ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/2630/21 Номер провадження 22-ц/814/2496/24Головуючий у 1-й інстанції Городівський О.А. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Пилипчук Л. І.

за участю секретаря: Ракович Д. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України

на ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11 березня 2024 року у складі судді Городівського О. А.

за заявою Державної казначейської служби України про заміну сторони виконавчого провадження

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції в Полтавській області, Полтавської обласної прокуратури, Державної Казначейської служби України про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду,

в с т а н о в и в:

У лютому 2024 року представник Державної казначейської служби України звернувся до суду із заявою, у якій просив суд замінити сторону боржника у виконавчому документі з Державної казначейської служби України на належного боржника - Державний бюджет України в порядку статті 442 ЦПК України.

Заява мотивована тим, що рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 лютого 2022 року, зміненими постановою Полтавського апеляційного суду від 30 серпня 2022 року стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 423 345 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

На виконання вказаного рішення Миргородським районним судом Полтавської області 02.02.2023 видано виконавчий лист, у якому боржником зазначено Державну казначейську службу України, як окрему юридичну особу, а не Державний бюджет України.

Вказував, що Державна казначейська служба України не є розпорядником коштів Держави, а є органом, який виконує судове рішення, виступає від свого власного імені, самостійно відповідає за власними зобов`язаннями і є окремим учасником цивільних відносин відповідно до частини першої статті 2 ЦК України.

Оскільки моральна шкода підлягає стягненню не з юридичної особи, а з Державного бюджету України, що не є тотожним у процесі виконання рішення суду, відповідно і боржником повинен бути Державний бюджет України, а не Державна казначейська служба України, як юридична особа, яка не повинна відповідати коштами, передбаченими на утримання установи, за дії або бездіяльність органів державної влади, що є підставою для заміни сторони у виконавчому провадженні.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11 березня 2024 року у задоволенні заяви Державної казначейської служби України відмовлено.

Не погодившись з даною ухвалою, представник Державної казначейської служби України подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та задовольнити заяву Державної казначейської служби України про заміну сторони виконавчого провадження в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що в резолютивній частині рішення вказано про стягнення грошових коштів на користь ОСОБА_1 з Державного бюджету України, але у виконавчому листі боржником вказана саме Державна казначейська служба України.

Зазначав, що згідно з Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215 Казначейство України відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку, зокрема, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному банку; здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. Казначейство є юридичною особою, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням та не несе відповідальності за дії органів державної влади.

Вказував, що Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників», передбачено, що кошти списуються зі спеціального рахунку, який відкритий у Державній казначейській службі України.

Отже, моральна шкода за рішенням суду по вищезазначеній справі підлягає стягненню не з юридичної особи, а з Державного бюджету України, відповідно і боржником повинен бути Державний бюджет України, а не Державна казначейська служба України, як юридична особа, оскільки Державна казначейська служба України не повинна відповідати коштами, передбаченими на утримання установи, за дії або бездіяльність органів державної влади.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Частина третя статті 3 ЦПК України встановлює, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 лютого 2022 року, яке змінено постановою Полтавського апеляційного суду від 30 серпня 2022 року, стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 423 345 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

На виконання даного судового рішення 02 грудня 2022 року Миргородським міськрайонним судом Полтавської області видано виконавчий лист, де боржником зазначено Державну казначейську службу України, ідентифікаційний номер 37567646, місцезнаходження - вул. Бастіонна, 6 м. Київ, Київська область.

Відмовляючи у задоволенні заяви про заміну боржника у виконавчому документі, суд першої інстанції виходив з відсутності передбачених статтею 442 ЦПК України підстав для заміни сторони виконавчого провадження, з чим погоджується судова колегія апеляційного суду, не вбачаючи підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду.

Згідно вимог статті 1291 Конституції України, статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються у порядку, встановленому розділом VI ЦПК України.

Відповідно до статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

У статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» вказано, що у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Статтею 442 ЦПК України регламентовано порядок заміни сторони у виконавчому провадженні у разі вибуття однієї із сторін - боржника або стягувача, яку суд замінює її правонаступником.

Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (частина п`ята статті 442 ЦПК України).

Тобто підставою для заміни боржника у виконавчому документі згідно статті 442 ЦПК України є саме факт правонаступництва - переходу прав і обов`язків від однієї особи до іншої, внаслідок чого змінюється суб`єктний склад учасників спірного правовідношення і особу, яка вибула, в установленому порядку замінює її правонаступник.

Проте у справі, що переглядається апеляційним судом, факт правонаступництва боржника за зобов`язанням з відшкодування завданої стягувачу моральної шкоди не встановлено.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18) вказано, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання.

Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 липня 2024 року у справі № 134/1301/22 провадження № 61-13069св23).

Судова практика з цього питання є сталою та від вказаних висновків Верховний Суд не відступав.

Встановлено, що рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 лютого 2002 року, зміненим в цій частині постановою Полтавського апеляційного суду від 30 серпня 2022 року, на виконання якого видано виконавчий документ, кошти на відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_1 стягнуто саме з Державного бюджету України, отже, боржником є держава Україна, як учасник цивільних відносин, тому доводи заявника про наявність правонаступництва боржника є безпідставними.

Обставини, на які посилається заявник можуть свідчити про помилку, допущену при видачі виконавчого документа.

Підстави та порядок виправлення помилки у виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, визначено статтею 432 ЦПК України.

Проте заяви про виправлення помилки у виконавчому листі або визнання його таким, що не підлягає виконанню, представник Державної казначейської служби України не подавав та відповідно таке питання судом не вирішувалось і не є предметом перегляду апеляційним судом.

З порушеного заявником питання невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права апеляційним судом не встановлено, тому колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної ухвали суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення.

Ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

Л. І. Пилипчук