Справа №465/6790/23 Головуючий у 1 інстанції:Марків Ю.С.
Провадження №22-ц/811/2937/24 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А.
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

04 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П.., Шандри М.М.,

перевіривши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" на рішення Франківського районного суду м.Львова від 27 березня 2024 року у справі за позовом Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання,-

в с т а н о в и л а :

рішенням Франківського районного суду м. Львова від 27 березня 2024 року у задоволенні позову Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання відмовлено.

Дане рішення оскаржило Львівське міське комунальне підприємство "Львівтеплоенерго", подавши апеляційну скаргу на нього 24 вересня 2024 року.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 30 вересня 2024 року в задоволенні клопотання Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Франківського районного суду м. Львова від 27 березня 2024 року відмовлено. Апеляційну скаргу Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" на рішення Франківського районного суду м. Львова від 27 березня 2024 рокузалишено без руху для надання апелянту можливості подати апеляційному суду заяву (клопотання) про поновлення строку апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції із зазначенням обґрунтованих доводів поважності причин пропуску строку апеляційного оскарження та надання доказів, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення..

На виконання вимог ухвали Львівським міським комунальним підприємством "Львівтеплоенерго"подано доказ отримання рішення Франківського районного суду м. Львова від 27 березня 2024 року, з якого вбачається, що копію оскаржуваного рішення представниця апелянта отримала 11 вересня 2024 року.

Однак, заявлене апелянтом клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження слід вважати безпідставним, необґрунтованими та таким, що не підтвердженим жодними доказами.

Окрім цього, 07 жовтня 2024 року до Львівського апеляційного суду надійшла письмова заява/поясненя відповідача ОСОБА_1 , в якій зазначає, що Львівське міське комунальне підприємство "Львівтеплоенерго" зловживає процесуальними правами, зокрема подало безпідставну апеляційну скаргу на рішення суду, яке давно набрало законної сили, не було ними оскаржено без поважних причин у відведені строки та не підлягає оскарженню станом на сьогодні. Вказує, що з 21 лютого 2024 року, у разі відсутності реєстрації підприємства чи іншої юридичної особи в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, реальні суди зобов`язані застосовувати негативні процесуальні наслідки у вигляді залишення процесуального документа без руху, без розгляду або його повернення.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи протягом розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається зазначати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 у справі «Мушта проти України» зазначено: «право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані».

При вирішення питання поновлення строку оскарження суди мають забезпечувати дотримання балансу суспільного та приватного інтересів, оскільки держава в особі судових органів повинна забезпечити заінтересованим особам право на використання наявних засобів правового захисту, заінтересовані особи повинні розраховувати на те, що процесуальні норми судочинства будуть застосовані, а неналежне використання своїх прав однією із сторін у судовому процесі не стане перешкодою для іншої сторони в реалізації її права на виконання судового рішення.

Виходячи з прецедентної практики Європейського суду, принцип правової визначеності передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

У рішенні в справі "Каракуця проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що заявники повинні проявляти належну зацікавленість у розгляді їхньої справи.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Нешев проти Болгарії" від 28 жовтня 2004 року визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Практикою Європейського суду з прав людини, яка є преюдиційною, також встановлено, що якщо заявники у визначений законом термін не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи та своєчасно не звертались до суду за інформацією щодо стану розгляду їх справи їх права на доступ до правосуддя не є порушеними.

З матеріалів справи вбачається, що повний текст рішення проголошено та складено 27 березня 2024 року, тому апеляційна скарга повинна була бути подана відповідно до 26 квітня 2024 року. Оскільки, скарга була подана 24 вересня 2024 року, слід вважати, що така подана з пропуском строку на апеляційне оскарження.

З матеріалів справи вбачається, що рішення Франківського районного суду м. Львова від 27 березня 2024 року було отримано Львівським міським комунальним підприємством "Львівтеплоенерго" 28 березня 2024 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу.

Відповідно до довідки про доставку електронного документа, документ в електронному вигляді «Рішення» від 27.03.2024 року доставлений Львівському міському комунальному підприємству "Львівтеплоенерго" до його електронного кабінету 28 березня 2024 року о 8:46:01 годині (а.с.101).

За змістом пункту 111 Розділу V «Перехідні положення» Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішення Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, особа, яка використовує підсистему «Електронний суд», самостійно несе відповідальність за свій електронний кабінет, направлені їй копії судових рішень вважаються отриманими, про що Суду стає відомо з повідомлення про доставлення електронного листа.

Окрім цього, подаючи у серпні 2023 року до суду позовну заяву, позивач не цікавився її розглядом, хоча мав таку можливість, зокрема довідатися про постановлене у справі рішення у суді першої інстанції (шляхом ознайомлення з матеріалами справи, надіслання заяв, запитів, тощо) та з Єдиного державного реєстру судових рішень, у суду є підстави вважати, що Львівське міське комунальне підприємство "Львівтеплоенерго" недобросовісно здійснювало свої процесуальні обов`язки.

З наведеного вбачається те, що Львівське міське комунальне підприємство "Львівтеплоенерго" було обізнане про існування справи в суді, проте, не скористалося своїми процесуальними правами на подання апеляційної скарги в строк, визначений чинним законодавством, хоча мало об`єктивну можливість це зробити.

Львівським міським комунальним підприємством "Львівтеплоенерго" не доведено наявність у них об`єктивних непереборних обставин, які б могли бути визнані судом як поважні причини для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.

Так, апелянтом не надано будь-яких належних доказів про те, чому вони були позбавлені можливості звернутися до суду першої інстанції за отриманням рішення в межах строку на апеляційне оскарження, або хоча б у розумний строк, враховуючи, що такі були обізнані про розгляд справи в суді, оскільки є позивачами по справі.

Вказане свідчить про те, що Львівське міське комунальне підприємство "Львівтеплоенерго" не виявило належної зацікавленості у розгляді їх справи.

Враховуючи те, що апелянтом не наведено переконливих доводів, які б вказували про поважність причин пропуску такого значного строку на апеляційне оскарження та не подано необхідних доказів на підтвердження обґрунтованості доводів клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення, таке є необґрунтованим та його слід відхилити.

Вказане також відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 13 січня 2023 року у справі №455/125/17.

При цьому слід також вважати, що безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

Крім цього, слід зазначити, уп.п. 46, 47 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13) від 29 жовтня 2015 року, яке набуло статусу остаточного 29 січня 2016 року, за якими Суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-Х). Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року).

Відповідно до ч.4 ст. 357 ЦПК України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, а саме те, що апелянтом клопотання (заява) про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням поважних підстав пропуску такого ані протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху (07.10.2024р.), ані на даний час не подано, у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" на рішення Франківського районного суду м. Львова від 27 березня 2024 рокуслід відмовити.

Керуючись ч.4 ст. 357, п.4 ч.1 ст. 358 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

в задоволенні клопотання Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго"про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Франківського районного суду м. Львова від 27 березня 2024 року відмовити.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" на рішення Франківського районного суду м.Львова від 27 березня 2024 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцять днів з дня її складення.

Судове рішення складено 04 листопада 2024 року.

Судді : Я.А. Левик

Н.П.Крайник

М.М. Шандра