49-2 КЗпП України іншу роботу або іншу вакантну посаду на вибір з переліку, що додається. Також повідомлено, що пропонуються вакантні посади, які є в наявності на даний час. У разі зацікавленості у переведенні на одну з вказаних вакантних посад, переведення буде можливе за умови відповідності освітньо-кваліфікаційного рівня та досвіду роботи вимогам визначеної посади. Про прийняте рішення щодо переведення необхідно було зазначити у відповідній графі цієї пропозиції. Відсутність письмової згоди на переведення вважатиметься відмовою від запропонованих вакантних посад. Додатком до цієї пропозиції був перелік вакантних посад, які пропонуються для переведення на 19 арк.

ОСОБА_2 була ознайомлена із цією пропозицією, про що свідчить її підпис та напис: «Жодна з запропонованих вакансій не відповідає досвіду роботи, освіті та напрямкам діяльності».

Крім того у пропозиції від 29.04.2024 року № 02 було зазначено, що у разі відмови від запропонованих посад, ОСОБА_2 буде звільнено 29.04.2024 за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги згідно вимог діючого Колективного договору.

У графі «Відмовляюсь від запропонованих посад» Пропозиції від 29.04.2024 року № 02, ОСОБА_2 було вказано дату 29.04.2024 та поставлено підпис. (а.с.219 т.1)

З наданих суду списків вакантних посад на Трипільській ТЕС та Зміївській ТЕС, які є структурними підрозділами ПАТ «Центренерго» вбачається, що ОСОБА_2 були запропоновані усі наявні вакансії, які були наявні станом на 28.02.2024 та 29.04.2024 року (а.с.207-217, 220-229 т.1)

Копією листа Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 27.12.2022 № 9876/6/31-00-07-01-01-06 підтверджується, що структурний підрозділ ПАТ «Центренерго» - Вуглегірської ТЕС наразі знаходиться на тимчасово окупованій території, та наказом по Вуглегірській ТЕС від 14.09.2022 року № 42кп було припинено трудові договори з працівниками Вуглегірської ТЕС ПАТ «Центренерго» (а.с.15-18).

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Частиною 2 ст. 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

У частині першій статті 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно зі статтею 22 КЗпП України відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 49-4 КЗпП України ліквідація, реорганізація підприємств, зміна форм власності або часткове зупинення виробництва, що тягнуть за собою скорочення чисельності або штату працівників, погіршення умов праці, можуть здійснюватися тільки після подання виборному органу первинної профспілкової організації (профспілковому представнику) повідомлення про заплановане масове вивільнення з відповідною інформацією (у письмовому вигляді) про такі заходи, включаючи відомості про причини наступних звільнень, середню кількість і категорії працівників, а також про кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про строки проведення звільнення. Власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, не пізніше трьох місяців з дати прийняття рішення про масове вивільнення проводить консультації з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) щодо заходів із запобігання звільненню, зведення його до мінімуму та пом`якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення. У разі наявності кількох первинних профспілкових організацій надсилається повідомлення та проводяться консультації із спільним представницьким органом, утвореним ними на засадах пропорційного представництва, а за відсутності такого органу - із виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що об`єднує більшість працівників цього підприємства, установи, організації, фізичної особи, яка використовує найману працю. Порядок проведення таких консультацій та виконання рекомендацій визначається колективним договором, а в разі його відсутності - за домовленістю.

Професійні спілки мають право вносити пропозиції відповідним органам про перенесення строків або тимчасове припинення чи скасування заходів, пов`язаних із звільненням працівників, що є обов`язковими для розгляду.

За змістом ч.ч. 1-4 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, повідомляє державну службу зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Повідомлення має містити інформацію про заплановане масове вивільнення працівників, визначену частиною другою статті 49-4 цього Кодексу, та проведення консультацій з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником). Повідомлення обов`язково подається виборному органу первинної профспілкової організації (профспілковому представнику). У разі наявності кількох первинних профспілкових організацій повідомлення надсилається спільному представницькому органу, утвореному ними на засадах пропорційного представництва, а за відсутності такого органу - виборному органу первинної профспілкової організації (профспілковому представнику), що об`єднує більшість працівників цього підприємства (установи, організації).

Вимоги частин 1-3 цієї статті не застосовуються до працівників, які вивільняються у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, пов`язаними з виконанням заходів під час мобілізації, на особливий період, а також у зв`язку з неможливістю забезпечення працівника роботою, визначеною трудовим договором, у зв`язку із знищенням (відсутністю) виробничих, організаційних та технічних умов, засобів виробництва або майна роботодавця внаслідок бойових дій.

Згідно з п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем, у тому числі, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Частиною 1 ст. 42 КЗпП України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Частина 1 ст. 43 КЗпП України визначає, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України чи органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового та митного законодавства.

У період дії воєнного стану норми статті 43 КЗпП України не застосовуються, крім випадків звільнення працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів (частина друга статті 5 Закону «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану»).

За позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 17 січня 2024 року у справі № 359/5703/21 (провадження № 61-12872св23), розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17 (провадження № 11-431асі18) зроблено висновок, що за приписами частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. З огляду на викладене, оскільки обов`язок з працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення.

Відповідно до ст.64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Ч.2 ст.65 ГК України передбачено, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства.

Чисельність працівників - це списковий склад працівників, і скорочення чисельності працівників передбачає зменшення їх кількості (лист Міністерства праці та соціальної політики України від 07 квітня 2011 року № 114/06/187-11).

Штат працівників - це сукупність посад, установлених штатним розписом підприємства. Тому скорочення штату являє собою зміну штатного розпису за рахунок ліквідації певних посад або зменшення кількості штатних одиниць за певними посадами.

В позовній заяві, зазначено, що при звільненні позивача не було враховано, що було скорочено посаду помічника Генерального директора, однак як відомо позивачу відповідно до штатного розпису було три посади помічника, а позивач з трьох помічників мала найбільший досвід роботи на цій посаді, але порівняльний аналіз рівня кваліфікації працівників та продуктивність праці відсутній, бо не проводився. Дане твердження позивача суд вважає безпідставним.

Так, за приписами ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Відповідно до положень ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:

1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців;

2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;

3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;

4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва;

5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та членам сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членам сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу;

6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій;

7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання;

8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України;

9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби;

10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат;

11) працівникам, які є членами пожежно-рятувальних підрозділів для забезпечення добровільної пожежної охорони не менше року.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

ПАТ «Центренерго» було проведено порівняльний аналіз продуктивності праці працівників, які перебували на посадах помічника Генерального директора ПАТ «Центренерго».

Зокрема, наказом ПАТ «Центренерго» № 29 від 31.01.2024 «Про створення комісії» з метою дотримання чинного законодавства України під час впровадження змін в організації виробництва і праці, що зумовлюють скорочення чисельності та/або штату працівників та в інших випадках розірвання трудового договору за ініціативою роботодавця було створено відповідну Комісію. (а.с.244 т.1)

Протоколом засідання комісії під головуванням начальника департаменту по роботі з персоналом та соціальним питанням ПАТ «Центренерго» Капусти С.В. від 26.02.2024 року було визначено, що саме ОСОБА_2 підлягає звільненню у зв`язку зі скороченням штату. Комісією було проаналізовано, що на посадах «помічник генерального директора» працюють ОСОБА_7 (який увільнений на час проходження військової служби, на період його відсутності тимчасово на цій посаді працює ОСОБА_8 ), ОСОБА_9 , ОСОБА_2 . Виходячи з даних, зазначеній у порівняльній таблиці, ОСОБА_7 не можна розглядати як кандидата на вивільнення, оскільки він має двох утриманців (син 2012 р.н., донька 2014 р.н.), а також статус Учасника бойових дій і з 08.04.2022 проходить військову службу у Збройних силах України. Проаналізувавши дані двох інших працівників, Комісія дійшла висновку, що рівень кваліфікації ОСОБА_9 беззаперечно вищий, а також вона має стаж роботи у ПАТ «Центренерго» 12 років, у порівнянні з ОСОБА_2 - 3 роки. Крім того, ОСОБА_2 з вересня до грудня 2023 року не виконувала посадових функціональних обов`язків помічника генерального директора, у зв`язку з цим помічнику Генерального директора ОСОБА_2 премія за вересень, жовтень, листопад та грудень 2023 року не нараховувалася. (а.с.245-246 т.1)

У зв`язку з невиконанням посадових функціональних обов`язків помічнику Генерального директора ОСОБА_2 було скасовано надбавку за високі досягнення у праці з 01 листопада 2023 року та не нараховувалися премії за вересень, жовтень, листопад і грудень 2023 р., що підтверджується копіями наказів №92-п від 31.10.2023 р., №94-П від 31.10.2023 р., №98-П від 28.11.2023 р., 29.12.2023 р., №5-П від 31.01.2024 р. (а.с.10-15).

Враховуючи ту обставину, що у помічника Генерального директора ПАТ «Центренерго» ОСОБА_2 була виявлена найнижча кваліфікація та продуктивність праці, посада, яку займала позивач, підлягала скороченню.

Суд, враховуючи, що у відповідача дійсно відбулося скорочення штату працівників, відповідач своєчасно та належним чином повідомив позивача про наступне вивільнення, запропонував усі наявні вакантні посади, від переведення на які ОСОБА_2 відмовилася, заяв про переведення на вакантну посаду не подала, приходить до висновку про те, що звільнення позивачки відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства. У зв`язку з цим відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу ПАТ «Центренерго» №130/ОС від 29.04.2024 р. про звільнення ОСОБА_2 з посади помічника Генерального директора ПАТ «Центренерго» та поновлення ОСОБА_2 на посаді помічника Генерального директора ПАТ «Центренерго».

Позовні вимоги позивачки про стягнення з ПАТ «Центренерго» на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимог про поновлення на роботі, а тому задоволенню також не підлягають.

Щодо позовних вимог про стягнення на користь позивача моральної шкоди, слід зазначити наступне.

За приписами ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Таким чином, відшкодування моральної шкоди за своєю природою є санкцією за порушення прав особи, які були виявлені і доведені.

За приписами п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У пунктах 9, 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Разом з тим, позивач повинен довести факт заподіяння йому моральної шкоди.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо.

У даному випадку позивачем не виконано свого процесуального обов`язку та не надано жодного доказу на доведення стверджуваних ним обставин заподіяння моральної шкоди та її розміру.

Так, в обґрунтування вимог заподіяння моральної шкоди позивач посилається на моральні страждання, переживання, які полягають у приниженні честі та гідності, а також ділової репутації, втрату душевного спокою, постійне перебування у роздратованому стані, погіршення стану здоров`я.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду у своїй постанові від 01 березня 2021 року у справі 180/1735/16-ц зазначила, що тлумачення положень статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди.

У постанові від 05.12.2022 у справі № 214/7462/20 Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зазначила, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Також у цій постанові ОП КЦС зазначила, що відбувається такий розподіл тягаря доказування: а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.

В даному варто зазначити, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження обставин завдання йому відповідачем моральних страждань, а в позовній заяві ОСОБА_2 обмежилася лише загальними фразами, притаманними ознакам моральної шкоди, при цьому не розкриваючи їх змісту щодо себе, а тому з огляду на це вимога в частині відшкодування моральної шкоди не може бути задоволена.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню.

Згідно ч. 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення . Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що позовні вимоги не доведені належними і допустимими доказами, а тому в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 4, 10, 76, 81, 259, 264-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Центренерго» про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 26.09.2024 р.

Суддя О.М.Зінченко