У Х В А Л А

23 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 953/7076/23

провадження № 61-12152ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Браташ Ольги Олександрівни на постанову Харківського апеляційного суду від 31 липня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання договору позики недійснимта

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому просила визнати недійсним договір позики від 09 грудня 2014 року № 12/14, що укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2

21 червня 2023 року їй стало відомо, що набрала чинності постанова Полтавського апеляційного суду в справі № 615/2/22, якою стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в розмірі 2 944 924,37 грн та судовий збір у розмірі 7 981,42 грн.

Зазначала, що стягнення заборгованості за договором позики з ОСОБА_3 в розмірі 2 944 924,37 грн стосується не тільки прав ОСОБА_3 , а й зачіпає її права та інтереси, оскільки вона перебуває з останнім у шлюбі з 07 березня

1981 року.

Вважала договір позики фіктивним, удаваним, безгрошовим, таким, що укладений для забезпечення виконання договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Омега плюс» (далі - ТОВ «Фірма «Омега плюс»), який був укладений між ОСОБА_4 та

ОСОБА_3 09 грудня 2014 року з розстроченням платежу до 25 листопада 2019 року, строк повернення коштів за договором позики - 25 листопада

2019 року.

Договір позики був підписаний його сторонами 09 грудня 2014 року, як і договір купівлі продажу частки в статутному капіталі ТОВ «Фірма «Омега плюс».

Цей договір був укладений для приховання фактично укладеного договору купівлі продажу частки в статутному капіталі ТОВ «Фірма «Омега плюс» з розстроченням платежу без фактичної передачі грошей.

21 березня 2024 року рішенням Київського районного суду м. Харкова позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним договір позики від 09 грудня 2014 року № 12/14, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

31 липня 2024 року постановою Харківського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 березня 2024 року скасовано.

Позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

01 вересня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Браташ О. О. через систему «Електронний суд» подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Харківського апеляційного суду від 31 липня 2024 року, в якій просить її скасувати, залишити в силі рішення Київського районного суду м. Харкова

від 21 березня 2024 року.

08 жовтня 2024 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу залишено без руху та надано заявниці десять днів з дня отримання копії ухвали для усунення вказаних у ній недоліків.

Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

У жовтні 2024 року до Верховного Суду надійшло клопотання про усунення недоліків касаційної скарги, зі змісту якого та доданих до нього додатків встановлено виконання особою, яка подає касаційну скаргу, вимог ухвали.

Касаційна скарга подана у строк, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

На обґрунтування наявності підстав касаційного оскарження судових рішень за пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України особа, яка подала касаційну скаргу, послалася на те, що суди не врахували правові висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі

№ 200/11343/14-ц, від 21 листопада 2018 року в справі № 372/504/17,

від 30 червня 2020 року в справі № 638/18231/15-ц, від 29 червня 2021 року в справі № 916/2813/18, від 12 жовтня 2021 року в справі № 233/2021/19, що є підставою для відкриття касаційного провадження за пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження.

Суд не встановив достатніх й обґрунтованих підстав для повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження.

Згідно з частиною восьмою статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.

Якщо разом з касаційною скаргою подано заяви чи клопотання, суд в ухвалі про відкриття касаційного провадження встановлює строк, протягом якого учасники справи мають подати свої заперечення щодо поданих заяв чи клопотань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

На підставі наведеного та керуючись статтями 389, 390, 392, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження в справі за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Браташ Ольги Олександрівни на постанову Харківського апеляційного суду від 31 липня 2024 року.

Витребувати з Київського районного суду м. Харкова цивільну справу

№ 953/7076/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання договору позики недійсним.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Ситнік

В. М. Ігнатенко

І. М. Фаловська