Справа № 466/3297/24 Головуючий у 1 інстанції: Білінська Г.Б.
Провадження № 22-ц/811/1932/24 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

розглянувши у м. Львові у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 20 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 , який діє від імені та в інтересах малолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

26.03.2024 ОСОБА_2 , який діє від імені та інтересах ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 грн.

В обґрунтування позову покликався на те, що 03.06.2023 в АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки "Вольво V50" д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив наїзд на тачку, яку віз наперед себе малолітній пішохід ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає у АДРЕСА_2 , який в цей час виходив на вул. Центральну з прилеглої праворуч другорядної дороги. В результаті пригоди тачка травмувала ОСОБА_3 , після чого останній перебував на лікуванні з 03.06.2023 по 05.10.2023 в КНП «Львівське територіальне медичне об`єднання Відокремлений підрозділ «Лікарня Князя Лева». Самостійно пересуватися потерпілий зміг лише після 05.10.2023. На даний час проходить реабілітацію.

За даним фактом 04.06.2023 було зареєстровано кримінальне провадження № 0000460 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. Постановою Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області від 29.09.2023 прийняте рішення про закриття кримінального провадження. 06.02.2024 ПрАТ «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» виплатила ОСОБА_3 страхове відшкодування в сумі 1172,48 грн, з яких 1116,65 грн витрати на лікування. Також 05.03.2024 ПрАТ «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» виплатила ОСОБА_3 страхове відшкодування в сумі 26967,10 грн, з яких 25 682,95 грн витрати на лікування. Тобто позивач отримав від страхової компанії 1 339,98 грн відшкодування моральної шкоди у відповідності з ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Вказану суму позивач вважає такою, що є неспівмірною з душевними стражданнями, які отримав неповнолітній ОСОБА_3 внаслідок травми, отриманої в ДТП. Внаслідок травми ОСОБА_3 переніс фізичний біль та страждання, не міг самостійно пересуватися більше 4-х місяців, самостійно задовольняти свої природні потреби, відвідувати шкільні заняття, відвідувати заняття з плавання, проводити вільний час з друзями. Отримана травма порушила нормальні життєві зв`язки позивача, викликала стрес та тривогу, переживання щодо наслідків травми. Фізичні та душевні страждання відобразилося на фізичному та психічному стані здоров`я позивача, тривалий час він нервувалася, відчував страхи, погано спав.

Таким чином заподіяну моральну шкоду малолітньому синові ОСОБА_2 оцінює в 100000 грн та просить таку стягнути з ОСОБА_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 20 травня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 20000 (двадцять тисяч) грн моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн судового збору.

25.06.2024 рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 15.02.2023 року в справі № 606/1630/21. Так, Верховний Суд не вбачає у цій справі наявності підстав для відшкодування позивачам моральної шкоди на підставі положень статей 1167, 1168 ЦК України. Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювана шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювана шкоди не вимагається. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що обов`язковою підставою для відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є також встановлення судом факту протиправності дії заподіювача шкоди. Таким чином, за відсутності встановленого факту протиправності дій особи, як учасника ДТП також відсутні підстави для задоволення позовних вимог та стягнення відшкодування моральної шкоди, на підставі статей 1167, 1168 ЦК України. Отже, у зв`язку із відсутностю встановленого факту протиправності дій ОСОБА_1 , як учасника ДТП, також відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача та стягнення із ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким у задоволені позову відмовити.

18.07.2024 ОСОБА_2 , який діє від імені та в інтересах ОСОБА_3 , подав відзив на апеляційну скаргу. Просить рішення суду залишити без змін, скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Судом установлено, що 03.06.2023 в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки "Вольво V50" д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив наїзд на тачку, яку віз наперед себе малолітній пішохід ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В результаті пригоди тачка травмувала малолітнього пішохода ОСОБА_3 , після чого останній перебував на лікуванні з 03.06.2023 по 05.10.2023 в КНП «Львівське територіальне медичне об`єднання Відокремлений підрозділ «Лікарня Князя Лева».

Згідно листа від 06.02.2024 № 256 ПрАТ «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» розрахувала ОСОБА_3 страхове відшкодування в сумі 1172,48 грн, з яких 1116,65 грн - витрати на лікування, розраховані згідно ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та 55,83 грн - моральна шкода, розрахована згідно ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно листа від 05.03.2024 № 441 ПрАТ «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» розрахувала ОСОБА_3 страхове відшкодування в сумі 26967,10 грн, з яких 25 682,95 грн витрати на лікування, розраховані згідно ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (за 120 днів лікування у розмірі по 1/30 мінімальної заробітної плати за кожен день лікування) та 1284,15 грн - моральна шкода, розрахована згідно ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Внаслідок ДТП потерпілий отримав закритий перелом кісток правої гомілки в верхній третині зі зміщенням фрагментів.

Згідно записів з форми 112/о гіпс було знято 07.08.2023, з рентгенограми проведеної 09.10.2023 вбачається, що великогомілкова кістка станом на час дослідження не зрослась. Внаслідок травми потерпілий не міг самостійно пересуватися більше 4-х місяців.

Згідно ч. 1, 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

У пункті 1 частини 2 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади АРК, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У постанові від 21.04.2021 у справі № 450/4163/18 Верховний Суд прийшов до висновку, що «відсутність вини водія транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє останнього від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини)».

Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995року №4«Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Крім того, у постанові від 20.12.2023 у справі № 686/9360/22 Верховний Суд зазначив: «шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Згідно з частиною другою статті 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом, тобто груба необережність потерпілого може бути підставою для зменшення розміру відшкодування, а не відмови у повному обсязі.

Правозастосовча практика у цій категорії справ є усталеною, так Верховний Суд у постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Водночас, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди».

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Враховуючи досліджені докази, обставини отримання травм, характер та обсяг душевних і психічних страждань неповнолітнього, результати кримінального провадження відносно відповідача, то розумним, справедливим та виваженим відшкодуванням моральної шкоди ОСОБА_2 буде сума в розмірі 20 000 грн.

Колегія суддів дійшла до висновку, що посилання апелянта у апеляційній скарзі, як на підставу відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 ,що ДТП було спричинено саме з вини ОСОБА_3 необхідно відхилити, оскільки закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_1 не позбавляє останнього обов`язку відшкодувати спричинену шкоду джерелом підвищеної небезпеки.

Таким чином, суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги частково, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, з урахуванням засад розумності та справедливості, оскільки відсутність вини ОСОБА_1 та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє останнього від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 20 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено: 04.11.2024

Головуючий

Судді