КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2024 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Верланов С.М., Невідома Т.О.,

секретар Цуран С.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 вересня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 (правонаступником якого є ОСОБА_2 ) до Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» про стягнення суми вкладів та штрафних санкцій,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа: ТОВ «ФК «Фінілон», у якому з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просив:

- стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договором № SAMDN1660 (Вклад «Стандарт, 3 мес.») від 14.06.2012 суму вкладу у розмірі 10 000,00 дол США; 7,5 % річних за період з 15.06.2012 до 20.02.2019 у розмірі 5 017,81 дол США; 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання за період з 21.02.2019 до 04.10.2022 у розмірі 1 086,58 дол США; пеню у розмірі 3 % за кожен день прострочення за період з 22.02.2018 до 21.02.2019 у розмірі 2 009 262,46 грн.

- стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договором № SAMDN3521 «Стандарт» від 18.07.2012 суму вкладу у розмірі 10 000,00 дол США; 8,5 % річних за період з 19.07.2012 до 20.02.2019 у розмірі 5 607,67 дол США; 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання за період з 21.02.2019 до 04.10.2022 у розмірі 1 086,58 дол США; пеню у розмірі 3 % за кожен день прострочення за період з 22.02.2018 до 21.02.2019 у розмірі 2 245 457,95 грн.

- стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договором № SAMDN4905 «Стандарт» від 15.09.2012 суму вкладу у розмірі 10 000,00 дол США; 8,5 % річних за період з 17.09.2012 до 20.02.2019 у розмірі 5 467,95 дол США; 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання за період з 21.02.2019 до 04.10.2022 у розмірі 1 086,58 дол США; пеню у розмірі 3 % за кожен день прострочення за період з 22.02.2018 до 21.02.2019 у розмірі 2 189 510,18 грн.

- стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договором № SAMDN4599 «Стандарт» від 05.11.2012 суму вкладу у розмірі 7 000,00 дол США; 8,5% річних за період з 06.11.2012 до 20.02.2019 у розмірі 3 746,05 дол США; 3% річних за прострочення грошового зобов`язання за період з 21.02.2019 до 04.10.2022 у розмірі 760,60 дол США; пеню у розмірі 3% за кожен день прострочення за період з 22.02.2018 до 21.02.2019 у розмірі 1 500 016,55 грн.

- стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договором № SAMDN8491 (Вклад «Стандарт», 3 мес.») від 29.11.2012 суму вкладу у розмірі 30 000,00 грн.; 17 % річних за період з 30.11.2012 до 20.02.2019 у розмірі 31 773,70 грн.; інфляційні втрати за період з березня 2019 року до серпня 2022 року у розмірі 12 460,99 грн.; 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання за період з 21.02.2019 до 04.10.2022 у розмірі 3 259,73 грн.; пеню у розмірі 3 % за кожен день прострочення за період з 22.02.2018 до 21.02.2019 у розмірі 347 922,02 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що між позивачем та відповідачем було укладено 5 (п`ять договорів депозитного вкладу), факт внесення грошових коштів на рахунки підтверджуються наданими квитанціями.

На підставі поданої заяви від 11.02.2019, останній звертався до банку з повідомленнями, в яких зазначав про те, що він не бажає продовжувати строк дії цих договорів, також повідомляв про їх розірвання та вимагав протягом трьох днів з дня отримання цих заяв повернути суму вкладу за договорами і нараховані відсотки за ними. Разом із тим, станом на день звернення із цим позовом, відповідач вимоги позивача щодо повернення коштів залишив без задоволення.

За таких обставин, з урахуванням положень ст. 625 ЦК України, позивач вважав, що наявні всі законні і обґрунтовані підстави для стягнення з відповідача боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми. Окрім того, позивач вважає, що з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню пеня в розмірі 3 % вартості послуги за кожен день прострочення (т. 1 а.с. 2-11, 56-58, 139-146, 203-208).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24.08.2021 замінено позивача ОСОБА_1 на належного правонаступника ОСОБА_2 (т. 2 а.с. 114-118).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26.09.2023 позовні вимоги ОСОБА_2 до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа: ТОВ «ФК «Фінілон» про стягнення суми вкладів та штрафних санкцій задоволено частково. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 за договором № SAMDN1660 (Вклад «Стандарт, 3 мес.») від 14.06.2012:

- суму вкладу у розмірі 10 000,00 дол. США;

- 7,5 % річних за період з 15.06.2012 до 20.02.2019 у розмірі 5 017,81дол. США;

- 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання за період з 21.02.2019 до 21.02.2022 у розмірі 900,82 дол. США;

- пеню у розмірі 3 % за кожен день прострочення у розмірі 183 451,13 грн.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 за договором № SAMDN3521 «Стандарт» від 18.07.2012:

- суму вкладу у розмірі 10 000,00 дол. США;

- 8,5 % річних за період з 19.07.2012 до 20.02.2019 у розмірі 5 607,67 дол США;

- 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання за період з 21.02.2019 до 21.02.2022 у розмірі 900,82 дол. США;

- пеню у розмірі 3 % за кожен день прострочення у розмірі 205 016,01 грн.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 за договором № SAMDN4905 «Стандарт» від 15.09.2012:

- суму вкладу у розмірі 10 000,00 дол. США;

- 8,5 % річних за період з 17.09.2012 до 20.02.2019 у розмірі 5 467,95 дол. США;

- 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання за період з 21.02.2019 до 21.02.2022 у розмірі 900,82 дол. США;

- пеню у розмірі 3 % за кожен день прострочення у розмірі 199 908,25 грн.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 за договором № SAMDN4599 «Стандарт» від 05.11.2012:

- суму вкладу у розмірі 7 000,00 дол. США;

- 8,5% річних за період з 06.11.2012 до 20.02.2019 у розмірі 3 746,05 дол. США;

- 3% річних за прострочення грошового зобов`язання за період з 21.02.2019 до 21.02.2022 у розмірі 630,58 дол. США;

- пеню у розмірі 3% за кожен день прострочення у розмірі 136 955,58 грн.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 за договором № SAMDN8491 (Вклад «Стандарт», 3 мес.») від 29.11.2012:

- суму вкладу у розмірі 30 000, 00 грн.;

- 7 % річних за період з 30.11.2012 до 20.02.2019 у розмірі 31 773,70 грн;

- інфляційні втрати за період з березня 2019 року до червня 2022 року у розмірі 11 707,05 грн;

- 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання за період з 21.02.2019 до 21.02.2022 у розмірі 2 702,00 грн;

- пеню у розмірі 3 % за кожен день прострочення у розмірі 31 773,70 грн.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у розмірі 10 525,00 грн. В іншій частині вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі, АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги ту обставину, що депозитний договір № SAMDN1660 від 14.06.2012 було пролонговано на новий рахунок за договором № SAMDN4905.

Окрім того, суд першої інстанції не взяв до уваги договір про переведення боргу від 17.11.2014, який був укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ФК «Фінілон» (т. 32 а.с. 150-154).

Відзиву від учасників справи не надходило.

У судовому засіданні представник АТ КБ «Приватбанк» - Коцюба О.В. підтримав подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 заперечував проти поданої апеляційної скарги та просив її відхилити.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що наявні підстави для стягнення пені.

Але погодитись із такими висновками в повній мірі не можливо з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.06.2012 між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір № SAMDN1660 (Вклад «Стандарт, 3 мес.»), згідно якого сума вкладу становить 10 000,00 дол. США. Строк вкладу складає три місяці, процентна ставка становить 7,5% річних (т. 1, а.с. 15).

Факт внесення позивачем коштів у розмірі 10 000,00 дол. США засвідчується квитанцією від 14.06.2012 (т. 1 а.с.16).

18.07.2012 між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір № SAMDN3521 «Стандарт», згідно якого сума вкладу становить 10 000,00 дол. США. Строк вкладу складає 366 днів, процентна ставка становить 8,5% річних (т. 1 а.с. 17).

Факт внесення позивачем коштів у розмірі 10 000,00 дол. США засвідчується квитанцією від 18.07.2012 (т. 1, а.с. 18).

15.09.2012 між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір № SAMDN4905 «Стандарт», згідно якого сума вкладу становить 10 000,00 дол. США. Строк вкладу складає 366 днів, процентна ставка становить 8,5% річних (т. 1, а.с. 19).

Факт внесення позивачем коштів у розмірі 10 000,00 дол США засвідчується квитанцією від 15.09.2012 (т. 1 а.с. 239), що була долучена представником відповідача.

05.11.2012 між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір № SAMDN4599 «Стандарт», згідно якого сума вкладу становить 7 000,00 дол. США. Строк вкладу складає 366 днів, процентна ставка становить 8,5% річних (т. 1 а.с. 20).

Факт внесення позивачем коштів у розмірі 7 000,00 дол. США засвідчується квитанцією від 05.11.2012р. (т. 1 а.с. 21).

29.11.2012 між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір № SAMDN8491 (Вклад «Стандарт», 3 мес.»), згідно з пунктом 1 якого сума вкладу становить 30 000,00 грн. Строк вкладу складає три місяці, процентна ставка становить 17% річних (т. 1 а.с. 22).

Факт внесення позивачем коштів у розмірі 30 000,00 грн засвідчується квитанцією від 29.11.2012 (т. 1 а.с. 23).

11.02.2019 позивач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» із заявами про розірвання договорів банківського вкладу, що були отримані банком 18.02.2019, тому розірвання депозитних договорів відбулося з 20.02.2019 (т. 1 а.с. 24-37).

Оскільки умови договорів не були виконані відповідачем, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та стягнення суми вкладів, відсотків пені передбаченої ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», та відсотків передбачених ст. 625 ЦПК України.

Також варто зазначити, що 11.01.2023 ОСОБА_1 уклав із ОСОБА_2 договір про відступлення права вимоги.

Згідно із п. 1.1. Договору цесії Первісний кредитор передав Новому кредитору, а Новий кредитор прийняв від Первісного кредитора право вимоги отримання будь-яких сум (вкладів, процентів, неустойки (пені, штрафу), трьох відсотків річних, інфляційних втрат тощо), які мають бути сплачені та/або можуть бути нараховані і/або стягнуті за договорами банківського вкладу (депозиту) № SAMDN1660 (Вклад «Стандарт, 3 мес.») від 14.06.2012, № SAMDN3521 «Стандарт» від 18.07.2012, № SAMDN4905 «Стандарт» від 15.09.2012, № SAMDN4599 «Стандарт» від 05.11.2012, № SAMDN8491 (Вклад «Стандарт», 3 мес.») від 29.11.2012, укладеними між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк», у тому числі, але не виключно, в межах справи № 757/10379/19-ц за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення коштів за договорами банківського вкладу.

Відповідно до п. 2.1. Договору цесії Право вимоги, зазначене у п. 1.1. Договору, вважається переданим з моменту підписання цього Договору Сторонами та передачі Первісним кредитором Новому кредитору документації, а саме: договору банківського вкладу № SAMDN1660 від 14.06.2012, договору банківського вкладу № SAMDN3521 від 18.07.2012, договору банківського вкладу № SAMDN4905 від 15.09.2012, договору банківського вкладу № SAMDN4599 від 05.11.2012, договору банківського вкладу № SAMDN8491 від 29.11.2012, а також інших документів (квитанцій, банківських виписок, заяв, повідомлень, листів тощо в оригіналах і/або копіях), пов`язаних із вищеперерахованими договорами банківського вкладу, копій матеріалів цивільної справи № 757/10379/19-ц.

Пунктом 2.2. Договору цесії визначено, що документація, передбачена у пункті 2.1. Договору, передається в момент укладення цього Договору, що підтверджується його підписанням та Актом приймання-передачі документації.

На виконання умов Договору цесії Первісний кредитор та Новий кредитор 11.01.2023 склали та підписали акт приймання-передачі документації за Договором цесії, згідно з яким було передано Первісним кредитором Новому кредитору вищезазначені договори банківського вкладу, а також відповідну документацію, у т.ч. копії матеріалів цивільної справи № 757/10379/19-ц.

16.01.2023 до боржника було надіслано повідомлення про відступлення права вимоги від 12.01.2023 Первісного кредитора на користь Нового кредитора.

Отже, у зв`язку із укладанням Договору про відступлення права вимоги та підписанням акту приймання-передачі документації за Договором про відступлення права вимоги між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відбулася заміна кредитора ОСОБА_1 на ОСОБА_2 у зобов`язаннях за договорами банківського вкладу (депозиту) № SAMDN1660 (Вклад «Стандарт, 3 мес.») від 14.06.2012, № SAMDN3521 «Стандарт» від 18.07.2012, № SAMDN4905 «Стандарт» від 15.09.2012, № SAMDN4599 «Стандарт» від 05.11.2012, № SAMDN8491 (Вклад «Стандарт», 3 мес.») від 29.11.2012, укладеними з АТ КБ «ПриватБанк».

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 1 Закону України «Про банки та банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (ст. 633 ЦК України).

До відносин банку та вкладника за рахунок, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті банківського вкладу.

З огляду на закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах визначення договору банківського вкладу, - банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідного до законів України та умов договору (ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення ст. 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Договір банківського вкладу укладається у письмовій формі.

Письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунок.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суду (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до вимог ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

У цивільному законодавстві закріплено конструкцію «розірвання договору» (статті 651 - 654 ЦК України). Вона охоплює собою розірвання договору: за згодою (домовленістю) сторін; за рішенням суду; внаслідок односторонньої відмови від договору. У спеціальних нормах ЦК України досить часто використовується формулювання «відмова від договору» (наприклад, у статтях 665, 739, 766, 782). Односторонню відмову від договору в тих випадках, коли вона допускається законом або договором, слід кваліфікувати як односторонній правочин, оскільки вона є волевиявленням особи, спеціально спрямованим на припинення цивільних прав та обов`язків.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 727/898/19.

Отже, з огляду на викладене апеляційний суд доходить висновку про те, що з 20.02.2019 (+2 дні з моменту отримання вимоги позивача про розірвання депозитного договору) у банку виникло грошове зобов`язання перед позивачем, як то передбачено п. 5 депозитних договорів.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок та правила використання іноземної валюти на території України встановлені Декретом Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Правилами використання готівкової іноземної валюти на території України, затвердженими постановою Правління Національного банку України від 30.05.2007 № 200, Положенням про порядок здійснення операцій з чеками в іноземній валюті на території України, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 29.12.2000 № 520, та іншими документами.

Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Разом з тим, незалежно від фіксації еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, згідно з частинами 1 та 2 статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Тому, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті у правовідносинах, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрет № 15-93).

Зі змісту ч. 2 ст. 625 ЦК України вбачається, що нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. При обчисленні 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена в договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Таким чином, цей висновок стосується можливості виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, та нарахування 3 % річних, визначених ст. 625 ЦК України, які входить до складу грошового зобов`язання та мають компенсаційний характер, в іноземній валюті.

З огляду на викладене, та враховуючи наявні у справі докази, що підтверджують внесення позивачем готівки на депозитні рахунки банку, тому є обґрунтованими висновки суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми вкладу та 3% річних за прострочення зобов`язання.

В той же час, висновки суду першої інстанції про доцільність стягнення пені є помилковими з огляду на таке.

У разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі (ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів»).

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (ст. 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (гл. 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу (ст. 1058 ЦК України).

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною (частини 1, 2 статті 1060 ЦК України).

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (ч. 3 ст. 651 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

У постанові Верховного Суду від 23.02.2022 у справі № 363/3965/15 (провадження № 61-11520св20) зазначено, що:

«у цивільному законодавстві закріплено конструкцію «розірвання договору» (статті 651 - 654 ЦК України). Вона охоплює собою розірвання договору: за згодою (домовленістю) сторін; за рішенням суду; внаслідок односторонньої відмови від договору. У спеціальних нормах ЦК України досить часто використовується формулювання «відмова від договору» (наприклад, у статтях 665, 739, 766, 782). Односторонню відмову від договору в тих випадках, коли вона допускається законом або договором, слід кваліфікувати як односторонній правочин, оскільки вона є волевиявленням особи, спеціально спрямованим на припинення цивільних прав та обов`язків»;

«в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20) зроблено висновок, що «пеня, передбачена ч. 5 ст. 10 Закону № 1023-ХІІ, застосовується в разі порушення виконання договірного зобов`язання на користь споживача. Разом з тим після ухвалення судового рішення Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області від 04.12.2014 (справа № 320/9186/14-ц), яке набрало законної сили 25.03.2015, розірвано договори банківського вкладу, тому між сторонами, кожним із вкладників та банком, припинилися договірні правовідносини з договорів банківського вкладу. Після ухвалення рішення про розірвання договорів банківського вкладу та набрання ним законної сили між сторонами не існує споживчих правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів, наявність якого підтверджене судовим рішенням, застосовуються приписи ст. 625 ЦК України у разі його невиконання. Тобто з моменту набрання рішенням законної сили на вказані правовідносини не поширюється дія Закону № 1023-ХІІ, а відтак пеня відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону № 1023-ХІІ не нараховується. Як установлено судами, позивачі, звертаючись до суду з позовом, просили стягнути пеню відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону № 1023-ХІІ, обчислену саме за період з 19.07.2016 по 19.07.2017, тобто за один рік, що передував зверненню до суду із цим позовом, у той час як рішення суду, яким розірвано договори банківського вкладу, набрало законної сили 25.03.2015. Оскільки між позивачами та банком припинено правовідносини з договорів банківського вкладу, то ч. 5 ст. 10 Закону № 1023-ХІІ не розповсюджується на спірні правовідносини й відповідно рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню в частині стягнення пені».

З огляду на те, що позивачем було направлено повідомлення на адресу банку про розірвання депозитних договорів, тому з моменту отримання такого повідомлення у позивача відсутні підстави для нарахування пені передбаченої ч. 5 ст. 10 Законом України «Про захист прав споживачів».

У зв`язку з чим, у суду першої інстанції були відсутні підстави для стягнення пені, тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні зазначених позовних вимог.

Також, суд апеляційної інстанції не знайшов обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що АТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем у справі, оскільки між банком та ТОВ «ФК «Фінілон» був укладений договір про переведення договору, відповідно до якого останнє стало боржником за спірним договором банківського вкладу, відхиляються апеляційним судом з огляду на наступне.

Боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом (ст. 520 ЦК України).

Законодавець встановлює обмеження на заміну боржника у зобов`язанні поза волею кредитора. Такий підхід має на меті убезпечити кредитора від непередбачуваного та неочікуваного ризику невиконання зобов`язання внаслідок заміни особи боржника. Необхідність отримання згоди кредитора на переведення боргу зумовлена тим, що особа боржника завжди має істотне значення для кредитора. При вступі в договірні відносини, кредитор розраховував на отримання виконання з огляду на якості конкретного боржника (здатність виконати обов`язок, платоспроможність, наявність у боржника майна тощо).

Як свідчить тлумачення статей 520, 521 ЦК України при заміні боржника первісний боржник вибуває із зобов`язання і замінюється новим боржником.

Для породження переведенням боргу правових наслідків необхідним є існування двох складових:

по-перше, вчинення договору (двостороннього правочину) між новим та первісним боржниками, причому такий правочин має вчинятися у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання;

по-друге, надання кредитором згоди на переведення боргу.

Відсутність згоди кредитора на переведення боргу не зумовлює нікчемності договору про переведення боргу між новим та первісним боржниками. Відсутність згоди кредитора на переведення боргу свідчить, що договір про переведення боргу між новим та первісним боржниками не породив правових наслідків для кредитора, тобто не відбулося переведення боргу.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 27.04.2022 у справі № 321/1260/19 (провадження № 61-1297св22).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що кредитор не втратив своє право вимоги до первісного боржника (АТ КБ «ПриватБанк»), і тому саме АТ КБ «ПриватБанк» є належним відповідачем у даній справі.

З огляду на вищевикладене, перевіривши матеріали справи та надані докази, що містяться в матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини справи, що стало підставою для помилкового висновку про часткове задоволення позову та стягнення пені за неналежне виконання банком взятого зобов`язання, тому суд апеляційної інстанції доходить висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасуванню рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог про стягнення пені та ухваленню нового про відмову у задоволенні позовних у зазначеній частині. В іншій частині рішення залишити без змін.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 вересня 2023 року в частині задоволених позовних вимог про стягнення пені скасувати та ухвалити в цій частині нове про відмову у задоволенні заявленої вимоги.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови виготовлено 29 травня 2024 року.

Суддя-доповідач

Судді